Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

Позивач, в особі свого представника звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна Компанія «Фундамент» про стягнення заробітної плати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з січня 2017 року позивач працював на відповідача. У серпні 2022 року звільнився за власним бажанням, на сьогодні заробітна плата не виплачується, та зі слів позивача, борг по заробітній платі складає 74 998 грн. Довідку про заборгованість отримати від відповідача не вдалось, у позасудовий порядок вирішити спір не вдалось, відповідно, позивач змушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 07.12.2022 по справі було відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін та витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна Компанія «Фундамент» довідку на підтвердження розміру заборгованості. Ухвалою суду від 07.03.2023 року, повторно, витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна Компанія «Фундамент» довідку на підтвердження розміру заборгованості. Станом на день розгляду справи витребувані документи до суду не надійшли. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Васильєва П.С. надійшла до суду письмова заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв, клопотань від представника відповідача до суду не надходило, відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, на яких він ґрунтується, до суду не подав. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також з метою дотримання розумних строків її розгляду суд вважає за можливе справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності заперечень проти такого розгляду справи з боку сторін, що відповідає вимогам ст.279 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення та вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі ст. ст. 280 , 284 ЦПК України, з наступних підстав. Суд в межах заявлених позовних (стаття 13 ЦПК України) вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна Компанія «Фундамент», що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.44,45 ). Згідно зі ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, індивідуальних відомостей про застраховану особу вбачається, що з березня по серпень 2022 року відповідачем не в повному обсязі виплачувалась заробітна плата (а.с.2-4). У порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, з доведення належним чином виконання своїх обов`язків перед працівником з виплати заробітної плати відповідачем не надано доказів виплати спірної заробітної плати позивача за період роботи з березня 2022 року по день звільнення. Для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести перед судом розмір заробітної плати, що встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків). У той же час позивач позбавлений можливості отримати довідку про заборгованість нарахованої, проте не виплаченої йому заробітної плати, а відповідач, у свою чергу, не довів перед судом про належну виплату такої чи неправильність її розміру, на неодноразовий виклик до суду не з`являється, докази, витребувані ухвалами суду від 07 грудня та 07 березня 2023 року, не надав. Право на звернення до суду передбачене статтею 233 Кодексу законів про працю України, а саме у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Системний аналіз статей 21,94,233 Кодексу законів про працю України України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем. За таких обставин, з урахуванням положень статей 77,81 Цивільного процесуального кодексу України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав, а роботодавець, у свою чергу, має спростувати факт порушення прав працівника, в тому числі щодо невиплати заробітної плати. Належних та допустимих доказів, які б спростовували обставину невиплати позивачу суми повної заборгованості по заробітній платі суду не надано, відповідач не надав на ухвали суду від 07 грудня та 07 березня 2022 року довідки про заборгованість по заробітній платі та розрахункових коштах позивача, тому суд бере до уваги суму невиплачених коштів, зазначений позивачем в позовній заяві. За діючою в площині цивільного судочинства презумпції винуватості відповідача (на відміну від кримінального судочинства, де діє презумпція невинуватості) тягар доказування лежить саме на відповідачеві. Тим більше, в площині трудових правовідносин безумовно тягар доказування лежить на роботодавцеві, в якого акумульовано весь обсяг документації, в тому числі фінансового, бухгалтерського характеру щодо фіксації праці позивача і оплати виконаних ним робіт. У ході судового розгляду не здобуто відомостей про виплату позивачеві відповідачем заборгованості по заробітній платі за період з березня 2022 року, як і не встановлено про наявність вини (умислу) позивача у невиконанні трудових обов`язків на підприємстві, що згідно зі статтями 47, 115-116 Кодексу законів про працю України є підставою для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку. Одним із загальних засад цивільного законодавства, закріплених пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України, є справедливість, добросовісність та розумність. На думку суду, відсутність у позивача можливості щодо подання довідки про заборгованість по заробітній платі, неподання відповідачем до органу Пенсійного фонду відомостей про нараховану заробітну плату з березня 2022 року, не може тлумачитися на шкоду працівнику та бути підставою обмеження права на отримання заробітної плати, яка є джерелом його існування. Суд вважає позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 74998,00 грн. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Представником позивача подано клопотання про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно дост.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ст.137 ЦПК України). Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом,витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові по справі № 466/9758/16-ц від 09 червня 2020 року в підтвердження про надання правової допомоги необхідно подати детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо. Представником позивача, на підтвердження оплати за надання правничої допомоги, надано: надано копію договору про надання юридичних послуг адвокатом та додаткова угода до договору про надання юридичних послуг адвокатом від 30.11.2022 року, відповідно до договору підготовка та подання усіх необхідних документів до суду, у тому числі судів апеляційної та касаційної інстанції, і при задоволенні вищевказаного позову ( повністю або частково). Замовник сплачує на користь адвоката 20 відсотків від суми коштів (боргу) визначених (стягнутих) судом у відповідному судовому рішенні за наслідками розгляду вищевказаного позову (а. с. 18,19), дублікат квитанції від 30.11.2022 року про переказ за складання та подання позовної заяви на суму 1000 грн., дублікат квитанції про переказ на суму 700 грн. ( а. с. 20,21). З огляду на викладене, порушене право позивача підлягає захисту, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна Компанія «Фундамент» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 74998,00 грн. та 16700,00 грн. витрат на правничу допомогу. Оскільки позивач при подачі даного позову був звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн. Згідно п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved