Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. В позові позивач зазначила про те, що в період з 2011 року по 2016 рік [PERSON] проживала однією сім`єю із [PERSON] . В період спільного проживання у них народився син [PERSON] . Починаючи з листопада 2016 року відповідач припинив проживати спільно з позивачем та їх сином та проживає окремо, аліменти на утримання спільної дитини сплачує примусово на підставі рішень судів, зокрема рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 січня 2017 року по справі №127/26844/16-ц та рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.11.2017 року по справі №127/21501/17, та виконавчих листів, що знаходяться на виконанні у Хмільницькому відділі державної виконавчої служби у Хмільницькому районі, виконавче провадження №53545862. Іншим чином батько не допомагає та участі в утриманні дитини не приймає, з дитиною не спілкується, участі у вихованні сина теж не приймає. Наразі [PERSON] проживає з позивачем, що підтверджується довідкою про склад сім`ї. Відповідач сплачує аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно, без врахування індексації. Однак, даних коштів є недостатньо на теперішній час для утримання та виховання дитини для забезпечення його розвитку та навчання. Дана сума коштів є меншою навіть за мінімальні гарантовані державою аліменти, які наразі становлять 1376 грн. для дітей віком від 6 до 18 років. (50 відсотків від прожиткового мінімуму в розмірі 2774 грн.). Враховуючи те, що відповідач наразі має постійний регулярний дохід, в той час, коли раніше офіційно не працював, потрібно змінити спосіб стягнення аліментів і проводити стягнення у частці від доходу. Таким чином, позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.11.2017, стягувати аліменти в розмірі 1/4 частки від заробітку відповідача (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно із ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 02.01.2023 по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 20.01.2023 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що заявлені позивачем позовні вимоги відповідач визнає частково. Зазначає, що твердження позивача про те, що [PERSON] сплачує аліменти у розмірі меншому, ніж визначений державою гарантований мінімум, не відповідають дійсності. Протягом останніх півроку відповідач перераховує аліменти у сумі не менше ніж 1400,00 грн, станом на 31.12.2022 заборгованості по аліментах немає, переплата становить 735,50 грн. (згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 55285327, вих. № 22.28-29/1152 від 12.01.2023). Дійсно, [PERSON] з травня 2022 року перебуває в лавах Збройних Сил України на посаді солдата, де отримує заробітну плату. В позовній заяві [PERSON] вказує на те, що тієї суми коштів, які вона отримує, недостатньо для утримання та виховання сина. Таким чином, можна прийти до висновку, що даний позов подано з метою збільшення розміру аліментів. [INFO] у [PERSON] народився ще один син, який також перебуває на його утриманні. Окрім того, на утриманні відповідача перебувають його батьки - [PERSON] та [PERSON] . Також відповідач зазначає, що під час безпосередньої участі у бойових діях для захисту Батьківщини, а саме при виконанні бойових завдань у складі підрозділу військової частини [NUMBER] , внаслідок ракетно-артилерійського обстрілу в районі населеного пункту Авдіївка Донецької області 02.08.2022 [PERSON] отримав вибухову травму: закриту черепно-мозкову травму та струс головного мозку з вираженим вестибуло-атактичним, стійким цифалгічним синдромами; акубаротавму (прим: контузія) у вигляді двобічної нейросенсорної приглуховатості; тривожно-невротичний розлад асоційований зі стресом з інсомничним компонентом. В період з 03.08.2022 по 13.09.2022 відповідач проходив лікування в різних медичних закладах. Згідно з довідкою гарнізонної військово-лікарської комісії від 21.11.2022 за вих. № 2549 травми та захворювання [PERSON] пов`язані з проходженням військової служби. За висновком військово-лікарської комісії [PERSON] обмежено придатний до військової служби. В результаті травми працездатність відповідача різко зменшилася та, як наслідок, знизилася його здатність отримувати високий дохід. Набуті захворювання потребують подальшого тривалого лікування. Також відповідач\~зазначає,\~що обов`язок по утриманню дитини лежить на обох її батьках. Стверджуючи про недостатність коштів на утримання сина, [PERSON] не наводить жодних розрахунків, не надає жодних документів, які б свідчили про розмір витрат на утримання та виховання [PERSON] , та на її фінансову участь у цьому. З урахуванням наявних обставин [PERSON] вважає за можливе сплачувати на корить [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітнього сина у розмірі 1/8 частки від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до повноліття дитини. 23.01.2023 ухвалою суду витребувано з ГУ ДПС у Вінницькій області довідку про доходи відповідача. Крім того, 23.01.2023 ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засідання з викликом сторін. 08.02.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої заперечила щодо аргументів, викладених у відзиві, просила відзив відхилити. Зазначила, що для навчання сина, в тому числі у зв`язку із дистанційним навчанням, позивач придбала сину ноутбук, загальна вартість з налаштуваннями становить 37 647, 90 грн., принтер для навчання, в тому числі для друку презентацій, рефератів, книг, оскільки не всі шкільні книги видають в бібліотеці, загальною вартістю 7 225, 70 грн., смартфон Самсунг вартістю 9975,00 грн., павербанк для телефону, оскільки часто вимикають світло, велосипед вартістю 5500 грн. до дня народження. Окрім індивідуальних витрат на потреби сина, для забезпечення належних умов життя, позивач щомісячно несе витрати на оплату комунальних послуг, якими користується спільний син, купує харчові продукти, побутову хімію, меблі, постільну білизну, одяг, взуття, іграшки, книги, інші речі для задоволення потреб сина, його всестороннього розвитку. Спільний син [PERSON] відвідує позашкільні заклади освіти, зокрема музичну школу, де навчається музики, грати на гітарі, тож позивач придбала йому музичний інструмент гітару та комплектуючі до неї, оплачує дане навчання. Також, син навчається хореографії у Вінницькій дитячій школі мистецтв, де позивач також оплачує дане навчання, купує тренувальний та концертний одяг, взуття, необхідне для занять. Окрім того, позивач несе витрати на лікування та медичні обстеження спільного сина. Щодо заперечень відповідача про зміну способу стягнення з нього аліментів на утримання спільного сина [PERSON] позивач зазначає, що при утриманні та вихованні відповідачем молодшого сина, не повинен страждати старший син [PERSON] . Окрім того, позивач виховує сина [PERSON] одна та на її утриманні також знаходиться старша донька [PERSON] , яка має інвалідність та батько пенсіонер, в яких позивач одна мама та донька. Відповідач стверджує, що він утримує батьків, однак жодного доказу на підтвердження даних обставин не наводить. Дана інформація не відповідає дійсності, оскільки інваліди третьої групи є працездатними, батьки відповідача працюють, проживають в сільській місцевості, займаються підсобним господарством, вирощують городину, мають свійських тварин, мають у власності земельні паї, що також приносить їм прибуток при здачі їх в оренду. Також, у відповідача є рідні брат та сестра, тож питання утримання батьків у випадку необхідності покладається на всіх трьох дітей, а не на одного відповідача. Щодо стану здоров`я відповідача, то відповідач був мобілізований до лав Збройних сил України у зв`язку із оголошенням в Україні військового стану та мобілізації. Тож захист вітчизни в такий час є його обов`язком. В той же час, держава забезпечує матеріальне утримання військовослужбовців, кормить, одягає, лікує та виплачує їм грошове забезпечення, орієнтовна винагорода відповідача становить в розмірі до 100 000 грн. та матеріальну компенсацію за отримані ушкодження. Тож він захищав країну оплатно. Травми, які отримав відповідач при несенні військової служби, не спричинили йому інвалідності, яка б не давала змоги працювати, лікування він проходив в державних закладах за рахунок держави, доказів понесених витрат на самостійне лікування відповідачем не надано. Згідно наданих відповідачем документів, він є лише обмежено придатний до військової служби та є придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Отже, відповідач є працездатним та йому виплачується винагорода до 100 000 грн. щомісячно, окрім посадового окладу, в той час коли він перебуває на службі та на лікуванні. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони проживали однією сім`єю і мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого ВДРАЦС ВМУЮ Вінницької області 04.05.2012 року, який проживає разом із матір`ю. Також, судом встановлено, що згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.11.2017 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 200, 00 гривень. Станом на 31.12.2022 заборгованості по аліментах відповідач немає, переплата становить 735,50 грн., згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 55285327 від 12.01.2023. Судом досліджено відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи [PERSON] . Судом встановлено, що під час безпосередньої участі у бойових діях для захисту Батьківщини, а саме при виконанні бойових завдань у складі підрозділу військової частини [NUMBER] , внаслідок ракетно-артилерійського обстрілу в районі населеного пункту Авдіївка Донецької області 02.08.2022 [PERSON] отримав вибухову травму: закриту черепно-мозкову травму та струс головного мозку з вираженим вестибуло-атактичним, стійким цифалгічним синдромами; акубаротавму у вигляді двобічної нейросенсорної приглуховатості; тривожно-невротичний розлад асоційований зі стресом з інсомничним компонентом, згідно із довідкою про обставини травми (порушення, контузії, каліцтва) від 17.11.2022. В період з 03.08.2022 по 13.09.2022 [PERSON] проходив лікування в різних медичних закладах. Згідно з довідкою гарнізонної військово-лікарської комісії від 21.11.2022 травми та захворювання [PERSON] пов`язані з проходженням військової служби. За висновком військово-лікарської комісії [PERSON] обмежено придатний до військової служби. [PERSON] наразі перебуває в другому шлюбі із [PERSON] , від якого подружжя має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Батьки відповідача є інвалідами третьої групи. На утриманні позивача знаходиться старша донька [PERSON] , яка має інвалідність, що підтверджуються Довідкою Департаменту соціальної політики від 24.05.2018. Судом досліджено медичну документацію, надану відповідачем, а саме ультразвукове дослідження серця від 17.08.2022, замовлення про надання медичних послуг, медичне призначення лікаря. Також, судом оглянуто товарні та фіскальні чеки, накладну, як підтвердження здійснення витрат позивачем на розвиток здібностей дитини. [PERSON] навчається у 2 класі відділення хореографії Вінницької дитячої школи мистецтв з 01.12.2018 по даний час. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. 2 ст.\~51\~Конституції України та статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами ст. 141 СК України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150\~СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язаний утримувати свою неповнолітню дитину. Відповідно до ст.\~12\~Закону\~України\~«Про охорону\~дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно із ст.\~192\~СК\~України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога міститься і в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року. Тобто зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК\~України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства, суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.

Outcome: partial