Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

У листопаді 2022 року ТОВ «Сумитеплоенерго» звернулося до суду з вказаним позовом та свої позовні вимоги мотивує тим, що воно надавало послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідачам, які зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] та користуються послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідачі своєчасно та в повному обсязі не оплачували за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, у зв`язку з чим за період з 01 червня 2014 року по 30 вересня 2022 року утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 84863 грн 78 коп., зі сплати внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії в сумі 70 грн 52 коп., плати за абонентське обслуговування в сумі 457 грн 09 коп., плати за функціонування ГВП в сумі 291 грн 10 коп., а також 3 % річних в розмірі 959 грн 21 коп., інфляційні збитки в розмірі 3228 грн 42 коп., тому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку вказану суму заборгованості. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду. Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 09 січня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 84863 грн 78 коп., внески за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії в сумі 70 грн 52 коп., плату за абонентське обслуговування в сумі 457 грн 09 коп., плату за функціонування ГВП в сумі 291 грн 10 коп., 3 % річних у сумі 959 грн 21 коп. та інфляційні збитки в сумі 3228 грн 42 коп. Стягнуто в дольовому порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2481 грн, тобто по 1240 грн 50 коп. з кожного з них. 08 лютого 2023 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Гуцол Р.І. звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення від 09 січня 2023 року. Заява мотивована тим, що починаючи з 06 квітня 2022 року [PERSON] не перебуває на території України через війну. Вважає, що відсутність відповідача в Україні на час подання до суду позову в листопаді 2022 року, на час усього розгляду справи судом, на час ухвалення заочного рішення суду, на час процесуальних строків для подання заяви про перегляд заочного рішення суду є достатньою та поважною причиною неявки в судове засідання, неподання відзиву тощо. Про існування судового спору в справі № 591/5620/22 [PERSON] дізналася випадково лише 12 січня 2023 року і матеріали справи не містять доказів, що можуть спростувати такі твердження. Необізнаність [PERSON] про наявність судового процесу в справі № 591/5620/22 обмежило відповідача в доступі до правосуддя, в процесуальному праві на захист своїх прав та інтересів у судовому порядку, що є неприпустимим. [PERSON] вже тривалий час не проживає за адресою: [ADDRESS] , наданими позивачем послугами не користується. 24 лютого 2022 року відповідачка виїхала до Закарпаття, а з 22 березня 2022 року стала на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] . А з 06 квітня 2022 року та по сьогоднішній день перебуває за кордоном разом з дитиною. У зв`язку із зазначеним відповідачка була позбавлена можливості заявити про застосування судом строків позовної давності, а також повідомити інші обставини, які мають істотне значення для справи. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 березня 2023 року заяву представника [PERSON] - адвоката Гуцола Руслана Івановича про перегляд заочного рішення задоволено частково. Скасовано заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 09 січня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача ТОВ «Сумитеплоенерго» Пилипенко О.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Гуцол Р.І. при подачі заяви про перегляд заочного рішення просив проводити розгляд справи без їхньої участі. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03 серпня 2005 року рішенням Сумської міської ради № 1338-МР «Про передачу в оренду цілісного майнового комплексу по виробництву, транспортуванню теплової та електричної енергії» цілісний майновий комплекс по виробництву, транспортуванню теплової та електричної енергії, який належить територіальній громаді міста Суми, було передано в оренду ТОВ «Сумитеплоенерго» строком на 10 років. Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради № 322 від 20.05.2011 «Про визначення виробників та виконавців послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в місті Суми» ТОВ «Сумитеплоенерго» було визначено виробником та виконавцем послуг в місті Суми з централізованого опалення та постачання гарячої води. Згідно рішень Виконавчого комітету Сумської міської ради № 322 від 20 травня 2011 року, № 317 від 18 червня 2013 року, № 322 від 18 червня 2019 року, № 161 від 31 березня 2021 року ТОВ «Сумитеплоенерго» було визначено виробником та виконавцем послуг в місті Суми з постачання теплової енергії (централізованого опалення) та постачання гарячої води (централізованого постачання гарячої води) (а.с. 15, 17). Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради № 623 від 12 жовтня 2021 року встановлено ТОВ «Сумитеплоенерго» структуру тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифів на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води згідно з додатками 1-6 до даного рішення (а.с. 19). Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради № 738 від 13 грудня 2021 року внесено зміни до рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 12 жовтня 2021 року № 623 Про встановлення Товариству з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифів на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води» (зі змінами), а саме: пункт 1 після слів «її виробництво, транспортування та постачання на», пункт 2 після слів «центральних теплових пунктів на» та пункт 3 після слів «постачання гарячої води на» доповнено словами «економічно обґрунтованому» (а.с. 20). Рішеннями Виконавчого комітету Сумської міської ради № 745 від 21 грудня 2019 року та № 307 від 16 червня 2020 року встановлено розмір внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії споживачам, які приєднані до інженерних мереж ТОВ «Сумитеплоенерго» та розмір внесків за заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії. Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» надає населенню м. Суми послуги з теплопостачання у вигляді гарячого водопостачання і центрального опалення відповідно до «Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005. Відповідно до довідки МЄІРЦ № 348/29112021-30121899 відповідач [PERSON] є власником особового рахунку № [NUMBER] та зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , разом з ним зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с. 4). Відповідачі користуються послугами ТОВ «Сумитеплоенерго» з централізованого опалення та гарячого водопостачання, вчасно та у повному обсязі за отримані послуги не сплачують, у зв`язку з чим заборгованість відповідачів перед позивачем за період 01 червня 2014 року по 30 вересня 2022 року складає 85682 грн 49 коп., яка складається із: заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 84863 грн 78 коп., внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії в сумі 70 грн 52 коп., плати за абонентське обслуговування в сумі 457 грн 09 коп., плати за функціонування ГВП в сумі 291 грн 10 коп. Зазначена заборгованість підтверджується оборотною та обіговою відомостями по особовому рахунку № [NUMBER] про надані ТОВ «Сумитеплоенерго» відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 червня 2014 року по 30 вересня 2022 року (а.с. 5-11). Також на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідачам за період з 21 січня 2020 року по 23 лютого 2022 року нараховано 3% річних в розмірі 959 грн 21 коп. та інфляційні збитки в розмірі 3228 грн 42 коп. (а.с. 12-14). Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Частиною 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Як передбачено ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до приписів статті 24 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року №2633-ІV основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Разом з тим, відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово - комунальних послуг. Згідно пункту 14 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03 жовтня 2007 року, споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системі теплоспоживання. Разом з тим, згідно приписів статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 07 червня 2018 року № 2454-VІІІ споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (які втратили чинність на підставі постанови КМ № 85 від 02.02.2022, але були чинними на момент виникнення спарних правовідносин), розрахунковим періодам для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Як передбачено п. 37 нині діючої редакції Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 690 від 05 липня 2019 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2022 року № 85), розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитих послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиті послуги), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у строк (термін). Відповідно до ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року №2633-ІV у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Як передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами зобов`язань у них виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача. Заперечення відповідачки [PERSON] про те, що вона тривалий час не проживала за адресою: [ADDRESS] і не користувалася послугами, що надавалися позивачем суд відхиляє, з огляду на наступне. Зокрема, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Вимогами пункту 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). За правилами пункту 45 нині діючих Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 690 від 05 липня 2019 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2022 року № 85) споживач має право на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження відповідно до умов договору. Разом з тим, відповідачка не надала, а матеріали справи не містять доказів про те, що вона зверталася до позивача з відповідною письмовою заявою та підтверджуючими документами про те, що вона не проживає у спірному житловому приміщенні, що давало б підстави зменшити розмір плати або звільнити від сплати вартості житлово-комунальних послуг. Щодо заяви відповідачки про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності. Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена статтею 258 ЦК України. Як передбачено частиною 4 статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, частинами 1, 3 статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як свідчать матеріали справи, датою звернення ТОВ «Сумитеплоенерго» з позовною заявою до суду є 07 листопада 2022 року, а період нарахування останнім заборгованості становить з 01 червня 2014 року по 30 вересня 2022 року. За даними оборотної відомості по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] вбачається, що у червні 2018 року була здійснена сплата на суму 2000 грн, що перевищує суму нарахованих щомісячних платежів за червень 2018 року. Вказане свідчить про переривання перебігу позовної давності у зв`язку з частковою сплатою відповідачами заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг. Отже, починаючи з липня 2018 року перебіг позовної давності розпочався заново. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21. Ураховуючи, що строк позовної давності перервався у червні 2018 року у зв`язку з частковою оплатою відповідачами заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги і розпочався заново з липня 2018 року, останнім днем звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності було 01 серпня 2021 року. Водночас, з огляду на те, що Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, суд дійшов висновку, що трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі позивачем не пропущено. Отже, право позивача порушене і підлягає захисту, тому з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути в солідарному порядку заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 84863 грн 78 коп., внески за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії в сумі 70 грн 52 коп., плату за абонентське обслуговування в сумі 457 грн 09 коп., плату за функціонування ГВП в сумі 291 грн 10 коп., 3 % річних у сумі 959 грн 21 коп. та інфляційні збитки в сумі 3228 грн 42 коп. Отже, позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів в дольовому порядку на користь позивача підлягають стягненню також понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2481 грн, тобто по 1240 грн 50 коп. з кожного з них (2481 грн / 2), оскільки стягнення судових витрат у солідарному порядку законом не передбачено.

Outcome: approved