Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-20 00:00:00

Генеральний директор ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» Левицька А.П. звернулась до суду із заявою про госпіталізацію у психіатричний заклад в примусовому порядку [PERSON] , [INFO] , який був госпіталізований 14 квітня 2023 року, о 04 годині 55 хвилин, до обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку. В обгрунтування своїх вимог заявниця зазначила наступне. Після особистого огляду лікарем-психіатром 14 квітня 2023 року було зроблено висновок про необхідність госпіталізації [PERSON] у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих, а також суттєву шкоду його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Підставою для такого висновку є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від поліції . Також [PERSON] був оглянутий 14 квітня 2023 року комісією лікарів-психіатрів Чернівецької обласної психіатричної лікарні, яка підтвердила наявність у нього тяжкого психічного розладу та прийшла до висновку, що обстеження та лікування [PERSON] можливо тільки в умовах психіатричного відділення. У судовому засіданні представник Чернівецької обласної психіатричної лікарні лікар-психіатр Кобевко В.М. просила вищезазначену заяву задовольнити з наведених у ній підстав. Прокурор Герман К.В. в судовому засіданні вказала, що вважає заяву про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] обґрунтованою, у зв`язку з чим не заперечує проти її задоволення. [PERSON] в судовому засіданні та його адвокат Чепішко С.М. заперечували проти госпіталізації у психіатричний заклад в примусовму порядку, оскільки вважають, що підстави для цього відсутні. Заслухавши думки лікаря-психіатра Чернівецької обласної психіатричної лікарні, прокурора, захисника особи, стосовно якої подано заяву, а також [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги заяви є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] за направленням лікаря-психіатра був госпіталізований 14.04.2023 року о 04:55 год. в ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» та за результатами його огляду лікарем-психіатром [PERSON] останнім зроблено висновок про необхідність госпіталізації у зв`язку із наявністю у [PERSON] тяжкого психічного розладу: шизофренія, параноїдна форма, загострення, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих, суттєву шкоду його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану в разі, якщо цій особі не буде надана психіатрична допомога. Крім того, [PERSON] був оглянутий також комісією лікарів-психіатрів Чернівецької обласної психіатричної лікарні у складі медичного директора, завідуючого відділення та лікарем-психіатром, які підтвердили наявність у нього тяжкого психічного розладу: шизофренії параноїдної форми, безперервного перебігу, з вираженим психоподібним типом дефекту, у зв`язку з чим комісія лікарів-психіатрів прийшла до висновку, що обстеження і лікування [PERSON] можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Як вбачається з матеріалів справи, з 08.12.1997 року [PERSON] перебуває під наглядом психіатрів на диспансерному обліку, страждає хронічним психічним захворюванням: шизофренія параноїдна форма, безперервний перебіг з вираженим психоподібним типом дефекту, у зв`язку із чим він 48 разів лікувався стаціонарно, останній раз - у 2023 році. Згідно наявного в матеріалах справи рапорта працівника поліції 14.04.2023 року [PERSON] повідомила, що її син [PERSON] , який перебуває на обліку в ЧОПЛ веде себе неадекватно, погрожує їй фізичною розправою, у зв`язку із чим на місце події було викликано БШМД 17 та госпіталізовано [PERSON] до психіатричного закладу. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно з ст. 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Відповідно до ч. 6 ст. 284 Цивільного кодексу України надання фізичній особі психіатричної допомоги здійснюється відповідно до закону. Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України, Законі України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», Законі України «Про психіатричну допомогу» та інших нормативно-правових актах, прийнятих відповідно до них. У відповідності до ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально - правовими обмеженнями. Відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Відповідно до ч.4 ст.340 ЦПК України у випадках, коли відповідно до закону госпіталізація у примусовому порядку була проведена за рішенням лікаря-психіатра і визнана доцільною комісією лікарів-психіатрів, психіатричний заклад, в якому перебуває особа, направляє до суду заяву про її госпіталізацію у примусовому порядку протягом 24 годин. Відповідно до вимог ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Проте, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою, оскільки воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. У суду відсутні підстави ставити під сумнів кваліфікацію та висновок лікарів-психіатрів щодо наявності у [PERSON] тяжкого психічного захворювання, внаслідок якого він представляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, оскільки він містить чітке обґрунтування необхідності примусової госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди. Таким чином, судом встановлено, що станом на день звернення Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» до суду із відповідною заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON] є підстави для такої госпіталізації, які встановлені лікарською комісією, госпіталізація особи до психіатричного закладу відповідає положенням Закону України «Про психіатричну допомогу» та вимогам процесуального законодавства та є необхідною у зв`язку з тим, що [PERSON] виявляє реальні наміри вчинити та вчиняє дії, що становлять небезпеку для нього та оточуючих, а його обстеження та лікування можливі лише в умовах психіатричного стаціонару, що підтверджено належними та допустимими доказами та не спростовано у ході розгляду справи. За таких обставин заява генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня», враховуючи принципи надання психіатричної допомоги (законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності) та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями, встановленими ст.4 Закону України «Про психіатричну допомогу», є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Outcome: approved