Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Виконавчий комітет Гуменецької сільської ради про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовуються тими обставинами, що від шлюбу з відповідачем, який розірвано 05 травня 2016 року мають доньку - [PERSON] , [INFO] . З моменту фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства, тобто з грудня 2010 року сторони почали проживати окремо. З цього моменту відповідач ніяким чином не піклується про доньку, не надає жодної матеріальної допомоги, аліменти не сплачує, не цікавиться розвитком доньки, не цікавиться станом її здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною взагалі; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. У зв`язку із чим позивачка просить позбавити [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , батьківських прав щодо малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] та змінити спосіб стягнення аліментів на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , та стягувати з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі по 4000 грн. щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття доньки. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача - адвокат Мерінова Н.В. подала заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позов підтримує. Представник третьої особи також подав заяву про слухання справи у його відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Відповідач в судове засідання не з`явився. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін фіксація судового розгляду з застосуванням технічного засобу не здійснювалась. Вивчивши матеріали справи в повному об`ємі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Вихрівської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, актовий запис №3 від 21 січня 2010 року. Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 05 травня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Внаслідок укладення шлюбу з [PERSON] , прізвище позивачки було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] », дана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] виданого 19 червня 2020 року. З довідки №1 від 15 лютого 2023 року вбачається, що біологічний батько [PERSON] , [PERSON] не контактував з класним керівником та адміністрацією школи, на класних та загальношкільних батьківських зборах завжди були присутні мати - [PERSON] та вітчим [PERSON] . Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 29 квітня 2011 року з відповідача стягнуто аліменти на корить позивачки на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму. З висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (затвердженого рішенням виконавчого комітету Гуменецької сільської ради від 30.03.2023 року №30) вбачається, що з метою захисту прав та інтересів дитини, орган опіки та піклування вважає зо доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. В абзаці 2 пункту 16 Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи викладене, як безспірно встановлено в судовому засіданні, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, а саме: не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не допомагає їй матеріально, не цікавиться її здоров`ям, навчанням та виховання, не спілкується з нею без будь-яких перешкод та причин для цього. Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що йому чиняться будь-які перешкоди у спілкуванні з донькою, і таким чином він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованні дитини, а тому, суд приходить до переконання, що відповідача слід позбавити батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] . Що стосується позовних вимог про збільшення розміру аліментів, то суд виходить з наступного. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу (іншого судом не встановлено), а дитина потребує такої допомоги. Крім того, суд зазначає, що проживання одного з батьків окремо від дитини не повинно впливати на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України. Тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає розумним та справедливим змінити спосіб стягнення аліментів. При розподілі судових витрат суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивача 1073 грн. 60 коп. судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved