Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

21 лютого 2023 року представник позивача адвокат Кохан О.М. звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просить суд : зняти арешт з майна боржника [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) яка померла [INFO] , який був накладений на підставі постанови ВДВС Бориспільського міськрайонного управління юстиції АА № 324948 від 06 серпня 2009 року, реєстраційний номер обтяження 8955694 та виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є спадкоємцем після смерті його рідної тітки [PERSON] , яка померла [INFO] . 02 лютого 2023 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно. Проте, постановою приватного нотаріуса Лазоренко Л.Є. від 17 лютого 2023 року йому було відмовлено у зв`язку з тим, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень наявний запис про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Представник позивача звертався до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністер-ства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту з майна. Проте, йому було повідомлено про те, що згідно бази даних автоматизованої системи виконавчих проваджень у відділі відсутні виконавчі документи щодо [PERSON] . Однак, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] є обтяження на все майно за реєстраційним номером 8955694, який 10 серпня 2009 року внесений реєстратором : Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови ВДВС Бориспільського міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА324948 від 06 серпня 2009 року. В паперовому вигляді виконавчі провадження по 2019 рік включно знищені за закінченням термінів архівного зберігання. Тому, позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2023 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строк для їх реалізації. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Натомість представник позивача подав до суду, якою просив суд винести рішення у підготовчому судовому засіданні у зв`язку з визнанням відповідачами позову, розгляд справи проводити у його відсутність. Від представника відповідча-1 надій-шла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. Від представника відповідача-2 також надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд на підставі ст. 223 ЦПК України розгляд справи провів у відсутність вказаних сторін. Відповідно ч. 1 ст.\~4\~та ч. 1 ст.\~5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2\~Закону України\~«Про судоустрій\~і статус\~суддів» визначено, що\~суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і\~законами України,\~а також\~міжнародними договорами,\~згода на\~обов`язковість яких\~надана Верховною\~Радою України.\~ Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України\~встановлено,\~що кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.\~1\~ст.\~81,\~89\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Суд\~оцінює докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За змістом ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої за заявою позивача [PERSON] приватним нотаріусом Лазоренко Л.Є. заведено спадкову справу, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 68964080 від 17 травня 2022 року. 02 лютого 2023 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Лазоренко Л.Є. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 лютого 2023 року у зв`язку з тим, що в Держав-ному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень наявний запис про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження. Як вбачається з матеріалів справи, а саме Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 323098805 від 16 лютого 2023 року, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] є обтяження на все майно за реєстраційним номером 8955694, який 10 серпня 2009 року внесений реєстратором : Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови ВДВС Бориспільського міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА324948 від 06 серпня 2009 року щодо стягнення з [PERSON] на користь КПТМ «Бориспільтепло-мережа» боргу 1205 грн. 49 коп. Згідно довідки, виданої КПТМ «Бориспільтепломережа» за № 06-22/3 від 03 лютого 2023 року, заборгованість за теплопостачання по судовим наказам, виданим на [PERSON] є оплаченою. Представник позивача звертався до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту з майна. Однак, йому повідомлено про те, що згідно бази даних автоматизованої системи виконавчих проваджень у відділі відсутні виконавчі документи щодо [PERSON] . В паперовому вигляді виконавчі провадження по 2019 рік включно знищені за закінченням термінів архівного зберігання. Тому рекомендовано звернутися до суду. Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1. ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджає-ться своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 1 Першого протоколу до\~Європейської конвенції з прав людини\~визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. На підставі наведеного суд приходить висновку, що на даний час виконавче провадження закінчено. Наявний арешт порушує права позивача, так як вона не має можливості розпоряджатися майном. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно п. 6 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зняття арешту з майна органом державної виконавчої служби можливе в разі отримання державним виконавцем рішення суду про скасування заходів забезпечення позову, раніше застосованих судом у відношенні даного майна. Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішення, встановлених цим Законом, не упереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження та їх клопотання. Згідно вказаного Закону України державний виконавець зобов`язаний використовувати наданні йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, він знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Тобто, законодавець пов`язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке накладено арешт. За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. У матеріалах справи відсутні докази того, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна, яке належало на праві власності [PERSON] . На час розгляду справи виконавчих проваджень по відношенню [PERSON] у відділі ДВС не перебувають, що вказує на незаконність перебування майна під арештом, однак унеможливлює звільнення майна з - під арешту у позасудовому порядку. Доказів протилеж-ного суду сторонами не надано. Відповідно Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 09 червня 1999 року за № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10 червня 1999 року за № 364/3657, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. Згідно п.п.2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. За змістом п.5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5\~нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. У відповідності до\~ст.34 Закону України «Про нотаріат»\~накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приват-ною нотаріальною діяльністю. На момент вчинення державним нотаріусом нотаріальної дії, щодо накладання заборони на відчуження вищевказаного майна, діяв\~Наказ Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року за № 18/5\~про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в редакції від 17 жовтня 2000 року, яким повинен був керуватись державний нотаріус, відповідно до якого передбачено, що нотаріус за місцезнаходженням житлового будинку, будівлі, садиби, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи за місцем розташування земельної ділянки, а також у випадках, передбачених законодавством, за місцем реєстрації рухомого майна, накладає заборону їх відчуження зокрема: за повідомленням банку (фінансової установи), іншої юридичної особи про видачу фізичній особі позики на будівництво, капітальний ремонт чи купівлі житлового будинку, квартири. Відповідно до вищезазначеної Інструкції накладання заборони провадиться зокрема шляхом вчинення напису про це на повідомленні установи банку, іншої юридичної особи про видачу позички на будівництво, капітальний ремонт чи купівлі житлового будинку, квартири. Один примірник повідомлення з написом нотаріуса про надходження заборони надсилається відповідній установі банку або іншій юридичній особі, що видали позичку, відповідному органу опіки та піклування, за місцем проживання дитини, а другий - залишається у справах нотаріуса. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно позивача, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не може, суд приходить висновку про об ґрунтова-ність вимог позивача та необхідність захисту його прав шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved