Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

27.03.2023р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, який мотивує тим, що відповідно до особистого рахунку № [NUMBER] , відповідач є споживачем та користується електроенергією, але обов`язків по сплаті за спожиту електричну енергію в повному обсязі не виконує, у зв`язку з чим за період з 22.04.2018р. по 01.01.2019р. утворилась заборгованість в розмірі 1747,98грн. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00грн. Ухвалою суду від 28.03.2023р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав повністю, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не прибули подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов визнають повністю. На підставі ч.3 ст.211 ЦПК України можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у суду матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за такими підставами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.ст. 526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений договором строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно з п.5 ч.2 ст.7, ст.9 цього Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до п. 20 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою КМУ від 26.07.1999 року № 1357 (далі - Правила), розрахунковим періодом для встановлення розмірі оплати спожитої електроенергії є календарний місяць. Оплата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця. Згідно п. 42 Правил споживач електричної енергії зобов`язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати її перерахування виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. Згідно ст. 48 Правил споживач несе відповідальність за порушення правил користування електричною енергією, в т.ч. за прострочення терміну внесення платежів за електроенергію, згідно з законодавством. Суд встановив, що відповідно до особистого рахунку № [NUMBER] , відповідач є споживачем та користується електроенергією, але обов`язків по сплаті за спожиту електричну енергію в повному обсязі не виконує, у зв`язку з чим за період з 22.04.2018р. по 01.01.2019р. утворилась заборгованість в розмірі 1747,98грн. Оцінивши обставини справи суд вважає, що відповідач в порушення вищевказаних норм діючого законодавства неналежним чином виконував свої зобов`язання, зокрема, не здійснив оплату за спожиту електроенергію, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яку суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача. При цьому, суд виходить з того, що відповідач повністю визнав позовні вимоги. Таке визнання не суперечить закону, не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів. На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити повністю. Відповідно до ст.141,142 ЦПК України, у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним стягнути з них на користь позивача 50% понесених ним судових витрат по сплаті судового збору в сумі 1342,00грн., а інші 50% - повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved