Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-20 00:00:00

Стислий виклад\~позиції позивача У березні 2023 року позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 21.08.2014 р. від якого мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою. Стосовно місця проживання дитини після розірвання шлюбу та спілкування з дитиною сторони домовились між собою. Майновий спір відсутній. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні характери, між сторонами відсутнє взаєморозуміння, спільні погляди на життя та шлюб. Під час спільного проживання між ними часто виникали сварки та конфлікти, що проходили у присутності дитини. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які у них виникали, постійно обіцяв змінити своє ставлення, але ніколи їх не виконував. Майже рік тому між ними стосунки як у подружжя фактично і остаточно припинились, разом не проживають з квітня 2022 року, кожен з них живе своїм життям. Спроби поновити шлюбні відносини не дали результату, а тому позивачка вважає, що примирення неможливе. Спільного господарства не ведуть, а тому вважає, що їхній шлюб існує формально і подальше його збереження суперечитиме їхнім інтересам та інтересам дитини. У зв`язку з наведеним позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, прізвище не змінювати, а залишити [PERSON] , а також просить сплачений нею судовий збір з відповідача не стягувати. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 22.03.2023р. за ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.14). Позиції учасників\~судового\~провадження Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 06.04.2023 р. від позивачки надійшла заява, у якій вона просить розглянути справу без її участі у спрощеному позовному провадженні, позов підтримує, повідомила, що шлюбні відносини з відповідачем не поновила, примирення не відбулося і воно є неможливим. Після розірвання шлюбу прізвище залишити без змін [PERSON] (а.с.21). Оскільки зареєстроване місце проживання відповідача знаходиться в районі проведення воєнних (бойових) дій або в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), про час та місце розгляду справи він повідомлений відповідно до ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» шляхом опублікування 23.03.2023р. оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.16). В установлений судом 15-денний строк відповідач відзив на позов не направи. Водночас, 06.04.2023 р. від відповідача [PERSON] надійшла заява, у якій він просить розглянути справу без його участі у спрощеному позовному провадженні, позов визнав, відзиву та заперечень немає. Одночасно повідомив, що з позивачкою шлюбні відносини вони не поновили, примирення не відбулося і є неможливим (а.с.18). Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що 21 серпня 2014 року зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 21.08.2014р. (а.с.4,7,8). Сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.01.2016 р. (а.с.5). За повідомленням Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області від 20.03.2023 р. відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.13). Мотиви суду Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що оскільки спільне життя між позивачкою та відповідачем не склалося, вони разом не проживають, оскільки часто виникали сварки та конфлікти, мають різні характери, кожен живе окремим життям, спільного господарства не ведуть, спроби примиритися були невдалими, між ними відсутнє взаєморозуміння та спільні погляди на життя та сім`ю, що свідчить про те, що збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому дійшов висновку, що шлюб укладений між сторонами слід розірвати. За проханням позивачки залишити їй прізвище після розірвання шлюбу [PERSON] . Мотив рішення щодо розподілу судових витрат Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин, оскільки відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, а відтак позивачу слід повернути 536,80 грн сплаченого судового збору з державного бюджету. Згідно ст. 141 ЦПК України та враховуючи принцип диспозитивності визначений ст. 13 ЦПК України, з огляду на заяву позивачки про те, що вона не бажає відшкодування судового збору відповідачем, що викладено у змісті позовної заяви, а відтак суд вважає за можливе решту сплаченого позивачкою судового збору віднести на її рахунок та з відповідача не стягувати. На підставі викладеного,

Outcome: approved