Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

У листопаді 2022 року позивачка [PERSON] в особі свого представника звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем, зареєстрований 22 червня 2013 року Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №177. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог зазначила, що з 22 червня 2013 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сімейно-шлюбні відносини не підтримують, у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, між ними втрачено взаєморозуміння та почуття любові один до одного, спільне господарство не ведуть, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить її законним інтересам, тому вважає, що шлюб потрібно розірвати. 10.01.2023 справа надійшла з Жовтневого районного суду м. Харкова до Московського районного суду м. Харкова для розгляду за підсудністю. 11.01.2023 ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились, представник позивача надала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище позивачці « [PERSON] ». Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позов не подав, заяв про відкладення розгляду справи або розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання повторно не з`явився, відзив на позов не подав, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України та, за згодою позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. Сторони по справі з 22 червня 2013 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] виданим Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №177. Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.34). Сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 13 вересня 2013 року Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (а.с.23). Судом встановлено, що причиною розірвання шлюбу стало припинення сімейно-шлюбних відносин, відсутність ведення спільного господарства, втрата взаєморозіміння, почуття любові один до одного, різні погляди на сімейне життя, примирення між ними неможливе. За змістом ч.1 ст.24 СК України та ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вимогами ч.3, ч.4 ст.56 СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їхніх дітей, що мають суттєве значення. З огляду на обставини, встановлені судом, суд дійшов висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, сім`я розпалася остаточно, тому подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в зв`язку із задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved