Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

В серпні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Ізмаїльський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 12.04.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір дарування 5/9 частки житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] , з подальшою реєстрацією права власності. Таким чином, власником вищевказаної нерухомості на даний час є [PERSON] . Проте, за адресою: [ADDRESS] залишається зареєстрована [PERSON] , [INFO] . З відповідачкою [PERSON] особисто не знайомий і навіть ніколи в житті не зустрічався. Таким чином, [PERSON] не мешкає за вказаною адресою що найменш з моменту укладення договору дарування частки житлового будинку, а саме з 12.04.2016 року. Тобто, [PERSON] не проживає у будинку не менше, ніж 6 років. Вона ніколи не цікавилася будинком, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в будинку не має. Реєстрація відповідачки створює перешкоди позивачу в користуванні житловою площею, а саме, проводиться плата за комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідачки, неможливо повноцінно скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг та інше. Позивач, як власник здійснює виконання обов`язків щодо утримання зазначеного житлового будинку в належному стані, сплачує комунальні платежі, виконує інші обов`язки пов`язані з використанням нерухомості. Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Пащенко Т.П. від 18.10.2022 року цивільну справу прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче провадження у справі (а.с.42). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.03.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні (а.с.53). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.04.2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Ізмаїльський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області. Позивач та його представник адвокат Варламов М.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, про причину неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань по справі суду не надала, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно положень ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України\~та\~ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.16,\~386,\~391 ЦК України. Відповідно до ст.72\~ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником 5/9 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування частки житлового будинку, зареєстрованого в реєстрі за № 765 від 12.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Арнаут О.В., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.03.2023 року №324459202 (а.с.8-9,50-51). Згідно розпорядження Ізмаїльського міського голови від 19.02.2016 року № 57р «Про перейменування вулиць, провулків та проспекту в м.Ізмаїлі Одеської області» вулицю Червоармійську на вулицю Кафедральну на вулицю Фрунзе перейменовано на [ADDRESS] . Відповідно до відомостей будинкової книги (а.с.13-15) та довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 17.10.2022 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.41). Як вбачається з пояснень свідка [PERSON] , яка є сусідкою [PERSON] , відповідачка [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] вже понад 20 років. Свідок пам`ятає [PERSON] лише дитиною шкільного віку. Після того, як [PERSON] у 2016 році став власником частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не з`являлася за вказаною адресою та не проживала в даному житловому будинку. Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.ст.12,13,77,78,79,80,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 1 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно ст. 7 цього Закону\~зняття з реєстрація місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких\~обставин,\~оскільки відповідачка не проживає у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] більше року, та вона не є членом сім`ї власника будинку, вона втратила право користування житлом. Своїм перебуванням на теперішній час на реєстраційному обліку у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , частка якого належить позивачу, відповідачка створює перешкоди в реалізації ним в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власника зазначеного майна, тобто порушує ч.ч. 1,2 ст. 317, ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України. Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрація місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до вимог ст.ст.\~12,\~13,\~78,\~81, 82 ЦПК України\~суд розглядає\~цивільні справи\~в межах\~заявлених вимог\~і на\~підставі доказів\~сторін та\~інших осіб,\~які беруть\~участь у\~справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим позов задовольнити частково та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , оскільки позовні вимоги обґрунтовані в цій частині. Вимоги щодо зняття з реєстрації є необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають. За правилами ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачки.

Outcome: partial