Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить стягнути відповідача 188 260,30 грн, з яких: 130 000,00 грн - страхове відшкодування, 38 323,29 - пеня, 2 543,01 грн - 3% річних, 17 394,00 - інфляційні; стягнути витрати з оплати судового збору у сумі 1 882,60 грн та 8 000,00 грн витрат на оплату професійної правничої допомоги. Позов обґрунтовано тим, що 01.09.2021 за участю транспортного засобу Volkswagen, реєстраційний номер [NUMBER] , під керування водія [PERSON] , та транспортного засобу Ford, реєстраційний номер [NUMBER] , під керування водія [PERSON] , сталась дорожньо-транспортна пригода. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 30.12.2021 [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 124 КУпАП. Позивач вказує, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була забезпечена у ПрАТ «Страхова компанія «Глобал гарант». У день дорожньо-транспортної пригоди телефонним зв`язком, а наступного дня поштовим, позивач повідомив вищевказаного страховика про ДТП. 14.09.2021 відповідач направив аварійного комісара для огляду пошкодженого автомобіля позивача Ford, реєстраційний номер [NUMBER] . У результаті огляду було складено звіт №1888 про оцінку автомобіля від 14.09.2021, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого позивачу, становить 251 262,05 гривень. Після визначення вартості матеріального збитку та встановлення за рішенням суду винної особи у ДТП, позивач звернувся до відповідача із проханням здійснити страхову виплату. 17.02.2022 страховиком через мобільний додаток «Viber» було повідомлено позивача, що всі надані ним документи розглянуті 25.01.2022 і протягом 90 днів буде проведена виплата. Однак, після спливу зазначеного строку відповідач так і не виконав свого обов`язку по здійсненню страхової виплати. Позивач вказує, що з метою захисту порушеного права позивача у ефективний спосіб, вважає за необхідно заявити вимогу про стягнення 188 260,30 гривень, з яких: 130 000 грн - страхове відшкодування; 38 323,29 грн - пеня; 2 543,01 - 3% річних; 17 394 грн - інфляційні. Ухвалою суду від 30.12.2022 відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з матеріалами позовної заяви направлялися відповідачу за адресою його зареєстрованого місцязнаходження згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, однак повернулися на адресу суду не врученими з відміткою пошти у довідці про причини невручення «організації не має». Ухвалу суду про відкриття провадження у справі додатково направлено відповідачу на електронну пошту [INFO] , інформація про яку міститься у відкритому доступі в мережі інтернет. Заяв по суті справи до суду не надійшло. Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно з ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 01.09.2021 о 13-10 год, у м. Житомирі по вул. Східній, 107, [PERSON] , керуючи транспортним засобом Volkswagen, реєстраційний номер [NUMBER] , не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції та здійснила зіткнення з автомобілем Ford, реєстраційний номер [NUMBER] , який зупинився попереду. В результаті порушення [PERSON] п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Богунського районного суду м. Житомира №29511833/21 від 30.12.2021 [PERSON] визнано винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Volkswagen, реєстраційний номер [NUMBER] , згідно з полісом №АР1711375, була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Глобал гарант». Згідно зі звітом про оцінку автомобіля Ford, реєстраційний номер [NUMBER] , №1888 від 14.09.2021, який складений ТОВ «Експерт Авто» на підставі договору (заяви), укладеного 13.09.2021 з [PERSON] , матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля Ford, реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 251 262,05 грн. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Пунктами 2, 3 ч.1 ст. 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. (ст. 990 ЦК України). Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV). У статті 3 Закону №1961-IV визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону №1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Таким чином, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону №1961-IV». Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону №1961-IV, згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом Закону №1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону №1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю майну третьої особи. Згідно з п. 37.1.4 ст. 37 Закону №1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Позивач у позові посилається на те, що у день дорожньо-транспортної пригоди телефонним зв`язком, а наступного дня поштовим, позивач повідомив страховика про ДТП. 14.09.2021 відповідач направив аварійного комісара для огляду пошкодженого автомобіля позивача Ford, реєстраційний номер [NUMBER] . Разом з тим, будь-яких доказів того, що [PERSON] дійсно звертався до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Глобал гарант» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, позивачем до позову не додано. На підтвердження зазначеної обставини позивачем додано до позову скрін-шот листування у додатку «Viber». Однак зазначений скрін-шот суд не може оцінити як належний, достатній та допустимий доказ звернення до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки з нього не вбачаються обставини звернення позивача до страхової компанії, коли таке звернення було надіслане та що таке звернення було ініційоване саме у зв`язку з ДТП, яка мала місце 01.09.2021. Крім того, з наданого скрін-шоту не можливо достовірно встановити, що відображене листування відбувалося саме між позивачем та представником відповідача. З долученої до позову копії звіту №1888 від 14.09.2021 про оцінку автомобіля Ford Kuga, реєстраціний номер [NUMBER] , вбачається, що оцінку виконано не на підставі звернення страхової компанії, а на підставі договору, укладеного 13.09.2021 з [PERSON] . Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 №147/66/17 вказує на таке. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Виходячи з формулювання статті 11 ЦК України, можна зробити висновок, що такі дії повинні відповідати загальним засадам цивільного законодавства України, які закріплені в статті 3 ЦК України. Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань. Введення в цивільне законодавство принципу добросовісності як одного з найбільш загальних і важливих принципів цивільного права є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного. Відповідно до статті 33 Закону №1961-IV страхувальник, у разі настання ДТП, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово має надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Тобто страхувальник має вчинити дії для повідомлення страховика про настання ДТП. У свою чергу, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (стаття 34 Закону №1961-IV). Тобто страховик після повідомлення страхувальником про ДТП має здійснити всі дії для встановлення та виплати страхового відшкодування. У страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає у разі навмисних дій страхувальника, спрямованих на настання страхового випадку (підпункт 37.1.1 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV), або у разі вчинення ним умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (підпункт 37.1.2 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV). Крім того, у страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає і тоді, коли має місце неналежна поведінка й з боку потерпілого, а саме: невиконання обов`язків, визначених Законом №1961-IV, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV); неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV). Отже, закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом №1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові №465/4287/15 від 11.12.2019, потерпілий в межах строків, передбачених п. 37.1.4 ст. 37 Закону має здійснити своє волевиявлення про захист свого порушеного права шляхом подання заяви про страхове відшкодування до страховика або шляхом звернення із позовною заявою до суду. Звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення такого страхового відшкодування, яка не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к зазначено, що "у системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права". У постанові від 11.12.2019 у справі №465/4287/15, розглядаючи справу за позовом фізичної особи до ПрАТ "УПСК" про стягнення страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди, Велика Палата Верховного Суду визначила, що "зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону №1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає", а "тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування". Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1 статті 331 Закону №1961-IV). Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17. В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №465/4287/15. Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до вимог ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначалося вище, жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що позивач звертався до відповідача у визначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV річний строк із заявою про виплату страхового відшкодування, позивачем до позову не долучено. Суд приймає до уваги те, що позивач наділений правом на власний розсуд обрати один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права - звернутися із відповідною заявою до страховика, або з позовом до суду, однак таке право має бути реалізоване у строк, визначений підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV річний строк. При цьому, ДТП, внаслідок якого автомобіль позивача зазнав ушкоджень, мало місце 01.09.2021, а з даним позовом позивач звернувся до суду 23.12.2022, тобто з пропуском визначеного підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV річного строку, а тому позивач втратив право на відшкодування шкоди від страховика, отже даний позов задоволенню не підлягає. Судові витрати, згідно зі ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача, з урахуванням відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed