Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~18 жовтня 2022 року на адресу суду надійшов вказаний позов. В обґрунтування позову позивач зазначає, що у 1998 році [PERSON] у складі сім`ї [PERSON] , та [PERSON] отримали ордер на право зайняття житлової площі по [ADDRESS] , так як [PERSON] з 05.07.1993 року по сьогоднішній час перебуває у трудових відносинах з університетом. Актами обстеження встановлено, що відповідачі не проживають за вказаною адресою. Позивач зазначає, що фактичним місцем проживання відповідачів є житловий будинок за адресою [ADDRESS] . З наведених вище підстав, а також з посиланням на приписи ст.ст. 71, 72 ЖК України позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування цією квартирою. Ухвалою суду від 31 жовтня 2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому провадженні. Ухвалою суду від 8 лютого 2023 року закрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача у заяві від 11.04.2023 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити; не заперечував щодо винесення заочного рішення. Відповідачі в судові засідання не з`являються, про час і місце судових засідань повідомлялися належним чином. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Як встановлено судом, [PERSON] з 5 липня 1993 року була призначена на посаду наукового співробітника лабораторії економічної освіти молоді (а.с. 9). У 1998 році [PERSON] у складі сім`ї [PERSON] (чоловік) та [PERSON] (син) було видано ордер на право зайняття житлової площі по [ADDRESS] , (а.с. 10). Гуртожиток [ADDRESS] на праві державної власності належить державі Україна в особі Міністерства освіти і науки молоді та спорту України на праві державної власності та знаходиться на праві оперативного управління у Волинського національного університету імені Лесі Українки, що підтверджується свідоцтвом про право власності та витягом про державну реєстрацію прав (а.с. 6, 7). Актами обстеження від 09.05.2022, 29.06.2022 засвідчено факт відсутності [PERSON] із сім`єю за вищевказаною адресою (а.с. 15, 17). У листі Луцького РУП ГУНП у Волинській області від 20.07.2022 №22457/50/01-22 вказано, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] дійсно не проживають за адресою [ADDRESS] близько чотирьох років (а.с. 18). З матеріалів справи слідує, що відповідач [PERSON] має у приватній власності інше житло, а саме - житловий будинок за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.25 на звороті). Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Відповідно до\~статті 47 Конституції України\~держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до\~статті 127 ЖК\~України\~для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті ради. Статтею 129 ЖК УРСР\~передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою про вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (стаття 71 ЖК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (стаття 72 ЖК України). Відповідно до частини першої - другої\~статті 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно із\~статтею 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз\~статті 71 ЖК України\~дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутністю поважних причин для такого не проживання. Відтак, на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71 ЖК України\~строки у жилому приміщенні, а на відповідача довести, що така відсутність обумовлена поважними причинами. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Подібні висновки висловлено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17 (провадження № 61-7317св19), від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19), від 12 травня 2021 року у справі № 301/288/20 (провадження № 61-2566св21). Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з врахуванням приписів ст.ст. 71, 72 ЖК України та факту наявності у [PERSON] іншого житла, суд дійшов висновку, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] слід визнати такими, що втратили право користування кімнатою [ADDRESS] , оскільки вони понад шість місяців не проживають у вказаній кімнаті без поважних причин. З врахуванням приписів ст. 141 ЦПК України понесенні позивачем судові витрати у справі зі сплати судового збору у розмірі 2\~481,00грн. слід покласти на відповідачів. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації\~вносить зміни\~до реєстру\~територіальної громади\~на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Outcome: approved