Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи. 04 січня 2022 року представник позивача [PERSON] - адвокат Смирнов А.І. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] збитки, які виникли внаслідок вимушеної оренди об`єкта нерухомості у розмірі 140 000 грн; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 50 000 грн; - стягнути сплачену суму судового збору та інші судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача [PERSON] - адвокат Смирнов А.І. зазначив, що у лютому 2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод користуванні майном, шляхом вселення Позивача у житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , та чинення перешкод у користуванні житловим будинком, який належить на праві власності Позивачу. З моменту реєстрації за Позивачем права власності на свою частку будинку, Відповідач постійно безпідставно чинила Позивачу перешкоди у користуванні будинком, що стало підставою звернення до суду. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2020 року у справі № 523/3220/19 позов [PERSON] було задоволено в повному обсязі. У рішенні вирішено усунути перешкоди у користуванні майном, шляхом вселення Позивача в житловий будинок, та зобов`язати Відповідача не чинити перешкод Позивачу у користуванні житловим будинком, що є об`єктом спільної часткової власності Позивача (1/2 частини) та Відповідача (1/2 частини). Постановою Одеського апеляційного суду дане рішення залишено без змін. З висновків, викладених у Постанові вбачається, що Позивач неправомірно позбавлена Відповідачем права користування 1/2 частиною будинку [ADDRESS] , яка належить Позивачу на праві власності. Внаслідок вищезазначених обставин, Позивач була вимушена винаймати кімнату (1/2) у об`єкті житлової нерухомості - квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується договором оренди нерухомого майна (квартири) від 07 грудня 2019 року. Проте, зважаючи на своє скрутне матеріальне становище та необхідність нести судові витрати у зв`язку із розглядом у справи щодо усунення перешкод у користуванні житловим будинком, Позивач не мала можливості сплачувати орендну плату та була змушена постійно домовлятись з орендодавцем про відстрочення орендних платежів. У зв`язку з цим, Позивач отримала претензію від 02.12.2021 р., адресовану їй орендодавцем про сплату заборгованості по орендній платі у розмірі сто сорок чотири тисячі гривень. Оскільки дана заборгованість була понесена не з вини Позивача, а оренда іншого житлового приміщення - квартири була вимушеною мірою, адже Позивачу треба було мати місце проживання, сума даної заборгованості є нічим іншим, як збитками, які були завдані Відповідачем і які остання повинна відшкодувати Позивачу в повному обсязі. Дані витрати у розмірі 144 000 грн. є реальними збитками, які Позивач буде змушена зробити у будь-якому випадку у майбутньому, виплативши на користь орендодавця заборгованість з орендної плати, у примусовому чи добровільному порядку, хоча Позивач не здійснювала б таких витрат, за умови, якби мала місце проживання, якого її було протиправно позбавлено Відповідачем. Протиправні дії Відповідача, які полягають у перешкоджанні користуванню майном Позивача, безумовно завдали останній моральних страждань, оскільки в такому випадку вона була незаконно позбавлена своєї власності, за наслідками - фактично втратила її, що потягнуло за собою відповідні переживання та виникнення негативних емоцій. Оскільки Позивач не має іншого нерухомого майна, а останню значну суму грошей, яку вона назбирала за своє життя, вона витратила на купівлю житлового будинку, втрата значної суми грошей і фактично набуття статусу безхатченка мало сильний негативний вплив на Позивача, оскільки остання давно мріяла про власне житло та докладала всіх зусиль, пов`язаних з максимальною економією коштів, аби придбати власне житло. Позивача довгий час пригнічувала та обставина, що вона повинна місяцями чекати рішення суду, здійснюючи судові витрати, аби почати користуватись своїм майном, спочатку шукаючи притулку у близьких і рідних, а після цього, орендуючи іншу квартиру, мати борги перед орендодавцем, кожного разу ніяковіти, принижуватись та просити про відстрочення орендних платежів, адже заробітної плати ледве вистачає для задоволення первинних фізичних потреб. Внаслідок постійного стресу та тяжких життєвих обставин, які б не виникли без протиправних дій Відповідача, Позивач стала погано спати, почуватися більш дратівливою та емоційно-неврівноваженою, відчувати постійне пригнічення та душевні страждання. 07.03.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] - адвоката Коливай С.В., згідно якого Відповідач позов не визнала, просила залишити його без задоволення. В обґрунтування не визнання позову зазначено, що на виконання рішення Суворовського районного суду міста Одеса від 09.12.2020 року у справі № 523/3220/19 судом не було видано виконавчий лист про вселення [PERSON] для постійного проживання, в житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є об`єктом спільної часткової власності [PERSON] (1/2 частини) та [PERSON] (1/2 частини). Постанову державний виконавець про відкриття виконавчого провадження ні виносив, та не заявляв вимогу про зобов`язання боржника [PERSON] здійснити вселення стягувана [PERSON] . Відповідачу не відомо про матеріали виконавчого провадження, та її не виклики як боржника до державного виконавця, у зв`язку із службовою необхідністю, яка могла виникнути під-час примусового виконання виконавчого провадження. Державним виконавцем не здійснювався вихід за адресою: [ADDRESS] , про що не було складено відповідні акти, з яких слідувало, що йому не відчинили двері в будинок, та не пустили в домоволодіння, а саме чинили перешкоди. Серед наданих матеріалів справи відсутні докази направлення боржнику державним виконавцем копії постанови про відкриття виконавчого провадження та достатні письмові докази, які б підтверджували належне повідомлення боржника про виклики до державного виконавця, а також відповідно до ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження» направлення боржнику повідомлення про день і час примусового вселення стягувача під-час виконання рішення про вселення. [PERSON] не чинить і не чинила перешкод у вселенні стягувана [PERSON] для постійного проживання, в житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є об`єктом спільної часткової власності [PERSON] (1/2частини) та [PERSON] частини). Також, у Позивача [PERSON] є постійне житло, власником якого вона є і де вона постійно проживає, а саме за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим у неї немає потреби в оренді житла для свого проживання, як вона зазначає в позовній заяви, вводячи таким чином суд в оману. Зі змісту договору оренди житла та будь-яких інших матеріалів справи, не вбачається, що вказаний договір був належним чином зареєстрований у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Крім того, орендна плата отримана власником від здачі свого житла в оренду, згідно закону вважається доходом фізичної особи і оподатковується. Таким чином, відсутність даних про сплату податку з отриманих орендних платежів, також вказує на те, що в даному випадку, договір оренди не є тим документом, що беззастережно підтверджує реальну можливість отримання грошових сум. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В позові не зазначено: а) в чому полягає завдана позивачу моральна шкода і коли вона була завдана; б) якими діями чи бездіяльністю [PERSON] завдана моральна шкода позивачу; в) якими доказами підтверджується завдання позивачу моральної шкоди з вини [PERSON] ; г) з чого виходив позивач при визначенні розміру моральної шкоди. 12.07.2022 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, підписана представником позивача [PERSON] - адвокатом Смирновим А.І., за якою позивач збільшила розмір завданої моральної шкоди, та просила стягнути суму завданої моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. Додатково зазначила, що протиправні дії [PERSON] , які полягають у перешкоджанні користуванню її нерухомістю, завдали їй моральних страждань, оскільки вона на протязі 4 років, на момент подання цієї заяви включно, незаконно позбавлена своєї власності. Факт фактичної втрати нею власності, змушує її постійно вирішувати цей абсурдний для неї спір, внаслідок чого у неї виникають негативні емоції, почуття образи і несправедливості. Оскільки останню значну суму грошей, яку вона назбирала за своє життя, вона витратила на купівлю 1/2 житлового будинку, втрата значної суми грошей мала сильний негативний вплив на неї, адже вона давно мріяла придбати власний будинок та докладала всіх зусиль, пов`язаних з максимальною економією коштів, аби придбати це житло. За 4 роки конфлікту їй почало здаватись, що вона зробила не правильно, придбавши цю частку будинку. Поведінка [PERSON] окрім всього іншого, почала викликати у неї ірраціональне відчуття провини, наче вона вчиняю щодо неї злочинні дії. Неначе це не [PERSON] , а вона порушує її право власності. Дані відчуття змусили її час від часу звертатись до психолога, оскільки розмови з близькими і рідними перестали мені допомагати. Окрім внутрішніх переживань провини, її довгий час пригнічувала та обставина, що вона повинна місяцями чекати рішення суду, здійснюючи судові витрати, аби почати користуватись своїм майном. Оскільки вона витратила майже всі свої гроші, спочатку їй прийшлось шукати притулку у близьких і рідних, деякий час вона проживала зі своїм братом, що супроводжувалось деякими незручностями для неї, хоч він ніколи про них і не говорив. Саме з цього моменту в неї почало зароджуватись відчуття провини, хоч вона і не усвідомлювала цього у той час. Після довгого проміжку часу поневіряння між знайомими, їй через знайомих нарешті вдалось знайти квартиру, яку вона почала орендувати. Однак, орендуючи квартиру та сплачуючи за неї комунальні платежі, вона не змогла належно сплачувати за неї орендні платежі, у зв`язку з чим у неї з`явились борги перед орендодавцем. Оскільки знайомі кожного разу поручались за неї, що вона обов`язково розрахується з орендодавцем, їй кожного разу доводилось ніяковіти, принижуватись та просити про відстрочення орендних платежів, доводити що вона добросовісна людина і не шахрайка, адже заробітної плати ледве вистачало для задоволення первинних фізичних потреб. В цей час [PERSON] не хотіла й чути про компроміс або вирішення проблеми в інший спосіб, ніж у судовому порядку. Внаслідок постійного стресу та тяжких життєвих обставин, які їй довелось пережити, і які б не виникли без протиправних дій [PERSON] , вона стала погано спати, почуватися більш дратівливою та емоційно неврівноваженою, відчувати постійну провину, пригнічення та душевні страждання. Дії [PERSON] спричинили приниження її честі та гідності, адже не зважаючи на всі її зусилля з відновлення порушених прав та намагання повернутись до нормального життя, вона завжди поставала у негативному світлі: або нечесної людини, що заборгувала грошей, або жертви обставин, що залежить від інших. Даний факт значно сильніше непокоїть та принижує її як людину, яка завжди вважала себе фінансово грамотною, чесною та розумною, такою, що не залежить від інших та досягає всього сама. Наслідки дій [PERSON] очевидно дискредитували її та виставили у поганому світлі перед значним колом людей, її друзями та близькими, орендодавцем квартири, принизили її честь і гідність. Вона замкнулась, її не покидає почуття тривоги. Внаслідок пережитих негативних подій, вона стала вважати себе людиною «другого сорту», гіршою за інших, які можуть вільно жити та не переживати від того, як вони виглядатимуть в очах суспільства. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі. Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси Далеко К.О. від 02 лютого 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 липня 2022 року: витребувано від КП Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради належним чином завірені копії документів, які підтверджують факт володіння [PERSON] , [INFO] нерухомими майном, а саме право власності на об`єкт нерухомого майна: кв. [ADDRESS] . 05.09.2022 року до суду представником позивача - адвокатом Смирновим А.І. було надано Висновок експерта Савостіна О.П. за №07/22 за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 16.08.2022 року, згідно якого зроблені наступні висновки: 1.Актуальний психічний стан (емоційний стан, індивідуально-психологічні прояви) [PERSON] можна охарактеризувати, як стан пролонгованого стресу. За кілька років дії цього стресу вона стала тривожною, невпевненою в собі, дратівливою, вона відчуває слабкість та втому. Вказаний стан перешкоджає активному соціальному функціонуванню її як особистості та виник внаслідок дій [PERSON] , що полягають в безпідставному чиненні перешкод щодо користування [PERSON] частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності. 2. Для [PERSON] є психотравмувальною ситуацією перешкоджання користування та вселення у частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності. [PERSON] завдана моральна шкода. 4. [PERSON] завдана моральна шкода діями [PERSON] . Розмір грошової компенсації моральних страждань, спричинених [PERSON] , може відповідати заявленим вимогам 100 000 грн. та буде залежати від часу, який буде витрачений позивачем на судовий розгляд справи, стан здоров`я [PERSON] на час прийняття судового рішення, та на інших значущих факторів, які можуть з`явитись як додаткові обставини під-час розгляду справи. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 січня 2023 року було визнано явку позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] до судового засідання - обов`язковою. Протягом розгляду справи, судові засідання по справі відкладались, у зв`язку із наступним: на підставі Розпорядження в.о. голови Суворовського районного суду м. Одеси №7 від 28.02.2022 року «Про встановлення роботи Суворовського районного суду м.Одеси» та змін до Розпорядження №7 від 10.03.2022 року; на підстав заяв сторін про відкладення розгляду справи; у зв`язку із визнанням особистої явки сторін до судового засідання обов`язковою; у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги. ІІІ. Позиції сторін. Позивач [PERSON] , з`явившись до судового засідання, підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним у позові та заяві про збільшення позовних вимог. Додатково пояснила, що придбала частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на електронних торгах, про проведення яких їй повідомили її знайомі. У неї були свої плани стосовно цієї нерухомості. У судовому засіданні 01.03.2023 року, на часі 23:54 зазначила, що планувала продати цю нерухомість та заробити. На часі 25:32 повторно зазначила, що планувала продати нерухомість, якщо вона не підійде. Їй з 2018 року чинили перешкоди у вселенні у спірну нерухомість, чинила саме [PERSON] . Позивач визнала, що має на праві власності частку квартири за адресою: кв. [ADDRESS] . Зазначила, що вона посварилась із чоловіком, йому нікуди було йти, тому вона пішла з належної їй квартири та орендувала житло за адресою: [ADDRESS] . За оренду житла утворилась заборгованість, яку їй повинна відшкодувати відповідач. Підтвердила, що вселилась у спірну нерухомість в кінці 2022 року, однак не мешкає в цьому житлі, оскільки в кімнатах залишились речі [PERSON] . З чоловіком вона примирилась, вони мешкають разом в квартирі по [ADDRESS] . Зазначила, що завдану моральну шкоду вона вбачає в тому, що вона не могла попасти до спірного житла, хоча заплатила за нього гроші. Як наслідок, вона має лише борги, ні квартири, ні грошей. Борг потрібно гасити, тому вона перебуває у прострації. У неї стрес від того, що вона не знає де можна заробити гроші, для погашення боргу. Судового експерта, який зробив висновок щодо її психологічного стану, їй порекомендував адвокат. Прізвище експерта позивачка не пам`ятає, однак зможе його впізнати. За допомогою до психологів протягом всього часу вона не зверталась. Представник позивача - адвокат Смирнов А.І., з`явившись до судового засідання, підтримав заявлений позов у повному обсязі, просив його задовольнити, надав пояснення аналогічні заявленим у позові та заяві про збільшення позовних вимог. Зазначив, що сподівається, що після ухвалення рішення суду, відповідач буде більш схильна до домовленостей. Зауважив на тому, що висновок експерта, який проводив психологічну експертизу, становить 42 роки. Відповідач 5 років чинила перешкоди позивачу у користуванні її майном, тому є всі підстави для задоволення позову. Відповідач [PERSON] , з`явившись до судового засідання, позов не визнала. Пояснила, що не чинила перешкод позивачу у вселенні позивача. Позивачку перший раз взагалі побачила у грудні 2022 року, коли вона вселялась. Ситуація, яка виникла між сторонами, є на її думку аферою, яка направлена на досягнення мети - заволодіти повністю будинком. Позивач придбала частку будинку, з аукціону, оскільки син відповідача був винен борг у сумі 6,5 тис доларів США брату позивачки - [PERSON] . Саме брат [PERSON] та адвокат періодично спілкувались із відповідачкою, зазначали що заберуть повністю будинок. Спірний будинок вона перебудовувала, є самовільно побудовані будівлі, тому виділити в натурі приміщення - неможливо. Представник відповідача - адвокат Коливай С.В., з`явившись до судового засідання, заперечував проти задоволення позову, зазначив що він штучно створений, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов. Стверджував, що ніяких перешкод у користуванні майном позивачу відповідач не чинила. Відсутні правові підстави для стягнення матеріальної та моральної шкоди. Відповідачка є пенсіонеркою, із доходів отримує лише пенсію. На останні судові засідання сторони не з`явились, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином, причини не явки не повідомили, будь-яких заяв або клопотань не подавали. Судом здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису, на виконання вимог ч.1 ст. 247 ЦПК України, в дати явки до судового засідання сторін по справі. ІV. Фактичні обставини встановлені судом, норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Заслухавши учасників справи, вивчивши обставини справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши представлені докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновків, що позов [PERSON] до [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Щодо позовних вимог про відшкодування збитків, які виникли внаслідок вимушеної оренди об`єкта нерухомості у розмірі 140 000 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09.12.2020 року по справі № 523/3220/19, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 22.06.2021 року: -задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про вселення та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні майном; -усунуто перешкоди у користуванні майном, шляхом вселення [PERSON] в житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є об`єктом спільної часткової власності [PERSON] (1/2 частини) та [PERSON] (1/2 частини). На виконанні у старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савченко С.В., з 18.02.2022 року перебувало ВП [NUMBER], по виконанню виконавчого листа №523/3220/19, виданого 28.07.2021 року Суворовським районним судом м. Одеси про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом вселення [PERSON] в житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є об`єктом спільної часткової власності [PERSON] (1/2 частини) та [PERSON] (1/2 частини). Згідно постанови державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іскра С.І. від 19.09.2022 року, за ВП № 68465730: за невиконання рішення суду накладено на боржника [PERSON] штраф на користь держави у розмірі 1700 грн. Згідно висновку експерта Савостіна О.П. за №07/22 за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 16.08.2022 року, зроблені наступні висновки: 1.Актуальний психічний стан (емоційний стан, індивідуально-психологічні прояви) [PERSON] можна охарактеризувати, як стан пролонгованого стресу. За кілька років дії цього стресу вона стала тривожною, невпевненою в собі, дратівливою, вона відчуває слабкість та втому. Вказаний стан перешкоджає активному соціальному функціонуванню її як особистості та виник внаслідок дій [PERSON] , що полягають в безпідставному чиненні перешкод щодо користування [PERSON] частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності. 2. Для [PERSON] є психотравмувальною ситуацією перешкоджання користування та вселення у частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності. [PERSON] завдана моральна шкода. 4. [PERSON] завдана моральна шкода діями [PERSON] . Розмір грошової компенсації моральних страждань, спричинених [PERSON] , може відповідати заявленим вимогам 100 000 грн. та буде залежати від часу, який буде витрачений позивачем на судовий розгляд справи, стан здоров`я [PERSON] на час прийняття судового рішення, та на інших значущих факторів, які можуть з`явитись як додаткові обставини під-час розгляду справи. Згідно копії заяви [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю., [PERSON] орендувала кімнату в об`єкті житлової нерухомості - квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з 07 грудня 2019 року по 01 січня 2022 року, у зв`язку з тим що наше спільне проживання з останньою на той час було неможливим. [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . Це підтверджується витягом КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» за № 14676893 від 24.05.2007 року та Свідоцтвом про право власності від 26.12.2006 року. Згідно листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 09.03.2016 року № 469493.72.16, станом на 31.12.2012 року, квартира [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] , [PERSON] , на підставі договору міни від 04.07.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Просвіркіною Т.В. Одеського міського нотаріального округу за №5543. Згідно договору оренди нерухомого майна (квартири) від 07 грудня 2019 року та Акту приймання-передачі об`єкта оренди від 07 грудня 2019 року, [PERSON] (Орендодавець) передав, а [PERSON] (Орендар) прийняла в тимчасове користування за плату (оренду) нерухоме майно - об`єкта житлової нерухомості, загальною площею 22,9 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Розмір орендної плати за місяць складає: 6 000 грн. Договір укладено на строк 24 місяці, до 07 грудня 2021 року. Згідно претензії [PERSON] , адресованої [PERSON] від 02.12.2021 року, орендодавець повідомляє, що вже більше дванадцяти місяців він не отримував орендної плати, що є прямим порушенням умов договору. Проте, зважаючи на прохання орендаря про відстрочення платежів та «тимчасове скрутне матеріальне становище», він не направляв раніше претензії. Повідомив, що після вжиття дій, направлених на повернення у фактичне володіння квартири, що належить йому на праві власності, він буде змушений звернутись до суду з позовною заявою про розірвання договору оренди нерухомого майна та стягнення невиплаченої орендної плати за минулі місяці, що складає 144 тисячі гривень. Суд виходить із того, що правовідносини які виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України. Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України. Відповідно до частин 1-3 статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За змістом частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Таким чином позивач повинен довести факт завдання йому збитків, розмір зазначених збитків, докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та завданими збитками. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи; Під шкодою (збитками) розуміють матеріальну шкоду, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо); Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки. Верховний Суд у постанові від 10.03.2020 у справі № 908/3209/16 зазначив, що відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку, є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню. При цьому однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Суд зазначає, що право особи, як відшкодування збитків у зв`язку із невиконанням або неналежним виконанням іншою стороною свого обов`язку, має ставитися у пряму залежність від добросовісності поведінки особи, яка стверджує про наявність збитків, та виконання нею своїх обов`язків. У даному випадку, суд вбачає протиправну поведінку в діях відповідача [PERSON] , оскільки за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09.12.2020 року по справі № 523/3220/19, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 22.06.2021 року: усунуто перешкоди у користуванні майном, шляхом вселення [PERSON] в житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є об`єктом спільної часткової власності [PERSON] (1/2 частини) та [PERSON] (1/2 частини). При цьому, у мотивувальній частині наведеного рішення суду встановлено, що відповідач чинила перешкоди позивачу у користуванні власністю. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно висновків Верховного Суду, зазначених у постанові від 18.12.2019 року по справі № 761/29966/16-ц, звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. Разом із тим, суд не вбачає причинно-наслідкового зв`язку між сумою збитків, кваліфікованих позивачем як реальні збитки в сумі 140 000 грн., які полягають у оренді позивачем об`єкта житлової нерухомості, загальною площею 22,9 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , та протиправними діями відповідача [PERSON] . Суд констатує, що позивач [PERSON] має на праві приватної власності частину квартири [ADDRESS] . Як встановлено у судовому засіданні, вона уклала договір оренди нерухомого майна (квартири) від 07 грудня 2019 року об`єкта житлової нерухомості, загальною площею 22,9 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , після сварки із чоловіком, якому з її слів нікуди було йти, тому пішла вона. У подальшому, вона примирилась із чоловіком. Саме ці обставини стали причиною укладення договору оренди. Таким чином, суд зазначає, що не вбачає прямого зв`язку між орендою позивачкою квартири та діями відповідача. При цьому, суд враховує, що позивач здійснюючи купівлю частини об`єкта нерухомості за адресою: [ADDRESS] , не могла не розуміти, що набуває частку у майні, яка покладає на неї крім прав, також і додаткові обов`язки, пов`язані із правами співвласників на іншу частину майна. Також суд констатує, що у судовому засіданні позивач неодноразово зазначала, що купуючи частку з аукціону, вона мала плани на продаж частки. За таких обставин, виявивши обставини чинення перешкод відповідачем у користуванні майном, при наявності заборгованості з вимушеної оренди, позивач могла здійснити продаж майна, однак за 5 років не вчинила жодних дій направлених на відчуження об`єкта. Також, незрозумілою залишається позиція позивача, яка отримавши ключі від об`єкта нерухомості, та вселившись у примусовому порядку у грудні 2022 року, так і не проживає в належній їй частині будинку. При цьому, до доводів позивачки стосовно того, що в належній їй кімнаті стоїть диван відповідачки, який їй створює перешкоди, суд ставиться критично. Всі ці обставини в сукупності ставлять під сумнів добросовісність поведінки позивача, в частині вимушеної оренди іншого майна внаслідок саме протиправності дій відповідача, та реальності намірів на проживання у частині будинку, з моменту її купівлі. Тим баче, що у судовому засіданні відповідач неодноразово наголошувала на тому, що брат позивачки, якому винен борг син відповідачки, має намір забрати у неї весь будинок, про що їй особисто зазначав разом із адвокатом. При цьому, саме брат позивачки [PERSON] був допитаний по справі №523/3220/19 у якості свідка, в підтвердження чинення відповідачем перешкод позивачу у користуванні майном. Також суд враховує, що фактично виконавче провадження по примусовому вселенню позивача у частку будинку, було відкрито лише 18.02.2022 року, тобто через вісім місяців після набрання рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09.12.2020 року по справі № 523/3220/19 законної сили. З огляду на викладене, суд не приймає до уваги твердження позивача, що вона орендувала частину квартири, у зв`язку із протиправними діями відповідача, а тому із неї підлягає стягненню 140 000 грн., оскільки позовні вимоги в цій частині не ґрунтуються на законі, спростовуються матеріалами справи. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. За норами ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України). Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналіз наведених норм дає дійти висновку, що за загальним правилом складовими елементами загальних підстав для відшкодування моральної шкоди є: шкода, тобто наявність втрат у немайновій сфері потерпілої особи; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв`язок між ними; вина заподіювача шкоди. Перераховані складові фактичної підстави для відповідальності за заподіяння моральної шкоди є колом тих обставин, які повинні бути встановлені судом. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. Згідно із принципом змагальності сторін, необхідним є доведення обставин, які покладені в основу обґрунтування відповідних вимог про відшкодування моральної шкоди. При оцінці моральної (немайнової) шкоди, спричиненої потерпілим, суд повинен належним чином оцінювати ступінь немайнових втрат. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункти 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(зі змінами та доповненнями). Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). В підтвердження розміру завданої моральної шкоди, представник позивача надав суду висновок експерта Савостіна О.П. за №07/22, за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 16.08.2022 року, за яким зроблені наступні висновки: 1.Актуальний психічний стан (емоційний стан, індивідуально-психологічні прояви) [PERSON] можна охарактеризувати, як стан пролонгованого стресу. За кілька років дії цього стресу вона стала тривожною, невпевненою в собі, дратівливою, вона відчуває слабкість та втому. Вказаний стан перешкоджає активному соціальному функціонуванню її як особистості та виник внаслідок дій [PERSON] , що полягають в безпідставному чиненні перешкод щодо користування [PERSON] частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності. 2. Для [PERSON] є психотравмувальною ситуацією перешкоджання користування та вселення у частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності. [PERSON] завдана моральна шкода. 3. [PERSON] завдана моральна шкода діями [PERSON] . Розмір грошової компенсації моральних страждань, спричинених [PERSON] , може відповідати заявленим вимогам 100 000 грн. та буде залежати від часу, який буде витрачений позивачем на судовий розгляд справи, стан здоров`я [PERSON] на час прийняття судового рішення, та на інших значущих факторів, які можуть з`явитись як додаткові обставини під-час розгляду справи. Суд зазначає, що експерт Савостін О.П. був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Разом із тим, суд критично відноситься до висновку експерта Савостіна О.П. за №07/22, за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 16.08.2022 року, оскільки є сумнів у його об`єктивності. Зокрема, експерт виходив лише із вихідних даних по справі, наданих стороною позивача, зокрема виходячи із відсутності у [PERSON] іншого майна, крім спірної частини, що не відповідає дійсності. Також, суд критично ставиться до розміру моральної шкоди, у сумі 100 000 грн., яка «може» на його думку бути завдану позивачу. Згідно правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 09.11.2022 у справі № 372/1652/18, які суд в силу вимог ч..4 ст. 263 ЦПК України застосовує до спірних правовідносин, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд у рішенні, а не психолог у висновку. Висновок останнього може слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань. Проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суддя повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості. Суд виходить із того, що висновки експертиз не мають переваг над іншими доказами по справі. Окрім того, визначення розміру моральної шкоди є правовим питанням, яке вирішується судом. Рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України від 29 січня 2016 року припинено застосування методик встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань (реєстраційний код 14.1.04). З метою оцінки стану позивача та визначення розміру відшкодування моральної шкоди, ухвалою суду від 12 січня 2023 року було визнано явку позивача та відповідача до судового засідання обов`язковою. Суд констатує, що у судовому засіданні позивач зазначила, що моральних страждань їй завдала саме необхідність докладання зусиль для реалізації правомочностей власника майна, та наявність боргу з вимушеної оренди майна. За увесь час судових процесів між позивачем та відповідачем, позивач не зверталась за психологічною допомогою до спеціалістів, не відвідувала санаторії, йогу, не вживала медичні препарати для нормалізації нервової системи, крім валер`янки. При цьому, протягом розгляду справи, як зазначила позивач у судовому засіданні, у неї були складні відносини із чоловіком, від якого вона була вимушена переїхати, однак згодом повернулась, також на онкологічне захворювання хворів її близький родич, якому вона допомагала. Відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20). Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19). Зробивши системний аналіз матеріалів справи, та зваживши доводи позивача надані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивачці завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких остання зазнала у зв`язку з необхідністю прикладення додаткових зусиль для реалізації всіх правомочностей власника частки належного їй на праві власності будинку. Однак, враховуючи характер немайнових втрат, обізнаність позивача щодо купівлі саме частки у майні, доводи позивача у судовому засіданні щодо того, що вона вбачає свою моральну шкоду у тому числі у наявності боргу з оренди майна, наявність якого завдає їй страждань, а суд раніше дійшов висновків про відсутність причинно наслідкового зв`язку між даним боргом і діями відповідачки, виходячи із вимоги розумності і справедливості, того що юридично вселившись у частину будинку позивач так там і не проживає за власної ініціативи, суд приходить до висновку що розмір компенсації моральної шкоди позивачу в грошовому еквіваленті відповідає сумі в 3000 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). V. Судові витрати. Згідно із статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: -у разі задоволення позову - на відповідача; -у разі відмови в позові - на позивача; -у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути; - з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 68грн.10коп., із розрахунку 3% від задоволених позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Outcome: partial