Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

В січні 2023 року позивач АТ «ОТП Банк» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №2036743110 від 23.06.2021 року у розмірі 53 871,94 грн., а також витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 481,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем зазначено про те, що 23.06.2021 року між АТ «ОТП Банк» та відповідачем укладено кредитний договір №2036743110 та договір про видачу і обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток, шляхом підписання заяви анкети про надання банківських послуг за умовами якого банк відкрив картковий рахунок, на який було встановлено кредитний ліміт в розмірі 49 780,00 грн. Банк свої зобов`язання виконав згідно з умовами Договору виконав, надавши Позичальнику кредитні кошти, та Позичальник взяті на себе зобов`язання виконував з істотними порушеннями Договору, що призвело до виникнення заборгованості. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, станом на 23.06.2021 року у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 53 871,94 грн., з яких: за кредитним договором №2036743110 сума заборгованості по тілу кредиту - 38 096,45 грн., сума заборгованості за відсотками - 10 606,17 грн., за картковим рахунком за договором № 2036743110 сума заборгованості за тілом у розмірі 4 000,00 грн., сума заборгованості по відсоткам у розмірі 1 169,32 грн. Ухвалою судді від 12.01.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання повідомлені належним чином, причин не явки суд не повідомили Відповідач до суду не з`явився, про час та місце слухання повідомлені належним чином, причин не явки суд не повідомив Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст. 3 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та умовами кредитного договору. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, 23.06.2021 року між АТ «ОТП Банк» та відповідачем укладено кредитний договір №2036743110 та договір про видачу і обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток, шляхом підписання заяви анкети про надання банківських послуг за умовами якого банк відкрив картковий рахунок, на який було встановлено кредитний ліміт в розмірі 49 780,00 грн. Банк свої зобов`язання виконав згідно з умовами Договору виконав, надавши Позичальнику кредитні кошти, та Позичальник взяті на себе зобов`язання виконував з істотними порушеннями Договору, що призвело до виникнення заборгованості. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, станом на 23.06.2021 року у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 53 871,94 грн., з яких: за кредитним договором №2036743110 сума заборгованості по тілу кредиту - 38 096,45 грн., сума заборгованості за відсотками - 10 606,17 грн., за картковим рахунком за договором № 2036743110 сума заборгованості за тілом у розмірі 4 000,00 грн., сума заборгованості по відсоткам у розмірі 1 169,32 грн. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Отже, судом встановлено, що кредитор виконав свої зобов`язання перед [PERSON] щодо надання кредиту, а Позичальник у свою чергу порушила порядок та строки виконання зобов`язань за кредитним договором у частині, що стосується щомісячного погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, зважаючи на те, що на момент розгляду справи у суду відсутня інформація про належне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, суд приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність вимог Банку, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до правил ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає сплачена позивачем при зверненні до суду грошова сума судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved