Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

У провадження Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори, про розірвання договору довічного утримання, стягнення моральної шкоди та коштів, переданих на зберігання. З позовної заяви вбачається, що 11.05.2018 між позивачем та відповідачем [PERSON] (за згодою [PERSON] ) укладено договір довічного утримання, відповідно до якого позивач передала у власність відповідачу [PERSON] належні їй на праві приватної власності 2/3 частки житлового будинку з надвірними спорудами та земельну ділянку площею 0,0621 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані по [ADDRESS] , взамін на що відповідач [PERSON] зобов`язався надавати позивачу довічне матеріальне забезпечення. Позивач у позові стверджує, що в період дії договору довічного утримання, а саме в червні 2020 року, вона передала відповідачу [PERSON] на зберігання власні кошти в розмірі 3000,00 (три тисячі) доларів США, які були її заощадженнями. Зі змісту позову вбачається, що відповідач [PERSON] неодноразово говорив позивачці про те, що так як вона проживає одна, а деякі з її сусідів є неблагонадійними, вживають наркотики, то небезпечно зберігати кошти у неї вдома, оскільки її можуть обікрасти. Тоді [PERSON] запропонувала [PERSON] взяти вказані кошти на зберігання і він погодився, запевнивши її, що він поверне їх за її першою вимогою. Однак, на даний час він відмовляється повернути позивачці взяті у неї на збереження кошти в розмірі 3000,00 доларів США. Оскільки відповідач [PERSON] не повертає позивачці [PERSON] у добровільному порядку взяті у неї на зберігання гроші в розмірі 3000,00 доларів США, то вона просить стягнути з нього кошти в національній валюті України, еквівалентні 3000,00 доларів США, за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення. Крім того, у позові вказувалося, що відповідачі неналежно виконують взяті на себе обов`язки за договором довічного утримання, чим завдали позивачу моральну шкоду, яка позивачем оцінена у розмірі 10000,0 грн. З цих підстав позивач звернулася до суду та просила: - розірвати договір довічного утримання від 11.05.2018, укладений між [PERSON] та [PERSON] , за згодою його дружини [PERSON] , який посвідчений державним нотаріусом Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори Гончаренко Ю.І. та зареєстрований у реєстрі за № 1-361; - стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі 10000,0 грн.; - стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача грошові кошти, еквівалентні 3000,00 доларів США за курсом НБУ на день винесення судом рішення по даній справі; - стягнути із відповідачів на користь позивача понесені судові витрати. Про дату, час і місце слухання справи учасники були повідомлені належним чином. Перед початком підготовчого засідання представник позивача адвокат Брус Т.М. звернулася до суду з заявою про виключення з числа відповідачів [PERSON] . Указана заява мотивована тим, що [PERSON] не є стороною договору довічного утримання, питання про розірвання якого ставиться у позові, тому її включено до числа відповідачів помилково. Ухвалою суду від 12.01.2022 [PERSON] виключено з числа відповідачів у даній справі. До підготовчого засідання представник позивача адвокат Брус Т.М. звернулася до суду з клопотанням про роз`єднання позовних вимог у даній справі. Вказане клопотання мотивоване тим, що позивач знаходиться у критичній ситуації, оскільки їй 83 роки, вона проживає одиноко, на даний час захворіла, тому потребує сторонньої допомоги. 21.12.2021 вона письмово звернулася до місцевого центру соціального обслуговування за допомогою. Однак у зв`язку з наявністю договору довічного утримання, укладеного з [PERSON] , в усній формі їй було відмовлено у наданні допомоги. Ураховуючи, що справа за позовом [PERSON] на час подання клопотання знаходилася на стадії підготовчого провадження, а в частині розірвання договору довічного утримання відповідач позовні вимоги визнав, з метою економії процесуального часу, представник позивача просила роз`єднати позовні вимоги та в частині визнаних відповідачем позовних вимог ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 12.01.2022 клопотання представника позивача [PERSON] про роз`єднання позовних вимог задоволено, ухвалено роз`єднати позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, стягнення моральної шкоди та коштів, переданих на зберігання. У межах судової справи № 699/842/21 (провадження 2/699/101/22) продовжено розгляд позовних вимог позивача [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. У межах цієї судової справи здійснюється розгляд позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори, про стягнення моральної шкоди та коштів, переданих на зберігання. Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явилися. Позивач звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] ще до роз`єднання позовних вимог надав суду заяву про проведення розгляду справи без його участі. Позовні вимоги про розірвання договору довічного утримання визнав. Вимогу про стягнення з нього гривневого еквіваленту 3000,00 доларів відповідач не визнав, пояснюючи, що ці отримані від позивачки кошти він на неї і витрачав, а саме здійснював покупки і виконував за нею догляд. Також відповідач не визнав і позовну вимогу про стягнення з нього моральної шкоди, оскільки її не завдавав. Щодо суті спору в цілому [PERSON] зазначив, що з 09.04.2021 він відмовився від догляду за позивачкою і надання їй всіляких послуг через створення нею конфліктних ситуацій, висловлені позивачкою незадоволення ним і його дружиною у послугах і роботі, які вони їй надавали, а також образах в їх сторону з боку позивачки. Завідувачка Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори Гончаренко Ю.І. звернулася до суду з заявою про розгляд справи без представника нотаріальної контори. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного. Між [PERSON] та [PERSON] , за згодою дружини останнього ( [PERSON] ), 11.05.2018 укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори Гончаренко Ю.І., зареєстрований в реєстрі за № 1-361 (а.с. 18-20). Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] як відчужувач передала у власність [PERSON] як набувачу належні [PERSON] на праві приватної власності 2/3 частки житлового будинку [ADDRESS] Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, взамін чого [PERSON] зобов`язався надавати [PERSON] довічно матеріальне забезпечення. Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12.01.2022 по справі № 699/842/21 розірвано договір довічного утримання від 11.05.2018, укладений між [PERSON] та [PERSON] (за згодою його дружини [PERSON] ), який посвідчено державним нотаріусом Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори Гончаренко Ю.І.та зареєстровано в реєстрі за № 1-361, а також визнано за [PERSON] право власності на 2/3 частки житлового будинку [ADDRESS] з надвірними спорудами та на земельну ділянку площею 0,0621 га (кадастровий №\~7122510100:09:001:0257) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані по [ADDRESS] . Вирішено питання щодо судових витрат у межах указаної позовної вимоги. Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили,не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вищевказаним рішенням по справі № 699/842/21 встановлено, що відповідач належним чином не забезпечував позивачку харчуванням, одягом, лікувальними засобами, не надавав матеріального забезпечення, передбаченого умовами договору. Отже обставини щодо неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків за договором довічного утримання не потребують доказування при розгляді цієї справи. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, серед іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 01.09.2020 (справа 216/3521/16-ц) відступила від правового висновку про те, що компенсація моральної шкоди за порушення цивільно-правового договору може бути стягнута лише у тих у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди передбачено або існують вказівки норм ЦК України чи іншого закону, що регулюють відповідний вид договору. Велика Палата Верховного Суду сформулювала новий правовий висновок, відповідно до якого, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Ураховуючи похилий вік та стан здоров`я позивачки [PERSON] , яка укладаючи договір довічного утримання з [PERSON] покладала на нього сподівання на отримання допомоги у догляді, якого вона потребувала, проте в повній мірі такий догляд не отримала, слід дійти висновку, що позивачка зазнала душевних переживань, які завдали їй моральної шкоди. Позивачка оцінює завдану їй моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. Суд наголошує, що визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд має широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок по доведенню обставин заподіяння моральної шкоди та визначення розміру компенсації на її відшкодування покладається на позивача. Під час розгляду справи позивачка правом, передбаченим статтями 81, 103 ЦПК України, не скористалася, з клопотанням про призначення відповідної судової експертизи не зверталася. Доводи позивачки щодо спричинення їй глибоких і тривалих моральних страждань не доведені нею в ході судового розгляду. Виходячи з вимоги розумності і справедливості суд вважає, що заявлений позивачкою розмір моральної шкоди не відповідає завданим їй моральним стражданням. Суд дійшов висновку, що справедливим у даній ситуації буде присудження позивачці 1000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. З огляду на викладене позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення переданих на зберігання грошових коштів суд зазначає наступне. У період дії договору довічного утримання, а саме у червні 2020 року, позивач передала відповідачу власні збереження у розмірі 3000,00 доларів США. Письмово вказана передача грошових коштів сторонами оформлена не була, однак відповідач [PERSON] у поданих до суду письмових поясненнях факт отриманні цих грошових коштів визнає. Крім того, з довідки СПД № 1 ВП № 1 ЧРУП ГУНП в Черкаській області від 23.06.2021 вбачається, що під час розгляду заяви [PERSON] (СО 1159 від 31.05.2021) опитаний в поліції [PERSON] пояснив, що на час, коли він виконував умови договору довічного утримання, [PERSON] дійсно за усною домовленістю між ними дала йому кошти в розмірі 3000,00 доларів США. Частину коштів [PERSON] витратив на утримання [PERSON] , а частину на власні потреби (а.с. 52-53). Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У даному випадку суд не має сумніву щодо факту передання позивачкою відповідачу грошових коштів у розмірі 3000,00 доларів США. Також відсутні сумніви щодо добровільності визнання відповідачем цього факту. При цьому позивачка стверджує, що грошові кошти передавалися відповідачу на зберігання, а відповідач стверджує, що з цих коштів він здійснював утримання позивачки. Однак, як вказано вище, з довідки СПД № 1 ВП № 1 ЧРУП ГУНП в Черкаській області від 23.06.2021 вбачається, що частину коштів [PERSON] витратив на власні потреби. Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Статтею 938 ЦК України передбачено, що зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк. Зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 949 ЦК України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Згідно з ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Позивач [PERSON] передала на зберігання відповідачу [PERSON] 3000,00 доларів США, отже договір зберігання слід було укласти у письмовій формі. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Під час розгляду справи відповідач підтвердив, що отримував від [PERSON] кошти у розмірі 3000,00 доларів США саме на зберігання (зв. а.с. 81). Однак указав, що ці кошти він витратив на [PERSON] , здійснював покупки і виконував за нею догляд. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як зазначено вище, положеннями ЦК України встановлено, що зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання. Відповідачем не доведено, що спірні кошти він витратив на [PERSON] , у тому числі за її розпорядженням чи згодою. З огляду на викладене отримані відповідачем на зберігання грошові кошти у розмірі 3000,00 доларів США мають бути повернуті ним на користь позивачки. Позивачка просить стягнути цю суму у національній валюті України гривні, а розмір визначити еквівалентно до курсу НБУ станом на дату ухвалення рішення. Суд дійшов висновку про наявність встановлених законом підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача грошових коштів у національній валюті України, еквівалентних 3000,00 доларів США за курсом НБУ на день винесення судом рішення по даній справі Справа розглядається 13.04.2023. Офіційний курс долара США на цей день дорівнює 36,57 грн. Таким чином з відповідача на користь позивачки слід стягнути грошові кошти у розмірі 109710,00 грн (3000,00 доларів США Х 36,57 грн). Щодо розподілу судових витрат слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з роз`єднанням позовних вимог, на даний час розглядаються вимоги про стягнення моральної шкоди та переданих на зберігання коштів, за які позивачем було сплачено 907,89 грн. Позовна вимога про стягнення грошових коштів, еквівалентних 3000,00 доларів США, задоволена повністю. Позовна вимога про стягненні моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн задоволена частково в розмірі 1000,00 грн. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 817,89 грн, а 90,00 грн мають бути віднесені за рахунок позивача. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З договору про надання правової (правничої) допомоги від 15.07.2021 вбачається, що адвокат Брус Т.М. надавала позивачу [PERSON] правничу допомогу, яка полягала у представництві клієнта: - під час досудового врегулюванні спору [PERSON] з [PERSON] , [PERSON] щодо розірвання договору довічного утримання, укладеного 11.05.2018 між [PERSON] та [PERSON] , за письмовою згодою його дружини [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Корсунь-Шевченківського нотаріального округу Гончаренко Ю.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1-361, повернення коштів, переданих на зберігання; - в Корсунь-Шевченківському районному суді Черкаської області в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори, про розірвання договору довічного утримання, стягнення моральної шкоди та коштів, переданих на зберігання (п. 1 Договору.) [PERSON] , у свою чергу, зобов`язалася сплатити адвокату гонорар в розмірі 10000,00 грн. При цьому гонорар в розмірі 5000,00 грн. було сплачено авансом при укладенні договору і було оплатою послуг адвоката на стадії досудового врегулювання спору, решта гонорару в розмірі 5000,00 грн мало бути сплачено на стадії судового розгляду справи в Корсунь-Шевченківському районному суді Черкаської області, як у суді першої інстанції. Договором передбачено, що у випадку врегулювання спору без суду решта гонорару в розмірі 5000,00 грн клієнтом адвокату не оплачується, сплачений авансом гонорар в розмірі 5000,00 грн адвокатом клієнту не повертається (п. 7 Договору). Позивач у позові зазначала, що попередній розрахунок розміру судових витрат, які вона вже понесла у зв`язку з розглядом справи, складається з судового збору в розмірі 1513,60 грн. та витрат на правничу допомогу у справі в розмірі 5000,00 грн. На підтвердження сплати витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. позивач надала квитанцію від 08.09.2021 № 0.0.2257568160.1 та акт виконаних робіт до договору № 13-1/2021 від 15.07.2021. При розгляді справи № 699/842/21 судом постановлено додаткове рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] понесених судових витрат у вигляді витрат на правову/правничу допомогу у розмірі 2500,00 (дві тисячі п`ятсот) грн. З урахуванням указаного, суд вважає за необхідне стягнути у межах цієї справи з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати у вигляді витрат на правову/правничу допомогу у розмірі 2500,00 (дві тисячі п`ятсот) грн.

Outcome: partial