Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду до відповідача про стягнення заборгованості за комунальні послуги. В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що МКП «ПВУВКГ» надає послуги водопостачання і водовідведення населенню. Відповідач на протязі тривалого часу сплачує за отримані послуги не в повному обсязі, у зв`язку з чим станом на 01.09.2022р. утворилась заборгованість в сумі 19\~435,55 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. При цьому, зазначив, що МКП «ПВУВКГ» за період квітень 2019 року по квітень 2022 року, враховуючи відповідні платежі відповідача та отримавши фактичні показники лічильника, зменшили суму позовних вимог до 18\~946,09 грн., яку представник позивача просить стягнути з відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, з підстав викладених у відзиві на позов. Так, у 2008 році на вимогу позивача, відповідачем за власні кошти було виконано переобладнання водомірного вузлу з заміною лічильника води, встановлено лічильник М ГК- СА-20, заводський № 200804007231, дата виготовлення та повірки 01.09.2008р. 18.11.2008 року між відповідачкою та МКП "Орджонікідзевське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" укладений договір про надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення, строком на 5 років з наступною пролонгацією на той же строк у разі відсутності заперечень сторін. У червні місяці 2013 року МКП "Орджонікідзевське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" зняло з абонентського обліку лічильник відповідача і почало нараховувати оплату за спожиту воду без урахування показів лічильника за нормами споживання, мотивуючи це тим, що відповідачкою порушено строк проведення держповірки лічильника, що призвело до виникнення різниці між оплатою за фактично спожиту відповідачкою воду і нарахуваннями позивача за нормами споживання. Оскільки вимоги [PERSON] щодо припинення порушення її прав споживача були проігноровані позивачем, тому у 2014р. вона вимушена була звернутися до суду з вимогою про визнання боргу незаконним. Втім, у зв`язку з тим, що позивач (виконавець) не звертався до суду з позовом про стягнення боргу, тому у задоволені позову [PERSON] було відмовлено. У 2016 році МКП "Орджонікідзевське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" було реорганізовано у МКП "Покровводоканал". 25.06.2021р. видано свідоцтво про повірку лічильник МТК-иА-20, заводський № 200804007231, а також підтверджено, що лічильник відповідав і відповідає вимогам Держстандарту, тобто показання лічильника відповідають дійсності, тому розрахунки за спожиту воду є правильними. Весь цей час, [PERSON] регулярно здійснювала оплату на рахунок позивача, згідно показників лічильника заводський N 200804007231 та тарифів. 22.06.2022 року [PERSON] було отримано попередження про наявність боргу у розмірі 43 287,80 грн. та у разі несплати обмеження водопостачання оселі. 30.06.2022 року [PERSON] надала відповідь стягувачу, що через те, що з червня 2013 року Міське комунальне підприємство «Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» протиправно не бажає враховувати показники лічильника та нараховує оплату за споживу воду без урахування показів лічильника за нормами споживання, тому утворилася ризниця між оплатою за фактично спожиту воду і нарахуванням Міського комунального підприємства за нормами споживання. На що МКП «Покровводоканал» надав відповідь від 06.07.2022 року, що ним вже подано заяву про видачу судового наказу та у разі відмови сплатити нарахований борг самостійно, вони направлять виданий наказ до територіального підрозділу Державної виконавчої служби. Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області 11 липня 2022 року видав судовий наказ по справі N 184/883/22, згідно якого із [PERSON] стягнено на користь Міського комунального підприємства «Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» заборгованість за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 15 604 грн. 95 коп. та судовий збір у сумі 248 грн. 10 коп. Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22.07.2022 р. скасовано судовий наказ, виданий 11.07.2022 року Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області справа N 184/883/22. При цьому стягувач безпідставно посилається на те, що раніше з боржником не укладався договір. І саме з 2008 року був встановлений лічильник, який у розрахунку стягувача вказаний, що встановлений лише 25.06.2021 року. У зв`язку з тим, що [PERSON] сплачує за показниками лічильника щомісяця, тому відсутня заборгованість згідно показників лічильників за фактично отриману воду, відповідно вимоги позивача є необґрунтованими у повному розмірі. Крім того, вказує на те, що у позовній заяві позивач не зазначає за який саме період виникла заборгованість, що свідчить про те, що позовна заява не відповідає вимогам ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Також, стверджує, що позивач просив стягнути за судовим Наказом 15 604,95 грн. за період з 01.10.2019р. по 31.05.2022р., за позовною заявою (за період з серпня 2019 р. по серпень 2022 р.) 19 435,55 грн., тобто через 3 місяці сума боргу збільшилась практично на 4 000 грн.. При цьому позивач надсилає вимоги відповідачу на суму 43 365,70 грн., що свідчить про недопустимість доказів щодо реальності та дійсності розрахунку суми боргу. Крім того, враховуючи, що позивачем наданий до позовної заяви розрахунок заборгованості за період з серпня 2019 року по серпень 2022 року, можна припустити, що позивач мав на увазі саме цей період, але саме наданий розрахунок заборгованості стосується іншої людини (дата народження, РНОКПП, адреса, контакти - належать іншій особі), тому такий доказ не містить інформацію щодо предмета доказування, відповідно на підстави даного розрахунку не можливо встановити дійсні обставини справи, отже даний доказ є неналежним та недостовірним. Також, позивач надає довідку про склад сім`ї б/н від 22.08.2022р. за адресою [ADDRESS] , яка видана безпосередньо позивачем за підписом [PERSON] . Отже, позивач не зазначає норму матеріального права де у працівника Позивача виникає право на підготовку та видачу Довідок про склад сім`ї. Акт обстеження водопостачання та водовідведення від 27.07.2022 р. складений Красовською, без присутності відповідача, не зрозуміло, що встановлено у даному Акті і що саме він доводить. Відсутність повноважень у [PERSON] складати довідки про склад сім`ї, відсутність правомочного Акту, свідчать про те, що ці докази є не допустимими, тому в своїй сукупності вказані докази є недостатніми доказами. У свою чергу, позивачем було скеровано відповідь на відзив, згідно якого вказує на те, що вказане в позові твердження позивача щодо того, що письмовий договір про надання послуг з централізованого водопостачання до 14.10.2021р. з відповідачкою не укладався є помилковим, оскільки 18.11.2008 року між позивачем і відповідачкою було укладено договір про надання населенню послуг водопостачання та водовідведення. Крім того, заявляє суду, що внаслідок технічної помилки у доданому до позову розрахунку заборгованості (додаток №3) вказані неправильні відомості про відповідачку (адреса, р.н.о.к.п.п., дата народження, телефон), у зв`язку з чим просить приймати до уваги фактичні відомості про відповідачку, які вказані у позовній заяві та в довідці від 22.08.2022р. Також, вказує, що Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в рішенні від 10.11.2014 року по справі №184/2404/14-ц встановив безпідставність тверджень відповідачки щодо обов`язку позивача здійснити повірку її лічильника води та у позові відмовив. Суд встановив, що окрім законодавства України обов`язок відповідачки повірити її власний лічильник води визначено в договорі від 18.11.2008р., у зв`язку з чим покладання цього обов`язку на позивача безпідставне. Також за висновком суду нарахування позивачем плати за послуги згідно з нормативами (нормами) споживання є законним. Апеляційний суд Дніпропетровської області в ухвалі від 19.01.2015 року по справі №184/2404/14-ц повністю погодився з висновками суду першої інстанції, додавши свій висновок про передчасність вимог про визнання нарахованого боргу незаконним. Таким чином, суд відмовив відповідачці у задоволенні позову у справі №184/2404/14-ц не тому, що позивач не звертався до суду з позовом про стягнення боргу, як на тому наполягає представник відповідачки у відзиві на позов у справі №184/1463/22, а тому, що позовні вимоги відповідачки у справі №184/2404/14-ц були безпідставними і суперечили вимогам законодавства та фактичним обставинам (договору від 18.11.2008р.). Таким чином, твердження відповідача та її представника щодо того, що [PERSON] не мала здійснювати повірку власного лічильника води, адже обов`язок здійснення такої повірки було покладено на МКП «Покровводоканал» є необґрунтованими. Також, у Свідоцтві №1493-КР про повірку лічильника вказано лише, що за результатами повірки лічильник №200804007231 відповідає вимогам державного стандарту. У Свідоцтві не вказано, що до моменту повірки лічильник відповідав цим вимогам. За таких умов і за відсутності відповідних доказів не можна вважати лічильник відповідачки таким, що відповідав вимогам державного стандарту до моменту його повірки у 2021 році, а відтак не відомо і не підтверджено доказами факт можливості використання цього лічильника за призначенням - визначення обсягу споживання води для цілей розрахунків із позивачем. Крім того, повну оплату за послуги Відповідачка здійснювала нерегулярно. Так, наприклад, у вересні 2021 року (після опломбування лічильника Позивачем) згідно показів лічильника Відповідачкою було спожито 14,23 мЗ води, що згідно з тарифом на послуги водопостачання 21,40 грн. за 1 м.3 призвело до нарахування плати за послуги у сумі 304,52 грн. Однак, у жовтні 2021 року Відповідачкою було сплачено 149,80 грн., внаслідок чого виникла заборгованість за вересень 2021 року у сумі 154,72 грн. Аналогічну неповну оплату за отримані послуги Відповідачка допускала у жовтні та грудні 2021 року, січні, квітні та липні 2022 року. Отже, заява представника Відповідачки про регулярну та повну оплату Відповідачкою послуг і відсутність заборгованості не відповідає дійсності і спростовується фактичними обставинами. Крім того, звертають увагу суду на те, що у заявленому представником Відповідачки клопотанні про визнання доказу недопустимим/неналежним/ недостовірним від 10.11.2022 року окрім власних міркувань представника Відповідачки відсутні будь-які докази або, навіть, посилання на фактичні обставини, які спростовують фактичну інформацію, наведену в поданих Позивачем доказах, що робить це клопотання безпідставним і таким, що може розцінюватись судом критично і до уваги не прийматись. Щодо клопотання про стягнення судових витрат вважають, що заявлена сума витрат на правничу допомогу не співмірна складності справи, виконаним адвокатом роботам (наданим послугам), часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, адже фактично представник Відповідачки самостійно не збирав докази (всі додані до відзиву на позов документи були у наявності у Відповідачки), розгляд справи по суті на даний момент не розпочато, за станом на 14.11.2022 року судові засідання не проводились, до справи стороною відповідачки (її представником) було подано 3 документи (відзив позов, клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції та клопотання про визнання доказу недопустимим/неналежним/недостовірним). При цьому доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті Відповідачкою, суду не надано. Договір (з додатковою угодою до нього) таким доказом вважатись не може, адже цей договір визначає лише наміри сторін і ніякої фактичної інформації, про яку йдеться у статті 137 ЦПК України, не містить. 