Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , та стягувати на її користь з [PERSON] на аліменти на його сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що її дочка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі. Від цього шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] . Після розлучення у 2017 році її дочка [PERSON] разом із малолітнім сином [PERSON] переїхали проживати за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров`я дитини, 28 вересня 2018 року виконавчим комітетом Броварської міської ради Київської області було прийнято рішення за № 683 про негайне відібрання малолітнього [PERSON] від його матері [PERSON] , рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2019 року у справі № 361/6388/18 малолітнього [PERSON] , [INFO] , відібрано від його матері [PERSON] . Актами обстеження умов проживання дитини № 547 від 08 вересня 2021 року, № 645 від 12 жовтня 2011 року, № 815 від 20 грудня 2021 року, № 08 від 11 січня 2022 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , проживають [PERSON] (прабабуся малолітнього [PERSON] ), вона (позивач) та малолітній [PERSON] . Для виховання та розвитку дитини створені належні умови. Матір дитини періодично навідує сина, який проживає у бабусі. Батько дитини [PERSON] жодної участі у вихованні і розвитку сина не приймає, проживає у місті Київ, на телефонні дзвінки відповідає рідко. [PERSON] самостійно займається вихованням, утриманням та доглядом за малолітнім онуком [PERSON] , оскільки його батьки від виконання своїх батьківських обов`язків тривалий час ухиляються. Наказом Служби у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області від 11 січня 2022 року за № 03/9.01-09 малолітнього [PERSON] було взято на облік як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах, у зв`язку із проживанням в сім`ї, де батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. 19 січня 2022 року спеціалістом відділу опіки (піклування) та сімейних форм виховання Служби у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області із малолітнім [PERSON] проведено співбесіду. З розповідей дитини зроблено висновок, що наразі єдиною головною авторитетною, захищаючою його, дорослою людиною для нього є вона, його бабуся [PERSON] . Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення батька від виховання дитини та свідоме нехтування ним своїми обов`язками, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, тому відповідач [PERSON] повинен сплачувати аліменти на свого сина [PERSON] . 20 грудня 2022 року ухвалою суду подану [PERSON] позовну заяву у частині вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її сина [PERSON] , [INFO] , і стягнення з неї аліментів на дитину та у частині вимог про встановлення опіки над цією малолітньою дитиною і призначення позивача [PERSON] опікуном даної дитини залишено без розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позов підтримує повністю, просила суд його задовольнити. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов до суду не подавав. Третя особа: Орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області (далі - Орган опіки та піклування) у судове засідання теж не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу без участі його представника, проти задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог не заперечує. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, з`ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що з 20 серпня 2010 року відповідач [PERSON] та дочка позивача [PERSON] перебували у шлюбі. Від цього шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 21 лютого 2017 року шлюб між подружжям розірвано. Після чого матір дитини [PERSON] разом із малолітнім сином [PERSON] переїхала проживати до своєї матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 28 вересня 2018 року рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області за № 683 малолітнього [PERSON] , [INFO] , негайно було відібрано від матері [PERSON] , у зв`язку із виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров`я дитини. 19 березня 2019 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області, ухваленим у справі № 361/6388/18, малолітнього [PERSON] , [INFO] , відібрано від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Згідно із актами обстеження умов проживання № 547 від 08 вересня 2021 року, № 645 від 12 жовтня 2011 року, № 815 від 20 грудня 2021 року та № 08 від 11 січня 2022 року, проведеними за адресою: [ADDRESS] , складеними спеціалістами Служби у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області (далі - Служба), у вказаній квартирі проживають прабаба дитини [PERSON] , баба дитини [PERSON] , позивач у цій справі, та малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Дитина забезпечена окремою кімнатою, спальним місцем, одягом, взуттям, речами індивідуального користування, шкільним приладдям, продуктами харчування. Батько дитини [PERSON] , відповідач у даній справі, участі у вихованні та розвитку сина не приймає, проживає він у місті Київ зі своєю співмешканкою. На телефонні дзвінки відповідає рідко. Матір дитини проживає за адресою: [ADDRESS] , винаймає кімнату. Баба дитини [PERSON] самостійно займається вихованням та утриманням онука [PERSON] . Відповідно до наказу Служби від 11 січня 2022 року за № 03/9.01-09 малолітнього [PERSON] , [INFO] , взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у зв`язку з проживанням дитини в сім`ї, у якій батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. У характеристиці від 19 січня 2022 року учня 5-Є класу Броварської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів № 9 [PERSON] зазначено, що [PERSON] навчається у школі з першого класу. Має навчальні досягнення середнього, достатнього та високого рівнів. [PERSON] скромний, слухняний, вихований хлопчик. Його батьки ні навчанням, ні проблемами сина не цікавляться, до школи не приходять, батьківськи збори не відвідують, не телефонують. Постійно навчанням [PERSON] цікавиться, контролює та допомагає йому вчити уроки його бабуся [PERSON] , яка завжди підтримує зв`язок зі школою, реагує на зауваження, добре заспокійливо впливає на знервований характер хлопчика, його поведінку, дослухається до зауважень та порад учителів. [PERSON] добре розуміє проблеми та потреби дитини, бо постійно займається вихованням хлопчика з першого класу. 19 січня 2022 року було складено протокол бесіди, проведеної спеціалістом відділу опіки (піклування) та сімейних форм виховання Служби із малолітнім [PERSON] , [INFO] , у якому зазначено, що з розповідей [PERSON] можливо зробити висновок, що єдиною головною авторитетною, захищаючою його, дорослою фігурою для нього є його бабуся [PERSON] , батьки цієї дитини самоусунулися від виховання сина. Як матір, так і батько, виключили [PERSON] зі свого сімейного оточення, ігнорують базову потребу дитини у формуванні безпечної дитячо-батьківської прив`язаності. Батьки не надають хлопчикові жодної необхідної батьківської підтримки та прикладів батьківської відповідальності. Таке ставлення батьків до [PERSON] несе шкоду його психічному здоров`ю, формує у дитини занижену самооцінку та апатичне сприйняття свого життя. Відсутність батьківської турботи та виховання шкодить формуванню ціннісної самоідентифікації дитини. [PERSON] песимістично налаштований до свого майбутнього, не може визначити свої актуальні потреби, не може планувати, ставити цілі щодо свого розвитку та навчання. Орган опіки та піклування надав суду висновок від 19 липня 2022 року про доцільність позбавлення [PERSON] і [PERSON] батьківських прав відносно їхнього сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що батьки про фізичний і духовний розвиток дитини не піклуються, життям сина не цікавляться, медичного догляду та лікування дитини вони не забезпечують, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; із сином вони не спілкуються; доступу до культурних та інших духовних цінностей дитині не надають; засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі не сприяють; інтересу до його внутрішнього світу не виявляють. У зв`язку з цим, Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 19 липня 2022 року цей висновок Органу опіки та піклування затверджений рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області № 354. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 150, ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок про те, що ухилення матері, батька від виконання ними своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення їх батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми батьківськими обов`язками. Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 641/2867/17-ц виклав правовий висновок та вказав на те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно із ч. ч. 8, 10 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. У ст. 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77, ч. 1 ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, заявлені позивачем вимоги, висновок Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських, враховуючи, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд дійшов висновку, що позов [PERSON] у частині вимог про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно із ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За змістом ч. 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", ч. 2 ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Позивач [PERSON] заявила також вимогу про стягнення на її користь з відповідача [PERSON] аліментів на його сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У ч. 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи наведене вище, вимоги ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України, встановлений судом факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не надання ним матеріальної допомоги дитині добровільно, суд вважає, що позов [PERSON] у частині стягнення на її користь з відповідача [PERSON] аліментів на його сина [PERSON] , у розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття теж ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, враховуючи, що позивач від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів на дитину звільнена, з відповідача на користь держави за цю вимогу підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved