Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

У січні 2023 року позивачка звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за невиконання рішення суду. Позовна заява обґрунтовувалась тим, що 15.05.2018 року Оболонським районним судом м. Києва видано судовий наказ по справі №756/6165/18 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина, у розмірі однієї чверті всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за кожен місяць, починаючи стягнення з 14 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач відмовився добровільно виконувати судовий наказ Оболонського районного суду м. Києва по справі №756/6165/18, внаслідок чого Позивач був змушений звернутися до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з мето примусового виконання. 3 14 травня 2018 року станом на момент звернення з позовом до суду Відповідач повністю не погасив заборгованість по справі №756/6165/18. Позивач зверталась до державної виконавчої служби та отримала розрахунок боргу, відповідно до якого борг за аліментами станом на 12.12.2022 року становить 101 845,96 грн. Відповідачем не виконано та повністю не погашено борг у розмірі 101 845,96 грн. по сплаті аліментів на утримання сина Позивача [PERSON] [INFO] , починаючи стягнення з 14 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття - [INFO] . Відтак Відповідач прострочив оплату за період з 01.06.2018 року по 01.04.2021 року, станом на 01.12.2022 року. Внаслідок чого інфляційне збільшення склало 189 626,59 грн., а 3% річних склали 11955,23 грн. В зв?язку із несплатою Відповідачем аліментів на утримання сина, Позивач була змушена вернутися із даним позовом до суду. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 3% річних у розмірі 11 955,93 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 189 626,59 грн. та судовий збір у розмірі 2 015,83 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року матеріали позовної заяви направлено за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва. 03 березня 2023 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позовна заява з додатками направлялась відповідачу - [PERSON] на його зареєстроване місце проживання згідно відомостей з Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осі Святошинської РДА - [ADDRESS] . Відповідно до наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками [PERSON] отримав 25.03.2023 року. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався. Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Зважаючи на вищезазначене, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків. Суд встановив, що 15 травня 2018 року Оболонським районним судом м. Києва видано судовий наказ №756/6165/18 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 14 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. 26.09.2018 року Постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу №756/6165/18, ВП [NUMBER]. З листа Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 12.12.2022 року вбачається, що відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів заборгованість боржника зі сплати аліментів станом на 24.03.2021 року (досягнення дитиною повноліття) становить 114 101,09 грн. Станом на день видачі даного листа заборгованість боржника зі спати аліментів становила 101 845,96 грн. Відповідно дост. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно дост. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняєвід обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати їїдо самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. Відповідно до ст. 195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Позивачка зазначає, що відповідач не погасив заборгованість по сплаті аліментів, на підставі чого просить суд стягнути із відповідача на свою користь 3% річних у розмірі 11 955,93 грн. та інфляційної складової боргу у розмірі 189 626,59 грн із посиланням на положення статті 625 ЦК України та ряд правових позицій Верховного Суду. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають, насамперед, договірні правовідносини. Статтею 625 ЦК України регулюються зобов`язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. З рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Крім того, передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК не поширюється на трудові та сімейні правовідносини. Згідно з частиною першою статті 8 СК України, якщо немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Спірні відносини щодо відповідальності платника аліментів за прострочення сплати аліментів врегульовані в повній мірі частиною першою статті 196 СК України. Відповідальність у вигляді сплати інфляційних втрат і трьох процентів річних (аналогічно положенню статті 625 ЦК України) встановлена частиною четвертою цієї статті в разі прострочення платником оплати додаткових витрат на дитину, що також вказує на відсутність підстав для поширення як цієї спеціальної норми права, так і статті 625 ЦК України, яка є загальною нормою права, на спірні правовідносини, що виникли у звязку з простроченням сплати аліментів їх платником. Відповідно до частини першої статті 196 СК України уразі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. За таких обставин, вимога позивача про стягнення суми інфляційних збитків та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання є необгрунтованою, оскільки грошове зобов`язання відповідача, а саме обов`язок сплати аліментів на дитину, перед позивачем виникло не з договірних правовідносин, а на підставі рішення суду. Окрім того, зобов`язання щодо сплати аліментів виникає з сімейних правовідносин та регулюється спеціальним законодавством. Зважаючи на вищенаведене, належним способом захисту для позивача є звернення до суду із позовною заявою про стягнення пені за прострочення зі сплати аліментів. Отже, до даного виду зобов`язання, в разі його порушення, правило ст. 625 ЦК України не застосовується, а отже в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed