Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

08 грудня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ»), в інтересах якого діє представник Оксанич Анна Вячеславівна, звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за: кредитним договором №3214806753/651883 від 17.03.2021 в розмірі 13 947,50 грн, з яких: 3 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 10 447,50 грн - сум а заборгованості за відсотками; договором позики №1676222 від 23.03.2021 в розмірі 20\~178,00 грн, з яких: 6 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 14\~178,00 грн - сума заборгованості за відсотками; кредитним договором №3214806753/402231 від 31.03.2021 в розмірі 11 550,00 грн, з яких: 3\~000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 8 550,00 грн - сума заборгованості за відсотками, а всього стягнути заборгованість за договорами 45\~675,50 грн та судові витрати в сумі 2481,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 17.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (далі ТОВ «КУ «Європейська кредитна група») та відповідачем було укладено кредитний договір №3214806753/651883, який був підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер телефону. 09.12.2021 за договором факторингу ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» передано право кредитної вимоги позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ», а відповідно до додатку до договору факторингу позивачем набуто право кредитної вимоги за кредитним договором №3214806753/651883 в розмірі 13 947,50 грн, з яких: 3 500,00 грн - сума заборгованості з основною сумою боргу та 10 447,50 грн - сума заборгованості за відсотками. 23.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів») та відповідачем було укладено договір позики №1676222, який був підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер телефону. Надалі 14.06.2021 за договором факторингу ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передано право кредитної вимоги позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ», а відповідно до додатку до договору факторингу позивачем набуто право кредитної вимоги за договором позики №1676222 в розмірі 20\~178,00 грн, з яких: 6 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 14\~178,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Крім того, 31.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» (далі - ТОВ «ГОУФІНГОУ») та відповідачем було укладено кредитний договір №3214806753/402231, який був підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер телефону. Надалі, 08.12.2021 за договором факторингу ТОВ «ГОУФІНГОУ» передано право кредитної вимоги позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ», а відповідно до додатку до договору факторингу позивачем набуто право кредитної вимоги за кредитним договором №3214806753/402231 в розмірі 11 550,00 грн, з яких: 3\~000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 8 550,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Всупереч ст. 1082 ЦК України відповідач не сплатив позивачу вказаної суми боргу. Таким чином, оскільки за вищевказаними кредитними договорами та договором позики сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення вказаних договорів на таких умовах шляхом підписання їх за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а тому після отримання за договорами факторингу позивачем прав кредитної вимоги, позивач має право стягнути з відповідача суму кредитної заборгованості в загальному розмірі 45 675,50 грн. Ухвалою суду\~від 19.12.2022 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач 31.01.2023 подав до суду відзив, відповідно до якого вважає вимоги про стягнення на користь позивача заборгованості за кредитними договорами та договором позики в загальному розмірі 45 675,50 не обґрунтованими та просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Свої заперечення відповідач обґрунтовує наступними обставинами. Так [PERSON] вважає, що позивач звертаючись до суду з позовом, не надав належних доказів, які підтверджують не тільки факт повідомлення відповідача про передачу права кредитної вимоги позивачу з реквізитами для сплати останньому боргу, а й взагалі не надано доказів наявності у відповідача порушеного грошового зобов`язання за кредитними договорами та договором позики. Зокрема додані до позовної заяви копії вищезазначених договорів, анкети, паспорти кредитів, роздруківки з правилами та умовами не можуть бути підтвердженням існування невиконання зобов`язання відповідачем перед кредитором. Відповідач вважає неналежними доказами надані представником позивача роздруківки з правил надання кредитних послуг, оскільки вони не містять підпису відповідача, отож не доведено, що саме ці правила мав на увазі відповідач, підписуючи вищевказані договори. Також, роздруківки із сайтів деяких первісних кредиторів, належними доказами бути не можуть, оскільки ці докази повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в правила споживчого кредитування. Водночас відомості отримані в результаті огляду веб-сайту своєю суттю є фіксацією на час такого огляду певного стану речей, відповідної інформації, отож не може достовірно спростувати чи підтвердити наявність станом на час написання анкети-заяви тієї чи іншої редакції правил. Крім того, додані до позовної заяви розрахунки заборгованості не можуть бути підтвердженням існування заборгованості відповідача, оскільки ці розрахунки не є первинними документами та не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також вимогам Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ № 75 від 04.07.2018. Позивач відповіді на відзив не подав. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правовідносини, що виникли між сторонами, урегульовані нормами ЦК України та умовами укладених між сторонами договорів. Судом установлено, що кредитний договір №3214806753/651883 від 17.03.2021 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та [PERSON] укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер телефону. За умовами вказаного договору позикодавець зобов`язувався передати позичальнику 3 500,00 грн на погоджений сторонами строк 30 днів. Вказано процентну ставку 2,45% за добу та за надстрокове користування кредитом. За таким договором вказано, що відповідач своїм підписом підтвердив, що був ознайомлений з інформацією щодо позикодавця та правил надання коштів на сайті Товариства www.eurogroshi.com.ua (а.с.9-10). Крім того, [PERSON] із застосуванням електронного підпису підписав інформацію про умови кредитування та орієнтовану вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування (а.с.11). Договір позики №1676222 від 23.03.2021 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер телефону. За умовами цього договору позикодавець зобов`язувався передати позичальнику 6 000,00 грн на погоджений сторонами строк 30 днів. Вказано процентну ставку 1,99% в день та 2,70% за надстрокове користування кредитом. За таким договором вказано, що відповідач своїм підписом підтвердив, що був ознайомлений з інформацією щодо позикодавця та правил надання коштів на сайті www.mycredit.ua (а.с.22). Кредитний договір №3214806753/402231 від 31.03.2021 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер телефону. За умовами вказаного договору позикодавець зобов`язувався передати позичальнику 3 000,00 грн на погоджений сторонами строк 24 дні. Вказано процентну ставку в день 2,5% та за надстрокове користування кредитом. За таким договором вказано, що відповідач своїм підписом підтвердив, що був ознайомлений з інформацією щодо позикодавця та правил надання коштів на сайті Товариства www.gofingo.com.ua (а.с.40-41). Крім того, [PERSON] із застосуванням електронного підпису підписав інформацію про умови кредитування та орієнтовану вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування (а.с.43). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронні оригінали вищевказаних договорів знаходяться у позивача, про що було зазначено в додатках до позовної заяви. Відповідно до умов кожного з договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладенні кредитних договорів. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайтах первісних кредиторів подав заявки на отримання позики та кредитних коштів за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання позики та кредитів, після чого первісні кредитори надіслали відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразові ідентифікатори у вигляді смс-коду, які заявник використав для підтвердження підписання вищевказаних договорів позики та кредитних договорів. Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідача договори позики та кредитні договори не були б укладені сторонами, суд дійшов висновку, що зазначені правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки\~викладено у\~постановах Верховного\~Суду від\~28\~квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Всупереч умов укладених кредитних договорів та договору позики, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів, а також виконання інших зобов`язань в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами, відповідачем [PERSON] належним чином не виконувалися, у зв`язку з чим, у нього виникла заборгованість. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підтвердження позовних вимог посилається на ті обставини, що 09.12.2021 за договором факторингу №09122021 ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» передано право кредитної вимоги позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ», а відповідно до додатку до такого факторингу позивачем набуто право кредитної вимоги за кредитним договором №3214806753/651883 від 17.03.2021 в розмірі 13 947,50 грн, з яких: 3 500,00 грн - сума заборгованості з основною сумою боргу та 10 447,50 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.12-16). Відповідно до розрахунку заборгованості встановлено, що відповідач [PERSON] з 09.12.2021 по 31.10.2022 не сплачував позивачу вищевказаної суми (а.с.17). 14.06.2021 за договором факторингу № 14/06/21 ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передано право кредитної вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ», а відповідно до витягу з додатку до такого факторингу позивачем набуто право кредитної вимоги за договором позики №1676222 в розмірі 20\~178,00 грн, з яких: 6 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 14\~178,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.28-33). З розрахунку заборгованості зробленого ТОВ «ФК «ЄАПБ вбачається, що відповідач [PERSON] з 21.09.2021 по 31.10.2022 не сплачував позивачу вищевказаної суми (а.с. 34). 08.12.2021 за договором факторингу № 08122021 ТОВ «ГОУФІНГОУ» передано право кредитної вимоги позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ», а відповідно до додатку до такого факторингу позивачем набуто право кредитної вимоги за кредитним договором №3214806753/402231 від 31.03.2021 в розмірі 11 550,00 грн, з яких: 3\~000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 8 550,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 44-47). Відповідно до розрахунку заборгованості встановлено, що відповідач [PERSON] з 24.12.2021 по 31.08.2021 не сплачував позивачу вищевказаної суми (а.с. 48). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У цій\~справі позичальник\~не довів\~належного повернення\~кредитних коштів\~у розмірі\~та на\~умовах,\~визначених вказаними\~договорами,\~презумпція правомірності\~яких не\~спростована. Окрім того, відповідач жодним чином не оспорював укладання кредитних договорів та договору позики. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Договори, укладені між відповідачем [PERSON] та первісними кредиторами, договори факторингу укладені між первісними кредиторами та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Підсумовуючи вищевикладене та, враховуючи, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення кредитних договорів та договору позики, користування відповідачем кредитними коштами та невиконання ним своїх зобов`язань за вищенаведеними кредитними договорами та договором позики щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами, розмір боргу відповідачем не спростовано, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, стягнувши з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договорами позики та кредитним договором. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481 грн. На підставі

Outcome: approved