Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

02.03.2023 року позивач звернувся до суду із відповідною позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача як роботодавця третьої особи, яка скоїла ДТП під час виконання службових обов`язків та яка у встановленому законом порядку була визнана винуватцем ДТП постановою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14.12.2022 року, суму матеріальних збитків належному йому автомобіля марки «Toyota», моделі «Land cruiser prado», реєстраційний номер [NUMBER] , у розмірі 148148,11 грн., розмір моральної шкоди у розмірі 60000,00 грн. та витрати про проведенню оцінки матеріального збитку у розмірі 3171,34 грн., проведеної позивачем при зверненні до суду, а також 10000,00 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги, наданої позивачеві адвокатом Поліщук Іриною Борисівною на підставі договору про надання правової допомоги від 02.03.2023 року. Підставою звернення до суду позивач вказав, що оскільки транспортний засіб, належний відповідачу, яким керувала третя особа, не був застрахований у визначеному законом порядку, то єдиною підставою для відшкодування отриманих ним збитків є звернення до суду із даним позовом. Розмір матеріальної шкоди був здійснений позивачем на підставі висновку експерта державної науково-дослідної установи судових експертиз до зверненні до суду і в порядку отримання доказів розміру шкоди. При цьому окрім матеріальних збитків, позивач в результаті пошкодження належного йому майна був позбавлений засобу пересування, яким ним використовується в інтересах сім`ї, у зв`язку з чим позивач та члени його сім`ї не могли тривалий час вести звичний спосіб життя, були суттєво порушені життєві плани позивача через необхідність проведення незапланованого ремонту автомобіля. Також для звернення до суду позивач витратив кошти на отримання професійної правничої допомоги, яку він також у порядку ст.137 ЦПК України бажає стягнути з відповідача як працедавця винуватця ДТП. Ухвалою судді від 06.03.2023 року вказана позовна заява була залишена без руху через недоплату позивачем судового збору у розмірі 31,70 грн., а також зазначено про відсутність у позивача представника станом на час подання позовної заяви, оскільки наданий суду ордер на представлення інтересів позивача не відповідав вимогам для такої форми представництва, визначених Радою адвокатів України. Для усунення недоліків позовної заяви суддею позивачеві був наданий 10-денний строк з дня отримання ухвали судді (а.с.40-41). Після виконання позивачем вимог вказаної ухвали судді ухвалою судді від 16.03.2023 року провадження у справі було відкрито та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, наданий відповідачу час для подання відзиву, а третій особі для подання письмових пояснень, визначено відповідачу можливість подати зустрічну позовну заяву у порядку, визначеному ст.193 ЦПК України (а.с.47). Ухвалою суду від 06.04.2023 року перше судове засідання по справі не відбулося через клопотання представника позивача про його відкладення через сімейні обставини, встановлено представника відповідача та визначено відсутність відзиву з боку відповідача та письмових пояснень з боку третьої особи по справі (а.с.61). 12.04.2023 року у порядку ст.43 ЦПК України представник відповідача надав суду письмові пояснення, в яких просив суд повністю відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог: в частині відшкодування матеріальної шкоди через невірно обраний предмет позову, в частині відшкодування моральної шкоди - через відсутність чіткої вказівки у позовній заяві, які саме страждання були заподіяні позивачу пошкодженням майна, а також із вказівкою, що позбавлення права пересування не може бути віднесено до страждань, заявлених позивачем; в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу - через відсутність документально підтверджених витрат щодо обсягу та об`єму наданої допомоги відповідно до долучених до позовної заяви доказів (а.с.70-73). У судовому засіданні 17.04.2023 року первинно представниця позивача просила розглянути клопотання про долучення до матеріалів справи акту прийому-передачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги з направленням вказаного доказу третій особі та вручення перед судовим засіданням 17.04.2023 року представнику відповідача (а.с.75-78). У судове засідання належним чином повідомлені позивач та третя особа не прибули, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином (а.с. 69, 74). Неявка позивача не впливає на обмеження його прав, оскільки у судовому засіданні присутня його представниця, що забезпечує представлення інтересів позивача у повному обсязі. Неявка третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки до нього жодних вимог від позивача не має, та його участь у справі пов`язана з тим, що саме він був винуватцем ДТП, в результаті якої був пощкоджений автомобіль позивача. У судовому засіданні представниця позивача адвокат Поліщук І.Б. заявлені у позовній заяві вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з мотивів у них викладених. На питання головуючого, щодо причин не страхування позивачем належного йому транспортного засобу на час події ДТП відповісти не змогла, оскільки не володіла відповідною інформацію, а щодо доказів наявності моральної шкоди повідомила, що вони усі надані до суду разом із позовною заявою. Представник відповідача за довіреністю Вовнянко С.В. повідомив суд, що сторона відповідача на підставі поданих письмових пояснень просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та при поясненні своєї позиції посилався на вказані письмові пояснення. На запитання головуючого щодо того, чи заперечується відповідачем винна поведінка його працівника та факт знаходження із третьою особою станом на час події ДТП у трудових відносинах представник відповідача повідомив, що третя особа працював у відповідача станом на час ДТП та винна поведінка третьої особи що спричиненої матеріальної шкоди позивачу не спростовується, однак порушення вимог щодо визначення предмету позову є відповідною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до думки, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного. 15.11.2022 року біля будинку [ADDRESS] відбулася ДТП за участю двох транспортних засобів: належного позивачу автомобіля марки «Toyota», моделі «Land cruiser prado», реєстраційний номер [NUMBER] , та належного відповідачу трактору марки «МТЗ», моделі «82» з причепом 2 ПТС-4, реєстраційний номер [NUMBER] під керування третьої особи по справі. На підставі постанови Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14.12.2022 року, яка 27.12.2022 року набула чинності, у справі №632/1325/22, провадження №2/632/595/22, третю особу по справі - [PERSON] - на підставі відповідного протоколу серії ААБ №034911, складеного працівниками поліції 15.11.2022 року разом з іншими доказами, наданими судді, було визнано винним у порушенні п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу та стягнення судових витрат за розгляд справи у суді (а.с.16). При цьому вказаною постановою було встановлено винність дій третьої особи у ДТП за участі вищевказаних транспортних засобів під керуванням позивача та третьої особи. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала чинності, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На час ДТП 15.11.2022 року третя особа по справі знаходився у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджує довідка №261 від 27.02.2023 року, видана КП «Жилсервіс» Первомайської міської ради Харківської області (а.с.34). Транспортний засіб, яким керувала третя особа по справі належить відповідачу, що підтверджує копія свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER] , засвідчена відповідачем. Під час розгляду справи вищевикладені обставини представником відповідача не оспорювалися та повністю визнавалися. Таким чином, судом встановлюється винна поведінка третьої особи щодо події ДТП та причинно-наслідковий зв`язок між діями третьої особи та шкодою, спричиненою позивачеві. Відповідно до ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно з частинами 1, 2 та 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб; шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. На підставі ст.1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі; розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вирішуючи заявлену позовну вимогу щодо визначення матеріальної шкоди, завданої ДТП, що мала місце 15.11.2022 року, суд погоджується з доказами позивача щодо її вартості, оскільки самостійно отримати вказаний доказ позивач не міг, для чого звернувся до спеціалізованої державної установи, яка надала висновок експерта, який відповідає вимогам щодо належності доказів, експерт попереджався при його складанні про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок у порядку ст.384 КК України, сам висновок відповідає вимогам «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України №3207/5/1033 від 21.10.2019 року. Так, відповідно до висновку експерта В.В. Єфременко №28403 від 20.02.2023 року за результатами проведеного транспортно-трасологічного дослідження у Національному науковому центрі «Інститут судових експртиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса» (а.с.18-30), визначено розмір збитків, спричинених позивачу в результаті ДТП 15.11.2022 року у розмірі 148148,41 грн., які і заявлені до стягнення щодо матеріальної шкоди. Тому суд в цій частині вимоги позивача задовольняє, повністю відкидаючи позицію відповідача щодо відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки позивачем вірно визначений предмет позову, а позиція відповідача не є аргументованою та підставою для відмови у задоволенні вимог в цій частині. Також суд стягує з відповідача на користь позивача вартість самого висновку експерта В.В. Єфременко №28403 від 20.02.2023 року у розмірі 3171,34 грн., що підтверджено актом здачі-приймання висновку експерта від 20.02.2023 року (а.с.31), оскільки вказані витрати позивач поніс, вони стосуються предмета доказування у справі, самостійно отримати відповідний доказ позивач не міг, його необхідність у даній категорії справ є обов`язковою для підтвердження вартості ремонту транспортного засобу. Відносно вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, то в цій частині суд зазначає, що вони не можуть задоволені у повному обсязі, оскільки на доказ вказаних вимог суду повинні бути надані відповідні докази. Так, з позовної заяви та пояснень представниці позивача не зрозуміло в чому полягало порушення звичного способу життя позивача, хто входить до членів сім`ї позивача та у зв`язку з чим він був позбавлений засобу пересування, оскільки на огляд до експерта 20.02.2023 року автомобіль позивача прибув самостійно без його пересування автоевакуатором або інших шляхом. Доказування моральної шкоди також входить до предмета доказування в даній категорії справ, а позивач в порушення вимог ст.12 та частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України суду відповідні докази на підтвердження заявлених ним доводів в частині стягнення моральної шкоди не надав. Окремо суд зазначає, що позивач на час ДТП 15.11.2022 року не мав поліса обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, що є порушенням вимог Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів» та при його наявності міг за рахунок фонду постраждалих від ДТП із незастрахованими транспортними засобами об`єднання страховиків - Моторного (транспортного) страхового бюро України - отримати страхове відшкодування скоріше, ніж при зверненні до суду (враховуючи наявність постанови, яка набула чинності, щодо притягнення третьої особи до адміністративної відповідальності) у позасудовому порядку, оскільки вартість спричиненої позивачу матеріальної шкоди знаходиться в межах лімітів відповідальності щодо матеріальної шкоди при ДТП (160000,00 грн.). В той же час суд вважає, що саме протиправне пошкодження майна позивача третьою особою спричинило [PERSON] моральну шкоду, оскільки він не міг передбачити вказані дії та вони спричинили для позивача душевні страждання, пов`язані як з ремонтом належного йому транспортного засобу, так і щодо почуття власника, майно якого протиправно пошкоджене через винну поведінку іншої особи. Тому, оцінивши заявлену вимогу, суд задовольняє її частково у розмірі 10000,00 грн., що відповідає наданим суду доказам та обставинам пошкодження майна. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, у тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб ; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Вирішуючи питання стягнення з відповідача заявлених до стягнення у порядку ст.137 ЦПК України витрат на правову допомогу, то в цій частині суд задовольняє вимоги частково у розмірі половини заявлених до відшкодування витрат, погоджуючись із їх понесенням позивачем та наданням суду усіх необхідних доказів їх понесення. Відповідні заявлені вимоги не є для суду обов`язковими для стягнення з іншої сторони, оскільки окрім їх понесення суду повинно бути доведено стороною, яка їх понесла, спірмірність їх із витратами в даній категорії справ. Вирішуючи вказану вимогу по суті, суд зазначає, що в даній категорії справ, судова практика Верховного Суду є однозначною, яка остаточно склалася у період 2019-2020 років та в подальшому не змінювалася, тому адвокату не потрібно було вивчати змінені позиції Верховного Суду, шукати докази для підтвердження заявлених вимог, витрачати час на деталізоване ознайомлення з позицією відповідача в даній справі стосовно заявлених ним письмових пояснень. Фактично по справі відбулося одне судове засідання 17.04.2023 року, яке продовжувалося трохи більше години, та представниця позивача фактично лише підтримувала вимоги позовної заяви, складеної раніше та їй не потрібно було деталізувати свою правову позицію безпосередньо у суді. Тому,

Outcome: partial