Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Лешега В.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] в якому просить встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , правовстановлюючого документу, а саме: свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 30.06.1989, де у графі колгоспному двору, головою якого є [PERSON] , та визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними спорудами у [ADDRESS] у порядку спадкування за законом. Обґрунтування позовних вимог В обґрунтування позовної заяви позивач покликається на те, що відповідач [PERSON] другий чоловік його бабусі, [PERSON] , померлої [INFO] , а [PERSON] його батько, син померлої. Ще за життя його бабуся, [PERSON] , заповіла йому належну їй земельну ділянку розміром 1,6960 га. Крім земельної ділянки [PERSON] була головою колгоспного двору у [ADDRESS] , де станом на 30.06.1990 були зареєстровані та проживала: [PERSON] та її чоловік, [PERSON] тобто їй належить частина зазначеного будинковолодіння, заповідального розпорядження щодо якого немає. 21.11.2022 він звернувся до приватного нотаріуса за оформленням спадщини після смерті бабусі, заведено спадкову справу №25/2022. Відповідачі по справі являються спадкоємцями першої черги, однак відмовилися від своїх часток у спадковому майні у його користь. Письмові відмови нотаріально засвідчені і знаходиться у спадковій справі. При огляді документів нотаріусом були виявлені розбіжності у документах: у свідоцтві про народження його батька [PERSON] у графі мати зазначено: [PERSON] у той час як у свідоцтві про смерть: [PERSON] ; у свідоцтві про право власності від 30.06.1989 голова двору зазначена [PERSON] у той час як у свідоцтві про смерть, [PERSON] . Нотаріусом йому було також відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом та рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин. Відповідно до довідки № 731 від 09.12.2022 [PERSON] зареєстрований та проживає у [ADDRESS] , а відповідно до довідки №722 від 12.12.2022. [PERSON] та [PERSON] одна і таж особа. Відповідно до технічного паспорту, загальна площа спадкового будинку становить: 82,4 кв.м., а житлова 57,1 кв м. Вартість спадкового буднковолодіння відповідно до висновку за №291 /12022/І від 29.11.2022 становить: 341713. Процесуальні рішення, постановлені по справі Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 02.02.2023 позовну заяву залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви /а.с.32-33/; Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 08.02.2023 позовну заяву повторно залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви /а.с. 36-37/; Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 14.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначити до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 06.03.2023 /а.с.41-42/; Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 06.03.2023 підготовче провадження в справі закрито . Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 22.03.2023 /а.с.59-60/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 22.03.2023 витребувано матеріали спадкової справи та справу розглядом відкладено на 18 квітня 2023 року /а.с.68-69/. Розгляд справи по суті відбувся 18.04.2023 за відсутності сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Лешега В.В. подав заяву про проведення судового засідання за його відсутності. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про часта місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Подали заяви в яких позовні вимоги визнають та просять задовольнити у повному об`ємі. На частку в майні колгоспного двору не претендують та відмовляються у користь позивача. Відповідно до\~ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Частинами 1 та 4\~статті 206 ЦПК\~встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.\~\~\~\~ Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] від 28.11.2022 загальна площа житлового будинку 82,4 кв. м., рік спорудження 1970 /а.с.16-17/. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 23.08.2022, виданим Жидачівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) [INFO] у с. Бережниця, Жидачівський район Львівська область померла [PERSON] /а.с.5/. Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 30.06.1989 житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] /а.с.6/. Згідно довідки Бережницького старостинського округу Жидачівської міської ради №700 від 15.11.2022, [PERSON] дійсно проживала і була зареєстрована в с. Бережниця до дня смерті [INFO] . Від імені [PERSON] було посвідчено заповіт в користь онука [PERSON] , який посвідчено 30.09.2020 за №110. На день смерті [PERSON] разом з нею проживали чоловік [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] , онук [PERSON] , онука [PERSON] /а.с.7/. Відповідно витягу з погосподарської книги с. Бережниця Стрийського району Львівської області №669 від 15.11.2022, згідно запису в погосподарських книгах с. Бережниця Стрийського району Львівської області в житловому будинку в [ADDRESS] станом на 30.06.1990, який відноситься до суспільної групи господарств колгоспний двір, були зареєстровані і проживали: голова двору [PERSON] ; чоловік [PERSON] /а.с.8/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] /а.с.10/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , матір`ю є [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] /а.с.5/. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] виданого 05.04.1986 Бережницькою сільською радою Жидачівського району Львівської області [PERSON] та [PERSON] 05.04.1986 уклали шлюб /а.с.11/. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 15.02.1993 Бережницькою сільською радою Жидачівського району Львівської області [PERSON] народився [INFO] , а його є [PERSON] та [PERSON] /а.с.12/. Відповідно до довідки Жидачівської міської ради Львівської області №731 ід 09.12.2022, [PERSON] , [INFO] зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] /а.с.13/. Відповідно до довідки Жидачівської міської ради Львівської області №722 від 05.12.2022, [PERSON] у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] видане 23.08.2022 та у свідоцтві про народження сина [PERSON] серії [NUMBER] виданому 10.09.1964 записана як мати [PERSON] одна і таж особа /а.с.13/. Згідно заповіту від 30.09.2012, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Бережницької сільської ради Жидачівського району Львівської області, та зареєстрований в реєстрі за № 110, згідно якого остання заповіла земельну ділянку, площею 1,6960 га., належну їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, розташовану на території Бережницької сільської ради онуку [PERSON] , 1992 року народження /а.с.15/. Відповідно до заяви [PERSON] від 17.11.2022 №56 останній спадщину після смерті бабусі [PERSON] приймає /а.с.76/. Згідно заяви [PERSON] від 17.11.2022 №57 останній від спадщини після смерті мами [PERSON] відмовляється в користь внука померлої [PERSON] /а.с.86/. Відповідно до заяви [PERSON] від 17.11.2022 №58 останній від спадщини після смерті дружини [PERSON] відмовляється в користь внука померлої [PERSON] /а.с.89/. Згідно листа приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Посацької А.О. №84/02-31 від 21.11.2022, який адресований [PERSON] , останнього повідомлено про те, що під час звернення з`ясувалося, що для підтвердження родинних відносин між спадкоємцем та спадкодавцем у поданому свідоцтві про народження ( [NUMBER] від 10.09.1964) [PERSON] , невірно вказано ім`я його матерів, а саме замість « [PERSON] » зазначено « [PERSON] ». Роз`яснено необхідність звернутися до суду із заявою про підтвердження факту наявності родинних відносин між заявником і [PERSON] /а.с.14/. Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 01.02.2023 у справі №№443/1511/22 встановлено факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Бережниця Стрийського району Львівської області є бабусею [PERSON] , [INFO] , та відповідно матір`ю його батька - [PERSON] , [INFO] . При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст.\~4, ч. 1 ст.\~5 ЦПК України\~кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1\~ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1\~ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пунктом 1 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення»\~№ 5\~від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у Свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Стаття 41 Конституції України\~зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Згідно із листом Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ від 16.05.2013\~ №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6\~постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої\~статті 120 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою\~статті 123 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Приписами ст. 126 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) встановлено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~статті 1265\~ЦК України\~спадкоємцями п`ятої\~черги \~за законом\~є інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідно до ст.ст.1268,\~1269,\~1270 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Судом встановлено, що факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок виданого 30.06.1989, виданого на ім`я [PERSON] підтверджується зібраними і дослідженими письмовими доказами, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для позивача юридичне значення, оскільки дає йому можливість для реалізації свого права щодо оформлення спадщини після смерті бабусі [PERSON] . Спірне будинковолодіння належало до суспільної групи колгоспний двір, членами якого були [PERSON] голова колгоспного двору та [PERSON] , яким умовно належало по 1/2 частки в майні колгоспного двору. На момент смерті спадкодавиці [PERSON] разом із нею постійно проживали позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі, [PERSON] та [PERSON] відмовилися від належної частини спадкового майна після смерті [PERSON] в користь внука померлої [PERSON] подавши відповідні заяви у нотаріальну контору. Позивач [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавицею [PERSON] , на момент смерті останньої та звернувся до нотаріуса із заявою в якій зазначив, що спадщину після смерті бабусі [PERSON] приймає, а відтак [PERSON] вважається таким, що фактично її прийняв. Відтак, [PERSON] успадкував після смерті бабусі [PERSON] частки в спірному будинковолодіння, яке належить до суспільної групи колгоспний двір. Стосовно визнання за позивачем права власності на ціле будинковолодіння, яке належить до суспільної групи колгоспний двір, членами якого були [PERSON] та [PERSON] , яким умовно належало по 1/2 частки в майні колгоспного двору, суд не знаходить підстав для задоволення, оскільки відповідачу [PERSON] умовно належить частки в спірному будинковолодіння, а в судовому порядку останній не може відмовитися від права власності в користь позивача. Оскільки будь-яких правових підстав для переходу такого права до позивача суд не встановив, а наявність заяви відповідачів про визнання позову також не дає підстав для задоволення позову у цій частині, так як відчуження майна члена колгоспного двору може мати місце на підставі цивільно-правових договорів, якими не є вказані заяви. Окрім того, відповідачі [PERSON] та [PERSON] подавши заяви у нотаріальну контору відмовилися саме від частки в спадковому майні після смерті [PERSON] в корись онука останньої [PERSON] . Відтак, позовна заява підлягає до часткового задоволення та визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на частку спірного будинковолодіння, яка належала [PERSON] . Враховуючи те, що обставин, які б вказували, що спадкодавиця [PERSON] за життя набула або володів спірним майном неправомірно, в суді не встановлено; позивач оформити право на спадкове майно не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із необхідністю встановлення факту належності документів; відповідачі по справі проти задоволення позовних вимог не заперечують, що підтверджується наявними в матеріалах справи заявами, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial