Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

02 серпня 2022 року до Нетішинського міського суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] - про виселення особи без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог позивачем [PERSON] зазначено, що: з 2016 року квартира [ADDRESS] належить позивачеві [PERSON] на праві приватної власності, у зазначеному житловому приміщенні, окрім позивача [PERSON] , проживає відповідач [PERSON] , який приходиться позивачеві рідним сином, та який, впродовж останніх 12 років - ніде не працює, постійно зловживає алкогольними напоями, підтримує стосунки з особами, схильними до вчинення кримінальних та адміністративних правопорушень, веде антигромадський спосіб життя, конфліктує з членами родини та сусідами, неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності, в тому числі, і за скоєння домашнього насильства щодо позивача, до того ж, відповідач [PERSON] за весь час проживання у спірному житловому приміщенні жодного разу не сплачував комунальні послуги, користуючись останніми, не здійснював проведення поточного ремонту, тощо, крім того, відповідач [PERSON] , систематично проявляючи агресію стосовно позивача, вимагаючи гроші та не бажаючи працевлаштуватись, у зв`язку з відсутністю засобів для існування, виносить з дому побутову техніку, кухонний посуд, особисті речі, тощо, що належить позивачеві [PERSON] , і, здаючи останні до ломбарду, за отримані грошові кошти купує алкогольні напої і влаштовує розпиття спиртного безпосередньо у спірній квартирі, і, відповідно, постійно порушує правила проживання в багатоквартирному будинку, створюючи нестерпні умови для життя, як безпосередньо позивачеві, так і оточуючим сусідам, що і слугувало підставою звернення до суду для вирішення питання про виселення відповідача [PERSON] з означеної квартири, без надання іншого жилого приміщення, зі зняттям останнього з реєстрації, оскільки, будь-які інші заходи, в тому числі, заходи впливу з боку правоохоронних та судових органів, виявилися безрезультатними та не надали позитивного вирішення питання. 05 серпня 2022 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] - про виселення особи без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації, відповідно до Ухвали Нетішинського міського суду від 05 серпня 2022 року, - відкрито провадження у справі, за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого засідання. 03 жовтня 2022 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] - про виселення особи без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації, відповідно до Ухвали Нетішинського міського суду від 03 жовтня 2022 року, - підготовче провадження закрито з призначенням справи до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] , будучи своєчасно та належним чином повідомленою про час та місце проведення судового провадження, в судове засідання - не з`явилась, надавши до суду відповідну заяву (вх. №4376/23 від 28 грудня 2022 року), щодо можливості проведення судового розгляду за її відсутності. Представник позивача [PERSON] - адвокат Процик В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягаючи на задоволенні останніх, додатково зазначивши, що відповідач [PERSON] , за умови задоволення позову, не буде позбавленим житла, оскільки, з боку позивача [PERSON] останньому надано можливість переселитись та проживати у приватному будинку [ADDRESS] , який належить позивачеві [PERSON] . Відповідач [PERSON] у строк, встановлений судом в Ухвалі Нетішинського міського суду від 05 серпня 2022 року, - відзив на позовну заяву не подав, та, - будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час та місце проведення судового провадження, в судове засідання - не з`явився, причини неявки - суду не повідомив, клопотань щодо відкладенні розгляду справи - до суду не надав. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , надавши аналогічні один одному покази, підтвердили викладені в позовній заяві обставини, додатково зазначивши, що дійсно, протягом тривалого часу, проживаючи у квартирі [ADDRESS] , зіткнулись з неправомірною поведінкою свого сусіда - відповідача [PERSON] , що мешкає у квартирі [ADDRESS] разом зі своєю матір`ю - позивачем [PERSON] , та який за час проживання жодним чином не зарекомендував себе, як законослухняного громадянина, а навпаки, створив нестерпні умови сумісного проживання, як безпосередньо для позивача [PERSON] , так і для всіх мешканців багатоповерхового будинку, оскільки, всі вони, - знаючи агресивну та неадекватну поведінку відповідача [PERSON] , який не працює, постійно зловживає алкогольними напоями, веде антигромадський спосіб життя, підтримує стосунки з особами, схильними до вчинення правопорушень, не реагує на зауваження, погрожує, - побоюються навіть зустрічатися з відповідачем [PERSON] , як на сходах, на сходових майданчиках, так і на прилеглій до будинку прибудинковій території, що робить проживання в одному будинку вкрай нестерпним, а будь-які заходи громадського впливу щодо поведінки відповідача [PERSON] не надали позитивного результату. У судовому засіданні встановлено: відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно щодо об`єкта нерухомого майна №304551062 від 08 липня 2022 року (а.с.8) - квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] , відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 лютого 2016 року (зареєстровано в реєстрі за №48 (спадкова справа №51/2015) та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно щодо об`єкта нерухомого майна №53045222 від 11 лютого 2016 року (а.с.7,9) - житловий будинок [ADDRESS] (загальна площа - 81,2 кв.м, житлова площа - 48 кв.м) - належить на праві спільної приватної власності позивачу [PERSON] , у розмірі частки - 1/2, відповідно до рапорту-характеристики від 15 липня 2022 року та даних інформаційно-телекомунікаційної системи «ІПНП» (а.с.11) - відповідач [PERSON] , проживаючий по [ADDRESS] , - не працює, постійно зловживає алкогольними напоями, підтримує стосунки з особами, схильними до вчинення кримінальних та адміністративних правопорушень, веде антигромадський спосіб життя, конфліктує з членами родини та сусідами, неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності, зокрема, за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.44-3 ч.2, ст.173, ст.173-2 ч.1, ст.178 ч.1, ст.178 ч.2, ст.182 ч.1, ст.182 ч.2 КУпАП, в тому числі, і за скоєння домашнього насильства щодо позивача [PERSON] , за період проживання за визначеною адресою - зарекомендував себе виключно з негативної сторони, має скарги від мешканців будинку [ADDRESS] , щодо порушення громадського порядку та правил проживання в багатоквартирному будинку, створюючи нестерпні умови для життя оточуючим сусідам, із інформації Відділу адміністративних послуг ВК НМР №107/ЕП від 04 серпня 2022 року (вх. №ЕП-939 від 04 серпня 2022 року (а.с.14) вбачається, що за даними Реєстру Нетішинської міської територіальної громади - відповідач [PERSON] , [INFO] , є зареєстрованим по [ADDRESS] , із дослідженої у судовому засіданні постанови Нетішинського міського суду від 24 лютого 2021 року (справа №679/267/21 (провадження №3/679/188/2021 (а.с.28) вбачається, що 24 лютого 2021 року правопорушника - відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП (вчинення домашнього насильства стосовно потерпілої - позивача [PERSON] ), та піддано адміністративному стягненню - у виді штрафу у розмірі 170 гривень, із дослідженої у судовому засіданні постанови Нетішинського міського суду від 27 вересня 2021 року (справа №679/1066/21 (провадження №3/679/554/2021 (а.с.30) вбачається, що 27 вересня 2021 року правопорушника - відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.182 ч.2 КУпАП (порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму та правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях), та піддано адміністративному стягненню - у виді штрафу у розмірі 340 гривень, із дослідженої у судовому засіданні постанови Нетішинського міського суду від 10 лютого 2022 року (справа №679/44/22 (провадження №3/679/67/2022 (а.с.29) вбачається, що 10 лютого 2022 року правопорушника - відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.182 ч.2 КУпАП (3 епізоди порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму та правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях), та піддано адміністративному стягненню - у виді штрафу у розмірі 340 гривень, Так, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси - у спосіб, визначений законом, дотримуючись завдань та основних засад цивільного судочинства, якими є - справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, і судовий захист - є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників судового процесу. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.4 ЦПК України), що, окрім того, закріплено у ст.16 ЦК України, за приписами якої - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тож, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених ЦПК України випадках, і учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору - на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Разом з тим, згідно з положеннями ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, і обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Водночас, суд вирішуючи справи, застосовує при розгляді проваджень - Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) і Протоколи до останньої, згоду на обов`язковість яких надано ВР України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ (ст.10 ч.4 ЦПК України). Крім того, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах ВС (ст.263 ч.4 ЦПК України). У відповідності до положень діючого законодавства - житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання (ст.379 ЦК України), і кожен має право на житло, що означає, перш за все, право особи мати житло для власного проживання та для проживання членів її сім`ї, і ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений в праві користування жилим приміщенням, інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом, що безпосередньо закріплено у ст.47 Конституції України і кореспондується з положеннями ст.9 ЖК України. Правом власності - є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, і власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, при цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст.ст.316-319 ЦК України). Однак, Конституцією України передбачено - як захист права власності, так і захист права на житло. За приписами ст.41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, і право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. При цьому, згідно ст.47 Конституції України - кожен має право на житло, держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду, і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Права власника житлового будинку, квартири закріплені у ст.383 ЦК України, за якими - власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. І власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди (ст.150 ЖК України). Однак, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ст.116 ч.1 ЖК України, і виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення (ст.157 ЖК України). Відповідно до ст.116 ч.1 ЖК України, що передбачає виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення, - якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Тож, для застосування норм ст.116 ч.1 ЖК України, необхідним є наявність умов: систематичні - руйнування/псування жилого приміщення, або використання не за призначенням, а також, систематичне порушення правил співжиття, що унеможливлює сумісне проживання в одній квартирі/будинку, з одночасною безрезультатністю вжитих заходів запобігання і громадського впливу. У відповідності до положень ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року - кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, і органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві, в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У своїй діяльності Європейський суд з прав людини керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар, і конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто, повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен із яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. У розумінні практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Садов`як проти України» від 17 травня 2018 року), - рішення про виселення становитиме порушення ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у ст.8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві», при цьому, вислів «згідно із законом» - не просто вимагає, щоб означений захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону, тобто, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Відповідно, підсумовуючи висновки, закріплені у ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року - виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві. Таким чином, суд, дослідивши надані в судове засідання матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, а також, беручи до уваги позицію учасників судового процесу, і, відповідно, оцінивши надані докази, які мають значення для правильного вирішення справи, і на які кожна сторона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи, базуючись на засадах верховенства права, ухвалюючи судове рішення, яке повинно бути законним та обґрунтованим, приходить до висновку, що позов [PERSON] - про виселення особи без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації, - підлягає задоволенню, оскільки, в судовому засіданні встановлено - систематичне порушення правил співжиття з боку відповідача [PERSON] , що унеможливлює сумісне з останнім проживання в одній квартирі, та - безрезультатність вжитих заходів запобігання неналежної поведінки і громадського впливу на особу - протягом тривалого часу, що доведено дослідженими під час судового розгляду доказами, які вказують на наявність правових підстав та складають низку необхідних законодавчо визначених умов для вирішення питання про виселення без надання іншого жилого приміщення, та, відповідно, які є підставою для виселення відповідача [PERSON] , який, у відповідності до приписів ст.12, ст.81 ЦПК України, не надав до суду жодного ґрунтовного доказу в заперечення позовних вимог та спростування встановлених під час судового розгляду обставин, - з житлового приміщення без надання іншого жила, що, на переконання суду, буду відповідати принципу пропорційності, тобто, дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи. Тож, на переконання суду, позовні вимоги [PERSON] - про виселення особи без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації, - суд вважає обґрунтованими, вмотивованими та переконливими, оскільки, у судовому засіданні доведено, що право власника - порушено і підлягає судовому захисту і власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, у тому числі, житловим приміщенням, та вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, у законний спосіб, який власник вважає прийнятним, і, в даному випаду, на думку суду, таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві. Водночас, суд вважає необхідним зазначити, що позовна вимога в частині зняття відповідача [PERSON] з місця реєстрації у квартирі [ADDRESS] , - охоплюється позовною вимогою про виселення із спірного житлового приміщення, вирішення якої і буде підставою для можливого зняття особи з реєстраційного обліку, оскільки, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме, від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою, до того ж, - у відповідності до положень ст.24 ч.1 п.6) Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» №1871-IX від 05 листопада 2021 року, який регулює відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг, тощо, - орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі: … п.6) судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, - у зв`язку з чим, зазначена вимога - вирішенню не підлягає, так як не породжує спір про право, і, відповідно, не може бути, за вказаних обставин, - однією із позовних вимог, що ґрунтується на нормах закону, оскільки, у відповідності до положень ст.4 ЦПК України, - кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Крім того, суд вважає за необхідне, ухвалюючи остаточне рішення за справою, вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами, з урахуванням діючого ЦПК України, та - задоволенням позовних вимог, беручи до уваги положення ст.ст.133, 141-142 ЦПК України, відповідно до яких - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст.133 ч.1 ЦПК України), при цьому, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, водночас, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача (ст.141 ч.1, ст.141 ч.2 ЦПК України), - стягнувши судовий збір, сплачений позивачем - [PERSON] при зверненні до суду з позовом, згідно квитанції №ПН2765466 від 01 серпня 2022 року, що становить 992 гривні 40 копійок (а.с.1), з відповідача - [PERSON] на користь позивача - [PERSON] . На підставі викладеного, з урахуванням положень ст.4, ст.16 ЦК України, ст.116, ст.157 ЖК України,

Outcome: approved