17.11.2022р. позивач подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за комунальні послуги в сумі 18\~946,09 грн. У свою чергу, представник відповідача надав до суду заперечення на відповідь на відзив, згідно якого договір про надання послуг з\~централізованого водопостачання від 18.11.2008 року діяв до 18.11.2013 року (п. 9.1.Договору), а з урахуванням продовженою на той же строк, тобто один строк його дія припинилась у 18.11.2018р. Втім, необхідно врахувати, що законодавець затвердив нову типову форму договору, яка діє з 18.08.2017 р. Отже, станом на серпень 2019 року, вказаний договір від 18.11.2008 році припинив свою дію. Закон України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-IV від 24.06.2004 р. набрав чинності 30.07.2004 р., 10.06.2018 р. Втрата чинності крім окремих положень, а втратив чинність 01.05.2019 на підставі Закон України "Про житлово-комунальні послуги" 2189-VIII, який набрав чинності 10.12.2017 р. Відповідно з грудня 2017 року, не діяв договір 2008 року, а діяв новий Типовий договір затверджений Порядком надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630), який набрав чинність 21.07. 2005 р. та втратив чинність лише 02.02.2022 р. (у редакції від 18.08.2017 року, що діяла станом на серпень 2019 р.). Вказує, що Порядок обліку та оплати послуг" Порядку, який був завжди в одній редакції, встановлено: " Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця." Тобто, виконавець зобов`язаний контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж. Позивач наполягає, що договір укладений з Відповідачкою відповідно з Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 року № 690. Втім правила № 690 набрали чинності лише з 13.08.2019 року, але Позивач не зазначив, чому саме на підставі цієї ж Постанови вважає договір укладеним лише у 2021 році. Отже, у 2017, 2018, 2019, 2021, роках діяли Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, які втратили чинність лише 02.02.2022 р. Таким чином, у Позивача був обов`язок здійснити своєчасно повірку лічильника кожні 4 роки після його встановлення, опломбування та використання (з 01.09.2008р. до 01.09.2016р.), а вже з 01.09.2021 року, це був обов`язок Відповідачки, тобто Споживач (Відповідачка) своєчасно виконала свої зобов`язання, при цьому регулярно сплачувала отриману послугу з водопостачання до приватного будинку, згідно даних лічильника та встановлених тарифів. Позивачем не надані докази виконання свого обов`язку ще з 2012 року щодо проведення повірки лічильника, як і не виконані свої обов`язки щодо направлення повідомлення, яким передбачено надсилання повідомлення за формою згідно додатку 1, яке не було надіслане позивачем, також не підтверджується, що лічильник потребував ремонту, так як позивач також не направляв жодного повідомлення (рекомендованим листом) на адресу відповідачу. Крім того, позивачем не надано суду новий договір 14.10.2021 році + 30 днів, на підтвердження його редакції, опублікування на сайті, не надав докази про дату взяття на облік абонента. Посилання на норми матеріального права, що свідчать про укладання договору на послуги водопостачання до будинку (приватний сектор), який належить фізичній особі. У разі, якщо Позивач посилається на те, що договір був укладений, то зобов`язаний надати відповідні докази до суду. Також, докази надані позивачем не свідчать, що на період з серпня 2019р. по 14.10.2021 році + 30 днів, між Позивачем та відповідачем був діючий укладений договір. Втім, Відповідачка сплачувала за послуги централізованого водопостачання відповідно до показників лічильника заводський № 200804007231 та чинних тарифів, реальні показники лічильників при цьому завжди зазначала у квитанціях про оплату за послуги водопостачання холодної води. Позивачем не надані докази того, що лічильник був з серпня 2019 демонтований чи був несправний, чи були якісь втручання в його роботу. (Акт про демонтаж чи монтаж засобу вимірювальної техніки.) Позивачем не надані докази підстав нарахування показників лічильника з липня 2021 року саме з показників лічильника 1855,87 з липня 2021 р. Позивачем не надані докази, чому за відповідний місяць саме такі показники лічильника визначені, але у Відповідача інші, тому розрахунки не співпадають. Позивачем не надано пояснень, чому за показниками лічильника чотиризначної цифри (ціле число), ще додаткові цифри, тобто фактично шість. Отже, Позивачем не надано обґрунтування, розрахунку до липня 2021 року, з посиланням на нормативні акти. Відповідність показників лічильника та наявність пломб підтверджується відповідним Актом надання послуги щодо про проведення перевірки, який був наданий Позивачу. Позивач скерував до суду додаткові пояснення у справі, згідно яких чинність договору між сторонами від 18.11.2008р. у період часу з червня 2019 року по жовтень 2021р. встановлена рішенням суду у справі 184/2404/14-ц, а тому додаткового підтвердження не потребує. Так, нові форми типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення були розроблені на підставі нової редакції Закону України "Про житлово-комунальні послуги", який набув чинності 01.05.2019р., і затверджені Постановою КМУ №690 від 05.07.2019р., яка набрала чинності 13.08.2019р. Крім того, вказує на те, що відповідач мала сама здійснювати повірку лічильника за свій рахунок. Також зазначає, що оскільки сторона відповідачки наполягає на відповідності її лічильника державному стандарту до моменту його повірки у червні 2021 року, то саме на відповідачку покладається обов`язок доводити ці обставини, згідно статті 81 ЦПК України, однак стороною відповідачки не надано жодного підтверджуючого доказу щодо відповідності її лічильника державному стандарту до моменту його повірки у червні 2021 року. Таким чином, за відсутності доказів того, що лічильник води відповідачки відповідав встановленим вимогам (з 2010р. до моменту проведення повірки у червні 2021р.), позивач не мав підстав приймати покази цього лічильника для здійснення розрахунків за спожиту воду, але мав підстави для нарахування плати за послуги згідно з нормативами (нормами) споживання, встановлених органом місцевого самоврядування. Крім того, позивачці достеменно відома інформація про фактичні покази її лічильника про що свідчить те, що самостійно вказані відповідачкою покази лічильника співпадають з наданим позивачем розрахунком заборгованості. У той же час, представник відповідача вказує про те, що нібито позивачем не надані докази, чому за відповідний місяць саме такі показники лічильника визначені, але у відповідача інші, тому розрахунки не співпадають. Разом з тим, представник відповідача не вказує про який саме місяць йде мова, які покази лічильника відповідачки не співпадають з наданою позивачем інформацією і чим це підтверджується, що суперечить вимогам статті 81 ЦПК України. У свою чергу, представник відповідача також скерувала до суду додаткові пояснення по справі, згідно яких вказує на те, що висновки Орджонікідзевського міського суду викладені у рішенні по справі №184/2404/14-ц від 10.11.2014р., що стосуються тлумачення законодавства та тлумачення пунктів договору з застосуванням норм права не є преюдиційними обставинами. Наголошує на тому, що суди при розгляді справ мають враховувати висновки викладені у постановах ВС. Так, згідно постанови ВС у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019р. по справі №229/1539/17 викладено правовий висновок такого змісту: позивач є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, а відповідач несе відповідальність за своєчасну повірку засобу обліку води, встановленого у будинку позивача, його обслуговування і ремонт, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки… Не проведення виконавцем періодичної повірки засобу обліку води не є підставою для неврахування його показників, так як забезпечення проведення повірки є обов`язком виконавця послуг і невиконання ним такого обов`язку не повинно мати негативних наслідків для споживача. Таким чином, враховуючи правові висновки Верховного Суду, з 2008 року саме на виконавця (Позивача) був покладений обов`язок здійснювати повірку лічильника, а на споживача покладений обов`язок здійснювати оплату згідно показників лічильника. Позивач вважає, що відповідно до п.п.9 п.7.2 Договору, повірку лічильника треба проводити кожні 2 роки, зокрема до 01.11.2010р., до 01.11.2012р., до 01.11.2014р. та до 01.11.2016р. Починаючи з 29.11.2016р. (дата набуття чинності наказу Мінекономрозвитку і торгівлі №1747 від 13.10.2016р. "Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями") для всіх лічильників води незалежно від типу та виробника було встановлено єдиний міжповірочний інтервал тривалістю у 4 роки, у зв`язку з чим після 01.11.2016р. Відповідачка мала проводити періодичну повірку свого лічильника до 01.11.2020р. і наступну у 2024 році. Отже, виконавець (Позивач) не виконував свої обов`язки щодо періодичної повірки з початку виникнення таких обов`язків з 2012 року, при цьому Споживач (Відповідачка) виконувала свої обов`язки щодо оплати за показниками лічильника за отриману послугу. Крім того, не відповідає дійсності і твердження Позивача, що Відповідач фіксує покази лічильника в розрахункових документах на конкретну дату в середині розрахункового періоду, адже в платіжних документах вказується, за який період відбувається оплата з показниками лічильника на початок та кінець періоду. Дата сплати не фіксує період, за який ця сплата відбувається. Щодо ствердження Позивача про відсутність доказів, що лічильник води відповідав встановленим вимогам (з 2010 року до моменту проведення повірки у червні 2021 року) і що Позивач не мав підстав приймати покази цього лічильника, вказує на те, що позивачем до справи було надано Акт прийняття лічильника води на абонентський облік від 01.11.2008 року, в якому зазначено, що лічильник №200804007231 опломбовано пломбою Позивача №ВН1749. В додатку №5 "Копія відомості (завдання на обхід)" від 22.06.2022р. до Додаткових пояснень у справі, наданих Позивачем, зафіксовано, що лічильник №200804007231 має пломбу №ВН1749. Тобто, за період з дня встановлення і опломбування лічильника і по цей час втручання в роботу лічильника виключається. У червні 2021 року проведено повірку лічильника без його зняття, якою встановлено, що лічильник відповідає вимогам ДСТУ 3580-97. Таким чином, якщо лічильник з непорушеними пломбами виявився придатним, то це і доводить, що він був придатним і весь період його експлуатації до його повірки. У липні місяці 2021 року лічильник №200804007231 з первісною пломбою 2008 року №ВН1749 було Позивачем поновлено на абонентському обліку, тобто визнано, що лічильник не зазнавав жодних змін в технічній його спроможності до його повірки у 2021 році. На підставі викладеного, вважає, що відсутнє порушене право позивача, а тому його вимоги є безпідставними та необґрунтованими, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Представник позивача направив до суду додаткові пояснення, відповідно до ст..43 ЦПК України, згідно яких Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в рішенні у справі №184/2404/14-ц були встановлені і інші фактичні обставини, які не потребують доказування. Зокрема, у зв`язку із закінченням міжповірочного інтервалу лічильника CDSS №2008040072313 Позивачем було складено Акт інвентаризації приладу обліку №5 від 16.07.2013 року, який надавав Відповідачці право демонтувати лічильник і провести його періодичну повірку; - відповідно до вимог підпункту 9 пункту 7.2. договору від 18.11.2008 року Відповідачка зобов`язана була за свій рахунок провести повірку лічильника у 2010 та 2012 роках (один раз на два роки після 2008 року), але категорично відмовилась виконувати договір та норми законодавства України, внаслідок чого у 2013 році Позивач був вимушений нагадати Відповідачці про необхідність повірки лічильника; - згідно чинної на час виникнення спірних відносин редакції статті 11 Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність Відповідачці було заборонено застосовувати для розрахунків за спожиту воду лічильник води, який не пройшов періодичну повірку; - з 16.07.2013 року (а фактично - з 2010 року) Відповідачка здійснювала безоблікове водокористування (використання води без лічильника) і несла відповідальність за це згідно з договором; нарахування Відповідачці плати за послуги здійснювалось згідно нормативами (нормами) споживання на підставі рішень органу місцевого самоврядування; - на день вирішення справи в суді у Відповідачки існувала заборгованість за послуги водопостачання, яка виникла у зв`язку з нарахуванням їй послуг розрахованих не за показниками лічильника, а згідно нормативів (норм) споживання. Крім того, у червні 2021 року Відповідачка здійснила повірку свого лічильника води за власний рахунок, чим засвідчила відсутність у неї претензій до умов договору від 18.11.2008 року у відповідній частині та підтвердила безумовне дотримання вимог статті 17 Закону у згаданій вище редакції. Також, представник Відповідачки вказує, що строк дії договору від 18.11.2008 року закінчився 18.11.2018 року, але це суперечить фактичним обставинам, зокрема умовам пункту 9.1. договору, яким кількість автоматичних подовжень терміну дії договору на наступні п`ять років не обмежена. Крім того, це суперечить вимогам пункту 3 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про житлово-комунальні послуги, згідно якого договір від 18.11.2008 року діяв до набрання чинності публічним договором приєднання від 14.10.2021 року. Отже, будучи укладеним 18.11.2008 року, договір був автоматично подовжений на наступний термін тричі - до 18.11.2013 року, до 18.11.2018 року та до 18.11.2023 року і був припинений автоматично 14.10.2021 року з набранням чинності публічним договором приєднання. Крім того, стороною Відповідачки до суду не надано жодних доказів невідповідності між обсягом фактично спожитої Відповідачкою води та даними особового рахунку № [NUMBER] , внаслідок чого Позивачем була б зайво нарахована плата за послуги всупереч даним лічильника води Відповідачки. Представник Відповідачки заявляє, що лічильник води Відповідачки був придатним весь період його експлуатації з 2008 року і до його повірки у червні 2021 року, але жодні докази цього твердження суду не надані. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] та споживає комунальні послуги, які надаються МКП «Покровводоканал» (особовий рахунок № [NUMBER] ). 18.11.2008 року між МКП «Покровводоканал» і [PERSON] було укладено договір про надання населенню послуг водопостачання та водовідведення. У пункті 9.1. договору від 18.11.2008р. сторони встановили, що цей договір діє протягом п`яти років, тобто до 17.11.2013р., а за відсутності заперечень сторін - подовжується на наступний термін (п`ять років). Жодних заперечень щодо дії (чинності) договору з боку Відповідачки Позивач не отримував, у зв`язку з чим договір автоматично подовжувався на кожні наступні п`ять років. Наведена обставина встановлена рішенням суду у справі №184/2404/14-ц. Так, рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 10.11.2014р. та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.01.2015р. у справі №184/2404/14-ц була встановлена чинність цього договору і його автоматична пролонгація на кожні наступні 5 років. Судові рішення у справі №184/2404/14-ц набули законної сили і не скасовані. Таким чином, договір від 18.11.2008р. діяв у відносинах між позивачем і відповідачкою весь період від моменту його укладення з автоматичним подовженням 18.11.2013р. та 18.11.2018р. і був припинений 14.10.2021р. у зв`язку з набуттям чинності (укладенням) нового договору за типовою формою згідно Постанови КМУ №690. Так, нові форми типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення були розроблені на підставі нової редакції Закону України "Про житлово-комунальні послуги", який набув чинності 01.05.2019р., і затверджені Постановою КМУ №690 від 05.07.2019р., яка набрала чинності 13.08.2019р. Пунктом 3 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Відповідно до правил, визначених у статті 13 вказаного Закону, МКП «Покровводоканал» 13-14 вересня 2021 року повідомив про застосування нових форм договорів шляхом розміщення відповідних повідомлень та текстів договорів на своєму офіційному веб-сайті https://pokrowodokanal.net/ та на офіційному веб-сайті Покровської міської ради Дніпропетровської області https://pkrv.dp.gov.ua/. Оскільки протягом 30 днів від дати повідомлення [PERSON] не вчинила жодних дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги, тому відповідно до положень статті 13 Закону датою укладення із відповідачкою публічного договору приєднання вважається 14 жовтня 2021 року (через 30 днів з дати опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та на веб-сайті Позивача). При цьому, згідно пункту 14 Правил №690 фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, в тому числі сплата за надані послуги, факт отримання послуг. Таким чином, оскільки процедуру укладення договорів за типовою формою згідно Постанови КМУ №690 позивачем розпочато 13-14.09.2021р. і відповідачка проти цього не заперечувала та продовжувала отримувати послуги, які надавалися позивачем і сплачувала за них, дата укладення нового договору є 14.10.2021р.. Як вбачається із загальної картки особового рахунку № [NUMBER] , оскільки відповідач на\~протязі тривалого\~часу сплачувала\~грошові кошти\~за отримані\~комунальні послуги\~не регулярно\~та не\~в повному\~обсязі, абонент [PERSON] за адресою [ADDRESS] має заборгованість за період з 01.11.2016р. по 01.04.2022р. за оплату комунальних послуг в сумі 19\~975,36 грн. У той же час, як вбачається із розрахунку заборгованості за розрахунковий період з серпня 2019р. по серпень 2022р. (період з урахуванням строку позовної давності) [PERSON] має заборгованість за оплату комунальних послуг в сумі 19\~435,55 грн. У свою чергу, як вказує позивач, згідно наданої заяви про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до отриманих від відповідачки фактичних показників лічильника, приймаючи до уваги надані відповідачкою документи про сплату нею коштів за надані послуги у періоді серпень-жовтень 2022р., був проведений перерахунок нарахованої раніше плати за послуги та сума боргу становить 18\~946,09 грн. Так, 18.11.2008 року між МКП «Покровводоканал» і [PERSON] було укладено договір про надання населенню послуг водопостачання та водовідведення. Згідно пункту 9 розділу 7.2 вказаного договору відповідачка зобов`язалась здійснювати періодичну повірку свого лічильника води по закінченню 2-х річного терміну експлуатації за власний рахунок. Крім того, згідно п.18 ч.1 ст.1 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" повірка засобів вимірювальної техніки (перевірка, маркування та/або видача документа про повірку) встановлює і підтверджує, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам. п.17 ч.1 ст.1 вказаного Закону встановлено, що періодична повірка засобів вимірювальної техніки проводиться протягом періоду їх експлуатації через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал). Згідно ч.1 ст.8 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності. Відповідно до ч.4 ст.8 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" засоби вимірювальної техніки дозволяється застосовувати лише за умови їх відповідності цьому Закону та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки; Законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту (ч.1 ст.17 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність"). Згідно абз.5 ч.4 ст.17 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку. Так, 01.11.2008 року належний [PERSON] лічильник води №200804007231 було прийнято МКП «Покровводоканал» на абонентський облік. Отже, повірку свого лічильника води після його прийняття на абонентський облік [PERSON] у 2008 році мала здійснити декілька разів, зокрема, до 01.11.2010р., до 01.11.2012р., до 01.11.2014р. та до 01.11.2016р. 29.11.2016р. набув чинності наказ Мінекономрозвитку і торгівлі №1747 від 13.10.2016р. "Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями", згідно якого для всіх лічильників води незалежно від типу та виробника було встановлено єдиний міжповірочний інтервал тривалістю у 4 роки, у зв`язку з чим після 01.11.2016р. [PERSON] мала проводити періодичну повірку свого лічильника до 01.11.2020р. і наступну у 2024 році. За результатами розгляду Орджонікідзевським міським судом справи №184/2404/14-ц було встановлено, що станом на 2014 рік [PERSON] не здійснювала повірку свого лічильника у 2010 та 2012 роках. Вказане рішення набрало законної сили. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 25 червня 2021 року відповідач здійснила повірку лічильника №200804007231, на момент повірки покази лічильника становили 1854 м3. Таким чином, відповідно до пункту 34 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (затверджені Постановою КМУ від 05.07.2019 №690), плата за послуги станом до моменту повірки лічильника (тобто до 25.06.2021р.) має розраховуватися виходячи із розміру затверджених уповноваженим органом тарифів та обсягу спожитих послуг або за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування, до встановлення вузла комерційного обліку. Крім того, правильність застосування до відповідачки нормативів (норм) споживання була встановлена рішеннями Орджонікідзевського міського суду у справі №184/2404/14-ц. Таким чином, нарахування плати за надані послуги [PERSON] мають бути таким чином: за період з 2010р. до 25.06.2021р. виходячи із розміру затверджених уповноваженим органом тарифів та обсягу спожитих послуг або за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування, до встановлення вузла комерційного обліку, а після 25.06.2021р. згідно показів лічильника. Як вбачається із загальної картки за особовим рахунком № [NUMBER] , покази лічильника станом на 25.06.2021р. становили 1854 м3. Наведене підтверджується також довідкою ТОВ «Українське експертне агентство «Тест-Сервіс», представники якого безпосередньо проводили повірку лічильника №200804007231. Крім того, ці показники лічильника сторона відповідача не оспорює та визнає. Відповідно до\~ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст.1, ч.2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Позивач є виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за місцем проживання відповідача. Згідно з ч.1 ст.13\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» залежно\~від функціонального\~призначення житлово-комунальні\~послуги поділяються\~на:\~1)\~комунальні послуги\~(централізоване\~постачання холодної\~води,\~централізоване постачання\~гарячої води,\~водовідведення (з\~використанням внутрішньобудинкових\~систем),\~газо-\~та електропостачання,\~централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно з ч.1 ст.19\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Разом з тим, відповідно до п.1 ч.1 ст.20\~цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» обов`язок\~споживача оплачувати\~житлово-комунальні\~послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно із ст.67 ЖК Української РСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) підлягають до оплати крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до ст.7\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» встановлення тарифів на комунальні послуги відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач сплачувала грошові кошти за надані комунальні послуги не регулярно та не в повному обсязі. Так, у січні 2021 року позивачці було нараховано до сплати 74,57 грн., в той час, як сплачено було 98,64 грн., -у липні 2021 року нараховано 248,88 грн., сплачено 535,00 грн., -у серпні 2021 року нараховано 335,77 грн., сплачено 428,00 грн., -у листопаді 2021 року нараховано 58,85 грн., сплачено 85,60 грн., -у лютому 2022 року нараховано 79,39 грн., сплачено 85,60 грн., -у березні 2022 року нараховано 84,53 грн., сплачено 85,60 грн., -у травні 2022 року нараховано 72,12 грн., сплачено 171,20 грн., -у червні 2022 року нараховано 367,01 грн., сплачено 470,80 грн., -у серпні 2022 року нараховано 186,39 грн., сплачено 278,20 грн. Відповідно до пункту 2.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (постанова Правління НБУ від 21.01.2004 №22) відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа несе особа, яка оформила цей документ і подала до обслуговуючого банку. Згідно пункту 35 Правил №690 плата за послуги вноситься споживачем щомісяця однією сумою в порядку та розмірах, визначених договором. Згідно пункту 35 типового індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, який затверджено Правилами №690, під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів). Як вбачається із загальної картки за особовим рахунком № [NUMBER] , [PERSON] фіксує покази лічильника в розрахункових документах на конкретну дату в середині розрахункового періоду. Як вказує представник позивача, особові рахунки споживачів ведуться за допомогою програмного комплексу (комп`ютерної програми "УКРБІЛЛІНГ"), який автоматично розраховує обсяги споживання води відповідно до інформації про фактичні обставини, а саме: вказує покази лічильника або надані споживачами, або зафіксовані контролерами позивача, або розраховані програмним комплексом автоматично на підставі попередньо наданих показів (розрахунково) у випадку відсутності фактичних даних про покази лічильника (не надані споживачем, не перевірені контролером). Зокрема, розрахункові покази лічильника фіксуються програмним комплексом автоматично на конкретну дату - початок та кінець розрахункового місяця. Оскільки відповідачка надавала позивачу покази свого лічильника не на початку або в кінці кожного розрахункового періоду, а в середині місяця, тому за відсутності інформації про покази на початок чи кінець кожного конкретного розрахункового періоду програмний комплекс здійснював автоматичний розрахунок показів лічильника на ці дати за середньодобовим споживанням відповідачкою послуг, внаслідок чого такі розрахункові покази лічильника в особовому рахунку зображуються із 6 знаками після коми, які для зручності скорочуються програмним комплексом до 2 знаків після коми. Таким чином, відповідачка сплатила за січень 2021р. нараховані їй за даний період 74,57 грн. та залишилася сума переплати за цей місяць в розмірі 24,07 грн. (98,64 грн. 74,57 грн.); у липні 2021р. сплатила нараховані їй 248,88 грн. та залишилася сума переплати за цей місяць в розмірі 286,12 грн. (535,00 грн. 248,88 грн.); у серпні 2021р. сплатила нараховані 335,77 грн. грн. та залишилася сума переплати за цей місяць в розмірі 92,23 грн. (428,00 грн. 335,77 грн.), у листопаді 2021р. сплатила нараховані їй 58,85 грн. та залишилася сума переплати за цей місяць в розмірі 36,75 грн. (85,60 грн. 58,85 грн.); у лютому 2022р. сплатила нараховані їй 79,39 грн. та залишилася сума переплати за цей місяць в розмірі 6,21 грн. (85,60 грн. 79,39 грн.); у березні 2022р. сплатила нараховані їй 84,53 грн. та залишилася сума переплати за цей місяць в розмірі 1,07 грн. (85,60 грн. 84,53 грн.); у травні 2022р. сплатила нараховані їй 72,12 грн. та залишилася сума переплати за цей місяць в розмірі 99,08 грн. (171,20 грн. 72,12 грн.); у червні 2022р. сплатила нараховані їй 367,01 грн. та залишилася сума переплати за цей місяць в розмірі 103,79 грн. (470,80 грн. 367,01 грн.); у серпні 2022р. сплатила нараховані їй 186,39 грн. та залишилася сума переплати за цей місяць в розмірі 91,81 грн. (278,20 грн. 186,39 грн.). Згідно пункту 35 типового індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, який затверджено Правилами №690, у разі коли споживачем не визначено розрахунковий період або коли за зазначений споживачем період виникла переплата, виконавець має право зарахувати такий платіж (його частину в розмірі переплати) в рахунок заборгованості споживача за минулі розрахункові періоди у разі її наявності (за винятком погашення пені та штрафів, нарахованих споживачеві), а у разі відсутності такої заборгованості - в рахунок майбутніх платежів споживача починаючи з найближчих періодів від дати здійснення платежу. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, рішення Орджонікідзевського міського суду від 10.11.2014р. та Ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.01.2015р. заборгованість за спожиті послуги за адресою [ADDRESS] була створена відповідачкою з 2014 року. Разом з тим, як вбачається із розрахунку заборгованості, позивачем не було враховано в рахунок погашення боргу суму переплати в тих місяцях де була така переплата. У той же час, оскільки відповідач не вказала в квитанції на який період в кожному поточному місяці позивач має зарахувати суму переплати грошових коштів, позивач має право зарахувати ці грошові кошти до періоду, який не ввійшов в розрахунок боргу з урахуванням строків позовної давності. Так, як вбачається із загальної картки за особовим рахунком № [NUMBER] за період серпень 2019р. по серпень 2022р. та уточненого розрахунку заборгованості за період нарахування плати за послуги за період серпень 2019р. - серпень 2022р. у абонента [PERSON] з урахуванням переплати, здійсненої відповідачем в січні 2021р., липні 2021р., серпні 2021р., листопаді 2021р., лютому 2022р., березні 2022р., травні 2022р., червні 2022р. та серпні 2022р., виникла заборгованість перед МКП «ПВУВКГ» в сумі 18\~946,09 грн. Таким чином,\~оскільки поточний\~борг [PERSON] \~в межах\~позовної давності,\~тобто в\~межах останніх\~трьох років\~за період\~серпень 2019р.\~по серпень\~2022р. з\~урахуванням переплати,\~здійсненої відповідачем\~в січні\~2021р.,\~липні 2021р.,\~серпні 2021р.,\~листопаді 2021р.,\~лютому 2022р.,\~березні 2022р.,\~травні 2022р.,\~червні 2022р.\~та серпні\~2022р., становить 18\~946,09 грн., вказана сума підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Щодо клопотання представника відповідача щодо визнання розрахунку заборгованості за період з серпня 2019 року по серпень 2022 року; довідку про склад сім`ї б/н від 22.08.2022р. та Акт обстеження водопостачання та водовідведення від 27.07.2022р. недопустимими доказами, а разом недостатніми доказами, слід зазначити, що при прийнятті рішення суд не приймав вказані доказами до уваги. При прийнятті рішення суд врахував відомості із загальної картки за особовим рахунком № [NUMBER] відносно [PERSON] а.с.113-116 та уточнений розрахунок заборгованості за період серпень 2019р.-серпень 2022р. станом на 14.11.2022р. а.с.80-81. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , де користується послугами водопостачання та водовідведення. Наведене не оскаржується стороною відповідача та підтверджується ними. Твердження представника відповідача щодо того, що МКП «Покровводоканал» має проводити повірку лічильника води за власний кошт з посиланням на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.03.2019р. у справі №229/1539/17 та Постанову КЦС від 29.04.2020р. справа №521/6670/18 суд не приймає до уваги, оскільки періоди виникнення правовідносин між сторонами, які охоплені у вказаних постановах є 2016 рік та 2015-2018р.р. відповідно, а тому останні регулювалися Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014р. №1314-VII. Разом з тим, позивачем подано позов за період з серпня 2019 року по серпень 2022р. Таким чином, правовідносини регулюються Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 06.06.2019р. №2740-VIII. Твердження представника відповідача про те, що за результатами повірки лічильник №200804007231 відповідає вимогам держстандарту, а тому розрахунки за спожиту воду на підставі показів лічильника є вірними та мають бути прийняті МКП «Покровводоканал», суд також не приймає до уваги, оскільки відповідачем та її представником не надано доказів того що до моменту повірки лічильник відповідав цим вимогам. Твердження представника відповідачки про набуття чинності новими типовими договорами у серпні (або грудні) 2017 року суд не приймає до уваги, оскільки нові форми типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення були розроблені на підставі нової редакції Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який набув чинності 01.05.2019р., і затверджені Постановою КМУ №690 від 05.07.2019р., яка набрала чинності 13.08.2019р. Щодо твердження відповідачки про те, що вона сплачувала комунальні послуги регулярно та в повному обсязі суд відноситься критично, оскільки під час розгляду справи вказане не знайшло свого підтвердження. На підставі викладеного, беручи до уваги норми чинного законодавства, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог позивача, оскільки останні знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення як обґрунтовані та підтверджені наявними в матеріалах справи доказами. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved