Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

У лютому 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та просила визнати кредитний договір № 2298613 від 14 серпня 2019 року припиненим. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 серпня 2019 року позивач на офіційному веб-сайті відповідача уклала кредитний договір та отримала кредит у розмірі 5 000 грн. Зобов`язання перед відповідачем позивач виконала у повному обсязі. Через деякий час позивачу почали надходити повідомлення про нібито не виконані зобов`язання перед ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів». 05.12.2019 року позивач здійснила додаткову оплату у розмірі 4 500 гривень на рахунок відповідача, внаслідок чого, на думку позивача, нею було надмірно сплачено грошові кошти за кредитним договором № 2298613 від 14 серпня 2019 року. Також, позивач зазначає, що станом на дату подання позову, між нею та відповідачем відсутні будь-які кредитні зобов`язання, однак відповідач продовжує вимагати виконання договору № 2298613 від 14 серпня 2019 року. Крім цього, позивач зазначає і про порушення відповідачем норм Закону України «Про захист прав споживачів», що мали місце при укладенні кредитного договору, а саме ст. 18 Закону в частині несправедливості умов договору. Просить суд визнати кредитний договір № 2298613 від 14 серпня 2019 року таким, що припинений внаслідок його повного виконання. Ухвалою суду від 05.06.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та звільнено позивача від сплати судового збору (а. с. 19). 05.11.2020 на адресу суду від представника відповідача - [PERSON] надійшов зустрічний позов з письмовим доказами, відповідно до якого вважає позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що 14 серпня 2019 року позивач на офіційному веб-сайті відповідача ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" уклала кредитний договір № 2298613, відповідно до умов якого ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" зобов`язалось передати позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 5 000 грн. на визначений строк, а позичальник зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити плату (проценти) від суми позики. Договір укладався дистанційно в електронній формі, з використанням інформаційно- телекомунікаційної системи, внаслідок чого відповідно до положень Закону України "Про електронну комерцію" у сторін такого договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру. Договір було укладено згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" в порядку передбаченому Законом України "Про електронну комерцію" (далі - Закон). Відповідно до зазначеного порядку електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Договір підписувався з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ст. 12 Закону. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор для укладення договору надсилається засобами зв`язку, зазначеними заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі. До моменту укладення договору позичальнику надавалася можливість ознайомитись з умовами договору та Правилами надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на веб-сайті товариства. 14.08.2019 року позичальником було підписано (акцептовано) оферту, чим засвідчено вивчення умов оферти, повну та безумовну згоду з цими умовами, свідоме прийняття пропозиції укласти договір та згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису договору. Підписанням оферти одноразовим ідентифікатором позичальник засвідчив, що погоджується з усіма без виключення умовами оферти. При укладанні договору позичальник мав обсяг цивільної дієздатності та його волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі. Підписавши договір позичальник підтвердив, що вивчив умови договору та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, а їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору їй зрозумілі. Позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов позики та в подальшому, прийняв надані товариством грошові кошти. Тобто, на думку відповідача, договір був укладений і підписаний сторонами у відповідності з умовами Закону. Під час укладання договору позичальником було вчинено певну сукупність дій, спрямованих на отримання позики від товариства, крім того, відповідач самостійно визначив для себе необхідний обсяг часу для ознайомлення з умовами договору, після чого, проявив намір вступити з товариством у договірні відносини на умовах визначеними Правилами. В договорі зазначено про умови надання позики із зазначенням суми позики, строку на який надається позика, дата повернення позики, базова процентна ставка у день, процентна ставка за кожен день прострочення в день. Жодних інших змін до договору не здійснювалось. Протягом строку позики у позичальника жодних застережень та претензій щодо умов позики не виникало. В контексті ніби то порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів» під час укладення договору, відповідач зазначив про те, що договором позики не передбачено стягнення неустойки (штрафу, пені) за невиконання позивачем взятих на себе зобов`язань. Внаслідок цього позивачу нараховуються виключно проценти за користування позикою, які за своєю природою не є компенсацією. Тому, відповідач вважає, позовну заяву безпідставною, наведені в ній обставини є такими, що не відповідають дійсності, а сам факт звернення позичальника до суду є спробою уникнути виконання своїх зобов`язань за договором. На підставі викладеного відповідач просить відмовити в задоволенні позову. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та розпорядження керівника апарату суду від 28 жовтня 2021 року справу для розгляду передано судді Батрин О.В. (а.с. 94-97) Ухвалою суду від 29 жовтня 2021 року справу прийнято суддею до свого провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 98). Ухвалою суду від 10 листопада 2022 року вирішено питання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засіданні на 12 год. 30 хв. 26 січня 2023 року (а.с. 100). Ухвалою суду від 26 січня 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 13 березня 2023 року (а.с. 110). До судового засіданні сторони не з`явились з невідомих причин. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України) За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що 14 серпня 2019 року позивач [PERSON] на офіційному веб-сайті відповідача ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" уклала кредитний договір № 2298613, відповідно до умов якого ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" зобов`язалось передати позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 5 000 грн. на визначений строк, а позичальник зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити плату (проценти) від суми позики (а. с. 8-10). Відповідно умов договору сума позики складає - 5 000 грн.; строк, на який надається позика - 30 днів; дата повернення позики (останній день) 13.09.2019 року; розмір процентів акційних у день - 1,44%; базова процентна ставка у день - 1,60%; процентна ставка за кожний день прострочення в день - 2,70%. ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" є фінансовою установою, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи серії ІК N 146 від 20.10.2015 року (а. с. 71). Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Таким чином, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Нормою ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього Закону передбачено поняття "підпис у сфері електронної комерції". Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Як вбачається з прохальної частини позову, позивач просить визнати кредитний договір, укладений між ним та відповідачем ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" таким, що припинений внаслідок повного його виконання. Разом з цим, жодних належних та допустимих доказів обставин, викладених в позовній заяві, зокрема, щодо протиправності дій відповідача, суду не надано. При цьому, суд бере до уваги, що сторонами було узгоджено розмір кредиту, а саме 5 000 грн., щодо отримання яких не заперечує позивач, грошову одиницю, в якій надано кредит, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору. Таким чином, за відсутності належних та допустимих доказів наявності факту порушеного відповідачем права позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку, позов задоволенню не підлягає. Згідно з розрахунком відповідача за зустрічним позовом та наданою випискою за кредитним договором (а.с. 62-67), позивач належним чином не виконала умови кредитного договору, позику в строк не повернула, у зв`язку з чим станом на 21.10.2020 р. у позивача виникла заборгованість 14 516,82 грн., з яких: 4670,19 грн. - основний борг; 9708,96 грн. - заборгованість за відсотками за користування позикою та 137,67 грн. - 3 % річних. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" в частині стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 14 516,82 грн.

Outcome: approved