Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

17 лютого 2023 року позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, згідно якої просила розірвати шлюб зареєстрований Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 337. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сторони перебували у шлюбі з 2015 року. Від шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб з відповідачем виявився невдалим. Поступово сім?я почала розпадатись. Кожний з подружжя має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам позивача. Шлюбні стосунки фактично припинені. Позивач та відповідач вже тривалий час разом не проживають, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет та майже не спілкуються. Шлюбні стосунки фактично припинені. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 лютого 2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу залишено без руху. Надано строк для усунення вказаних недоліків, протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали. 17 лютого 2023 року від позивача надійшла уточнена позовна заява про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, згідно якої просила суд після розірвання шлюбу залишити своє дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Зазначила, що на даний час згоди стосовно місця проживання дитини між сторонами не досягнуто. Спільному їх сину наразі 3,5 років. В такому віці, як відомо, діти дуже вразливі до зміни навколишнього, зокрема соціального середовища. Постійна різка зміна звичайного для дитини життєвого середовища негативно впливає на дітей такого віку. З позивачем дитина проживає у сімейному колі, де перевага надається взаємоповазі, доброзичливості, взаємодопомозі, де дитині комфортніше і спокійніше, де він отримує щиру любов і підтримку. Син має все необхідне для виховання і розвитку. Просила визначити місце проживання [PERSON] разом з матір?ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 лютого 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Призначено підготовче судове засідання. 07 березня 2023 року відповідач за первісним позовом звернувся з зустрічною позовною заявою про визначення місця проживання дитини, згідно якої просив визначити місце проживання дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , який самостійно здійснює догляд та виховання малолітнього сина. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 березня 2023 рокуприйнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини до розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. 21 березня 2023 року представник позивача за первісним позовом - адвокат Лисенко О.В. надала до суду заяву відповідно до якої, просила суд позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини залишити без розгляду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 березня 2023 рокупозовну заяву за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей в частині визначення місця проживання дитини - залишено без розгляду. Закрито підготовче провадження у цивільній справі №639/783/23 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини. Призначено справу до судового розгляду. Представник позивача - адвоката Лисенко О.В., яка діє на підставі Ордеру про надання правничої допомоги від 10 лютого 2023 року, в судове засідання не з?явилась, просила розглянути справи без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, не заперечувала у задоволенні зустрічного позову. Представник відповідача - адвоката Стрикаль М., який діє на підставі Ордеру про надання правничої допомоги від 01 березня 2023 року, в судове засідання не з?явився, просив розглянути справу без його участі та без участі відповідача, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав, просив зустрічний позов задовольнити, не заперечував у задоволенні первісного позову. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з?явилась, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги та позовні вимоги за зустрічним позовом підтримують, у зв?язку з тим, що позивач виконує свої батьківські обов?язки, створив належні умови для проживання та розвитку дитини. На підставі вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, від яких надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 15 травня 2015 року сторони: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] уклали шлюб, який зареєстрований 15 травня 2015 року Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 337, та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с. 9). В шлюбі у позивача та відповідача народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запис № 152 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 жовтня 2019 року. Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Згідно з ч.1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Під час судового розгляду судом з`ясовані причини розірвання шлюбу, фактичні взаємини подружжя, члени якого проживають окремо, подружні стосунки не підтримують, спорів про визначення місця проживання немає, спорів про розподіл майна між сторонами також немає. Враховуючи наведене, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємини подружжя, дослідивши письмові докази, суд вважає подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим, оскільки це може зашкодити інтересам позивача, неповнолітньої дитина та відповідача, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осі З огляду на викладене, шлюб підлягає розірванню, а позов [PERSON] про розірвання шлюбу задоволенню. Що стосується зустрічного позову [PERSON] про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Так, в судовому засіданні вже було встановлено, що 15 травня 2015 року сторони: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] уклали шлюб. В шлюбі у позивача та відповідача народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Позивач за зустрічним позовом у своїй позовній заяві зазначив, що на теперішній час малолітня дитина проживає разом із ним та знаходиться на його повному утриманні. Діти в такому віці дуже вразливі до зміни навколишнього, зокрема соціального середовища. Постійна різка зміна звичайного для дитини життєвого середовища негативно впливає на дітей такого віку. З батьком дитина проживає у сімейному колі, де перевага надається взаємоповазі, доброзичливості, взаємодопомозі, де дитині комфортніше і спокійніше, де він отримує щиру любов і підтримку. Син має все необхідне для виховання і розвитку. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Враховуючи вимоги статті 51 Конституції України, статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, статті 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду. Судом було встановлено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3). Дитина [PERSON] , [INFO] та його батько [PERSON] , [INFO] є внутрішньо переміщеними особами , що підтверджується Довідками від 15 лютого 2023 року № 6331-5002577399 та №6331-5002577418. Місце проживання батька [PERSON] та місце проживання його сина [PERSON] , [INFO] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 45-46). Як вбачається з Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витягу з реєстру платників єдиного податку, [PERSON] займається підприємницькою діяльністю та має постійний дохід (а.с.49-50). Також, згідно договору купівлі-продажу від 16 червня 2021 року [PERSON] придбано у власність житловий будинок з прибудовами (а.с.52-53). Як вбачається з Висновку Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради від 17 березня 2023 року № 120 щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , малолітній [PERSON] мешкає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання та всебічного розвитку дитини. [PERSON] матеріально забезпечений, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває. Вважає за доцільне визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] (а.с. 64-65). Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що малолітній син сторін постійно проживає з батьком, останній приділяє більше уваги вихованню дитини й більш відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, дитина перебуває на повному утриманні та вихованні батька, та врахувавши, що відповідач за зустрічним позовом визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] , що забезпечить якнайкращі інтереси дитини, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073, 60 грн. (за вимогу про розірвання шлюбу) та на користь позивача за зустрічним позовом 1073, 60 грн (за вимогу про визначення місця проживання дитини). На підставі викладеного та

Outcome: approved