Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

28 березня 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява обґрунтована тим, що з 2002 року сторони проживали однією сім`єю. [INFO] в сторін народилася дочка [PERSON] . 24.11.2007 року між [PERSON] та [PERSON] , громадянином Туніської Республіки, був укладений шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції за актовим записом № 1294. [INFO] в сторін народився син [PERSON] . З 2019 року сторони проживають окремо. Основною причиною розпаду сім`ї стали відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, постійні сварки. Тому позивач [PERSON] прохала розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 24 листопада 2007 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції за актовим записом № 1294. Ухвалою суду від 29 березня 2023 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.34-35). Представник позивача - адвокат Остахов В.П. подав заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити повністю. Судом встановлено, що 24 листопада 2007 року в Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , громадянином Туніської Республіки, про що було зроблено актовий запис № 1294 (а.с.13). Сторони мають спільних неповнолітніх дітей - дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] (а.с.15-19). Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтями 51 Конституції України та 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 112 СК України встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має суттєве значення. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони припинили шлюбні стосунки з 2019 року та відновлювати їх позивач наміру не має. Враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді подружжя, а позивач не бажає продовжувати шлюбні стосунки, тому збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, суд вважає за необхідне розірвати шлюб. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Оскільки позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір, що становить 1073,60 гривень.

Outcome: approved