Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог. 06.10.2022 до Шполянського районного суду надійшов даний позов, в якому позивач просить відібрати у [PERSON] малолітню дитину [PERSON] та передати її йому на особисте виховання. Судове рішення в частині відібрання та передачі малолітньої дитини допустити до негайного виконання. Свій позов позивач мотивує тим, що він до осені 2015 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . [INFO] у них народилася дитина - син [PERSON] , який був зареєстрований в органах РАЦС матір`ю дитини на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Після народження дитини позивач піклувався про сім`ю, повністю матеріально утримував, возив на відпочинок за кордон, оскільки [PERSON] ніде не працювала. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті над [PERSON] оформила опіку [PERSON] - рідна бабуся дитини. Після чого позивач звернувся до суду про визнання його батьком дитини [PERSON] . Рішенням Шполянського районного суду від 20.04.2022 позовні вимоги задоволені повністю. Після вступу судового рішення в законну силу та винесення органом місцевого самоврядування рішення про припинення опіки над сином позивача та звільнення опікуна від обов`язків, позивач намагався повернути собі сина, проте відповідач [PERSON] тримає його у себе не на підставі закону або рішення суду та відмовляється передати позивачу дитину на виховання. Позивач звернувся до органу опіки та піклування Шполянської міської ради, щоб посадові особи посприяли йому у поверненні сина, проте позивачу повідомили, що вони не мають таких повноважень та рекомендували звернутися до суду. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 06.10.2022 позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, позивач виконав вимоги у визначений суддею термін, та 31.10.2022 було відкрито провадження по справі. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 27.02.2023 було закрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання з`явився, надав пояснення аналогічні змісту позову та просив задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Представник третьої особа 1 в судове засідання з`явився, підтримав позов та просив його задовольнити. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 20.04.2022 у справі №710/1688/19 частково було задоволено позовні вимоги та визнано [PERSON] батьком дитини [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] ; вирішено виключити відомості з актового запису про народження дитини [PERSON] дані про батька - [PERSON] ; зобов`язано Шполянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести відомості про батька - [PERSON] в актовий запис №4 від 20.04.2017, складений виконавчим комітетом Васильківської сільської ради Шполянського району Черкаської області про народження [PERSON] . [PERSON] присвоїти прізвище батька « [PERSON] » та в актовому записі про його народження змінити прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Вирішено питання про судові витрати (а.с. 3-9). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 12.08.2022 Шполянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] народився [INFO] . Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). За змістом рішення виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ від 30.08.2022 № 338 «Про припинення опіки над малолітнім [PERSON] та звільнення від повноважень опікуна на [PERSON] » було вирішено припинити опіку над [PERSON] та звільнити від повноважень опікуна [PERSON] у зв`язку з визнанням батьківства, що підтверджується рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 02.06.2022 та свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до рішення виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ від 30.08.2022 № 337 «Про втрату [PERSON] статусу датини-сироти» було вирішено визнати [PERSON] » таким, що втратив статус дитини-сироти, у зв`язку з визнанням батьківства, що підтверджується рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 02.06.2022 та свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 12). Згідно з рішенням виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ від 30.11.2022 № 511 «Про затвердження висновку про доцільність відібрання та передачі малолітньої дитини [PERSON] батькові [PERSON] » було вирішено затвердити висновок про доцільність відібрання та передачі малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , батькові [PERSON] . Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Отже, при розгляді справ, в тому числі і щодо місця проживання дитини, суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Дитина не може бути повернута одному з батьків, коли існує загроза їй або умови проживання з цим з батьків є небезпечними для її життя, здоров`я і морального виховання (постанова Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі № 400/936/18). Вказаний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 04.04.2022 у справі № 536/999/18. Так, судом встановлено, що [PERSON] єдиний із батьків малолітнього [PERSON] , а тому дійсно має переважне право, в тому числі і перед бабою дитини, на особисте виховання дитини та на спільне проживання з нею. Підставою для відступу від цього принципу є виключно встановлення факту, що сім`я дитини у складі [PERSON] , є особливо непридатною, неблагополучною, існує загроза їй або умови проживання є небезпечними для її життя, здоров`я і морального виховання, тобто проживання дитини з батьком не відповідало б її інтересам. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Всупереч вказаним вимогам, відповідач не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] не створив для дитини належних умов для виховання та розвитку, а проживання дитини з ним може реально завдати шкоди його здоров`ю та/або життю, та суперечить її інтересам. Згідно з рішенням виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ від 30.11.2022 № 511 «Про затвердження висновку про доцільність відібрання та передачі малолітньої дитини [PERSON] батькові [PERSON] » було вирішено затвердити висновок про доцільність відібрання та передачі малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , батькові [PERSON] . Зазначений висновок підтверджує, що проживання дитини із батьком буде відповідати її інтересам. Отже, судом встановлено, що в діях [PERSON] простежується бажання покращити умови проживання [PERSON] , що повною мірою відповідає інтересам малолітнього. Враховуючи наведене, суд встановив відсутність підстав для відходу від встановленої законом норми про те, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та на те, щоб малолітня дитина проживала з ними (одним із батьків у разі смерті іншого з батьків). Здійснюючи правосуддя, ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Таким чином, судом встановлено, що малолітню дитину [PERSON] його баба - [PERSON] забрала до себе на проживання без достатніх правових підстав, та перешкоджає батьку дитини проживати разом з нею, виховувати її та піклуватися про неї. За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Заходи забезпечення позову не застосовувалися. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позов - стягує з відповідача на користь позивача, сплачений ним, судовий збір.

Outcome: approved