Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача. 03 квітня 2015 року прокурор звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Позовна заява мотивована тим, що розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації від 06.07.2010 № 892/10-р затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 1,8994 га із земель вказаної категорії та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного розпорядження [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №704815, яку відчужила шляхом укладення договору дарування на користь [PERSON] . Вищевказані розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації в частині надання [PERSON] прав на землю, на думку позивача, є незаконними та підлягають скасуванню, а державний акт на право власності на земельну ділянку та договір дарування земельної ділянки підлягає визнанню недійсним з наступних підстав. Таким чином, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадянам здійснюється відповідним органом місцевого самоврядування або виконавчої влади на підставі відповідних заяв цих громадян, поданих ними до відповідного органу місцевого самоврядування або виконавчої влади за місцезнаходженням земельних ділянок. Враховуючи положення ст. 118 Земельного кодексу України для надання земельної ділянки повинно бути волевиявлення особи, яка має на меті її отримати та використовувати для ведення особистого селянського господарства. Разом із тим, встановлено, що [PERSON] волевиявлення на отримання земельної ділянки у власність для вказаних потреб та наміру займатися особистим селянським господарством не мала, відповідне клопотання до районної державної адміністрації написала на прохання сторонніх осіб. Про відсутність волі особи на одержання та використання земельної ділянки для зазначених потреб свідчить також те, що через 15 днів - 21.07.2015 після прийняття оскаржуваного розпорядження було укладено договір її дарування [PERSON] . Вказане підтверджується протоколом її допиту в якості свідка від 24.04.2014. Зазначене на думку позивача, є підставою для визнання незаконними та скасування розпоряджень Хмельницької районної державної адміністрації від 23.06.2010 №810/10-р та від 06.07.2010 №802/10-р в частині надання [PERSON] прав на землю. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду України від 18.09.2013 №6-92цс-13 та від 23.10.2013 №6-93цс13. Проект відведення [PERSON] спірної земельної ділянки, не відповідав вимогам законодавства, а тому не міг бути затвердженим для передачі земельної ділянки у власність. Зокрема, відсутні обов`язкові документи та відомості: журнал польових робіт, відомості про обчислення площі земельної ділянки, відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки, креслення перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) із зазначенням прив`язки опорних пунктів до Державної геодезичної мережі; вихідна земельно-кадастрова документація, експлікація земель згідно форми 6-зем не відповідають правилам оформлення, що є порушенням п. «г» ч. 1 ст. 15, ст.ст. 196, 204 Земельного кодексу України; проект землеустрою затверджений з порушенням вимог п.п. 2.2, 2.3 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України від 02.07.2003 №174, оскільки зазначений проект затверджено раніше, ніж отримано та перевірено обмінний файл державним реєстратором. Зазначені порушення серед іншого підтверджуються також висновком експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 03.03.2015 №2060-2069/14-26. Вартість вказаної земельної ділянки згідно висновку експерта на момент передачі складала 872198 гривень. Просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації від 23.06.2010 №810/10-р в частині надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,9 га із земель державної власності (землі сільськогосподарського призначення - пасовище) для ведення особистого селянського господарства на території Стуфчинецької сільської ради; визнати незаконним та скасувати розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації від 06.07.2010 №892/10-р в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 1,8994 га вартістю 872198 грн. із земель державної власності (землі сільськогосподарського призначення - пасовище) для ведення особистого селянського господарства на території Стуфчинецької сільської ради та передачі її у власність; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 14.07.2010 серія ЯЛ №704815; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 21.07.2010, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Прокурор у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнала позовні вимоги та пояснила суду, що не мала наміру отримувати спірну земельну ділянку у власність та дарувати її в подальшому. 2.Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 06 квітня 2015 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. 16.08.2016 року ухвалою суду призначено судову земельно - технічну експертизу та зупинено провадження по справі. 17.07.2017 року ухвалою справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду. 07.03.2023 року позивачем подано додаткове пояснення. 19.04.2023 року ухвалено рішення по справі. 3.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації від 06.07.2010 № 892/10-р затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 1,8994 га із земель вказаної категорії та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного розпорядження [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №704815, яку відчужила шляхом укладення договору дарування на користь [PERSON] . 4.Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав. Знайшло підтвердження у судовому засіданні, що проект відведення [PERSON] спірної земельної ділянки, не відповідав вимогам законодавства, а тому не міг бути затвердженим для передачі земельної ділянки у власність. Зокрема, відсутні обов`язкові документи та відомості: журнал польових робіт, відомості про обчислення площі земельної ділянки, відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки, креслення перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) із зазначенням прив`язки опорних пунктів до Державної геодезичної мережі; вихідна земельно-кадастрова документація, експлікація земель згідно форми 6-зем не відповідають правилам оформлення, що є порушенням п. «г» ч. 1 ст. 15, ст.ст. 196, 204 Земельного кодексу України; проект землеустрою затверджений з порушенням вимог п.п. 2.2, 2.3 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України від 02.07.2003 №174, оскільки зазначений проект затверджено раніше, ніж отримано та перевірено обмінний файл державним реєстратором. Зазначені порушення серед іншого підтверджуються також висновком експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 03.03.2015 №2060-2069/14-26. Вартість вказаної земельної ділянки згідно висновку експерта на момент передачі складала 872198 гривень. За таких обставин суд вважає, що спірна земельна ділянка була передана у власність [PERSON] з порушенням вимог земельного законодавства, зокрема ст.ст. 118, 186-1 Земельного кодексу України, ст. 29 Закону України «Про землеустрій», у зв`язку із чим розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації від 23.06.2010 №810/10-р та від 06.07.2010 № 892/10-р в частині надання [PERSON] прав на землю, є незаконними та підлягають скасуванню, а державний акт про право власності на земельну ділянку від 14.07.2010 серія ЯЛ №704815 підлягає визнанню недійсним. Враховуючи вище викладене, беручи до уваги, що судом встановлено порушення інтересів держави, позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню тому позов слід задоволити. 5.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент передачі земельних ділянок у власність) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Згідно із ч. 9 цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 186-1 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент передачі земельних ділянок у власність) проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Згідно із ч. 6 цієї статті підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. Статтею 29 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов`язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації. Документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником. Склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі № 522/2110/15-ц, Верховний Суд України у постановах від 02.11.2016 у справі № 6-2161цс16, від 23.11.2016 у справі № 3-1058гс16 зазначали, що воля власника може виражатися лише в таких діях органу державної влади, які відповідають вимогам законодавства та інтересам держави. Серед способів захисту цивільних прав власника земель як ЦК України (ст. 21), так і ЗК України (ст. 155) визначає можливість оскарження у судовому порядку правового акту індивідуальної дії, виданого органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (п.п. 33 та 34) щодо позовних вимог прокурора в частині визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування зазначено таке: «Велика Палата Верховного Суду неодноразово констатувала, що рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин можна оспорювати з погляду його законності, а вимогу про визнання такого рішення незаконним і про його скасування - розглядати за правилами цивільного судочинства, якщо внаслідок реалізації такого рішення у фізичної особи виникло цивільне право, і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У цьому разі вказану вимогу можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду за правилами цивільного судочинства, якщо фактично метою заявлення зазначеної позовної вимоги є оскарження речового права (права власності), що виникло у особи внаслідок реалізації відповідного рішення ради. Тобто якщо на підставі рішення органу місцевого самоврядування фізична особа набула речове право на земельну ділянку, вимога про визнання незаконним такого рішення та про його скасування стосується приватноправових відносин і є цивільно-правовим способом захисту права позивача (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у пунктах 25-28 постанови від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14). Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19, залишаючи в силі рішення суду апеляційної інстанції, яким задоволено позов прокурора про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, наголосила на тому, що позовні вимоги про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, прийняте всупереч вимог закону та інтересам територіальної громади, із урахуванням фактичних обставин може вважатися належним способом захисту порушеного цивільного права, який передбачено ст. 16 ЦК України (п. 92). 6. Судові витрати. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів рівними частинами на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 4872 грн. (чотири вимоги по 1218 грн. станом на квітень 2015 року) так, як прокурор звільнений від сплати судового збору на момент звернення з позовом.

Outcome: approved