Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, по якому просить: визначити місце проживання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , уродженця і жителя м. Одеси, з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивачка мотивує вимоги тим, що 10 серпня 2007 року Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції між [PERSON] та відповідачем, [PERSON] , зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис № 511. [INFO] в родині народився син - [PERSON] . Рішенням Приморського районного суду м. Одесі від 22.02.2019 року у справі №522/1852/19 шлюб між позивачем і відповідачем розірвано. При розгляді судом позову про розірвання шлюбу не було вирішено питання визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу неповнолітній [PERSON] залишився проживати разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира загальною площею 110,3 кв.м розташована у новобудові та є приватною власністю позивача [PERSON] та належить їй на підставі Договору дарування (р.1839) від 10.06.2009 року. У вказаній квартирі дитина має окрему кімнату з меблями, облаштоване місце для навчання та грн, місце для зберігання книг, підручників, іграшок, одежі. Позивач [PERSON] працевлаштована, має постійне місце роботи у стоматологічній клініці «МІАдент» лікарем-стоматологом, є фізичною особою - підприємцем та здійснює свою діяльність у сфері стоматології та має самостійний дохід в розмірі 67 955 грн. на рік. Також має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризуются позитивно, добре відноситься до сина, не має шкідливих звичок та будь яких хронічних захворювань. При розгляді даного питання просить суд врахувати відповідальне ставлення позивача [PERSON] до своїх батьківських обов`язків, що підтверджується характеристикою за місцем проживання. Крім того, вона піклується про дитину, відвідує з дитиною місце навчання, батьківські збори, приймає участь в житті школи, а також піклується про стан здоров`я дитини, має можливість забезпечити сина належним медичним обслуговуванням, освітою, фізичним вихованням та культурним розвитком, інші потреби дитини в матеріальному плані, а також забезпечити належні житлові умови. Зазначає, що відповідач [PERSON] не має власного житла та не може самостійно забезпечити сину належні умови проживання. Поведінка відповідача характеризується грубістю. Вона емоційна, не врівноважена та схильна до фізичних образ по відношенню до власного сина. Згідно висновку спеціаліста - психолога за результатами обстеження [PERSON] рекомендоване проживання неповнолітнього з матір`ю [PERSON] . Вона не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо іх дитини. За таких умов проживання неповнолітнього сина [PERSON] з матір`ю відповідає його інтересам. У теперішній час виникла необхідність вирішення питання про підтвердження місця проживання дитини, оскільки відсутність рішення про визначення місця проживання дитини обмежує мати неповнолітнього в реалізації своїх прав в інтересах дитини. Учасники справи в судове засідання не звились, про день, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. 11.04.2023 року позивачка звернулась до суду з письмовими поясненнями по справі, в яких просить розглянути справу без ії участі, на заочний розгляд справи згодна. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Судом встановлено, що 10 серпня 2007 року Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції між [PERSON] та відповідачем, [PERSON] , зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис № 511. [INFO] в родині народився син - [PERSON] . Рішенням Приморського районного суду м. Одесі від 22.02.2019 року у справі №522/1852/19 (провадження №2/522/4572/19) шлюб між позивачем і відповідачем розірвано. При розгляді судом позову про розірвання шлюбу не було вирішено питання визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу неповнолітній [PERSON] залишився проживати разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира загальною площею 110,3 кв.м розташована у новобудові та є приватною власністю позивача [PERSON] та належить їй на підставі Договору дарування (р.1839) від 10.06.2009 року. У вказаній квартирі дитина має окрему кімнату з меблями, облаштоване місце для навчання та гри, місце для зберігання книг, підручників, іграшок, одежі. Позивач [PERSON] працевлаштована, має постійне місце роботи у стоматологічній клініці «МІАдент» лікарем-стоматологом, є фізичною особою - підприємцем та здійснює свою діяльність у сфері стоматології та має самостійний дохід в розмірі 67 955 грн. на рік. Відповідальне ставлення позивача [PERSON] до своїх батьківських обов`язків підтверджується характеристикою за місцем проживання. Згідно висновку спеціаліста - психолога за результатами обстеження [PERSON] рекомендоване проживання неповнолітнього з матір`ю [PERSON] .. Відповідно до висновку від 17.12.2021 року № 01-11/2243/1вих органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , визначено місце проживання малолітнього разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При таких обставинах, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог та визначення місця проживання дитини на даний час разом з матір`ю.

Outcome: approved