Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

08.09.2021 позивач [PERSON] звернулась до Київського районного суду м.Харкова з позовною заявою, яку в процесі розгляду справи уточнила та просила суд: скасувати арешт нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , реєстраційний номер обтяження №10560250 від 01.12.2010, накладений на підставі ухвали Київського районного суду м.Харкові від 25.11.2010 та припинити чинність обтяження внесеного Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою №10560250 від 01.12.2010. В обґрунтування заяви вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого приватним нотаріусом ХМНО Непочатих В.В. від 03.10.2019, реєстр. №814 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №183506103. Зазначене майно було придбано нею з прилюдних торгів арештованого майна, які проведено ДП «Сетам». Прилюдні торги відбулися з урахуванням ЗУ «Про іпотеку», оскільки квартира [ADDRESS] забезпечувала зобов`язання [PERSON] перед ТОВ «ФК «Горизонт». На підставі протоколу №427334 від 22.08.2019, державним виконавцем складено акт про реалізацію предмета іпотеки від 19.09.2019 ЗВП№[NUMBER]. Зазначені документи стали підставою для оформлення права власності за нею, як переможницею торгів. Вказала, що при перевірці даних Державного реєстру речових прав з`ясувалось, що власником квартири [ADDRESS] є вона, проте у реєстрі обліковується обтяження за реєстровим №10560250 від 01.12.2010 про арешт майна, накладений на підставі ухвали Київського районного суду м.Харкові від 25.11.2010. Вказала, що Київським районним судом м.Харкова розглянуто справу №2018/2-882/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми позики та відшкодування моральної шкоди, за результатами розгляду справи ухвалено заочне рішення від 10.03.2011, яким позов частково задоволено та стягнуто суму позики. В процесі розгляду справи, ухвалою Київського районного суду м.Харкові від 25.11.2010 в порядку забезпечення позову накладено арешт на майно відповідача, а саме: квартиру [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] . Вказала, що наявність зареєстрованого обтяження квартири обмежує її права як власника, а тому просила скасувати арешт на її нерухоме майно. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 10.09.2021 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 27 вересня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі. 16 листопада 2021 від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позовних вимог. Посилалась на те, що квартира [ADDRESS] була предметом іпотеки та забезпечувала її зобов`язання перед ТОВ ФК «горизонт». Після продажу на прилюдних торгах державний виконавець розподілив виручені з продажу квартири кошти поміж стягувачів у відповідності до Законодавства України. Право власності перейшло до нового покупця [PERSON] і відповідно подальша дія арешту цієї квартири не несе жодної мети. Також вказала, що з моменту розгляду справи по суті минуло більше 10 років. На момент накладення арешту ухвалою суду була наявна іпотека, пізніше іпотеко держатель реалізував свої права шляхом продажу квартири на прилюдних торгах. Оскарження електронних торгів не відбувалось. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 14 березня 2023 року закрито підготовче провадження по справі. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] до суду не з`явились, повідомлялись про час та місце слухання справи належним чином, представник позивача надав заяву про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилась, повідомлялась про час та місце слухання справи належним чином. В матеріалах справи міститься заява [PERSON] про визнання позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань до суду не надходило. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого приватним нотаріусом ХМНО Непочатих В.В. від 03.10.2019, реєстр. №814 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №183506103 від 03.10.2019. Судом вбачається, що 22.08.2019 відповідно до протоколу №427334 проведення електронних торгів відбулися електронні торги з реалізації предмета іпотеки, а саме: трикімнатної квартири [ADDRESS] . Ціна продажу складала 1 042650 грн. Організатором торгів виступало ДП «Сетам». Переможцем торгів стала позивач [PERSON] . Так, з матеріалів справи вбачається, що в провадженні Київського районного суду м.Харкова перебувала цивільна справа №2018/2-882/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми позики та відшкодування моральної шкоди. Заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 10.03.2011 п справі №2018/2-882/11 частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму позики в розмірі 372 798,65 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 1700 грн. та оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. В іншій частині позову відмовлено. 25.11.2010 року за заявою представника позивача [PERSON] було забезпечено позов, а саме накладено заборону на відчуження квартир, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , які належали [PERSON] . Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 19.08.2021 в задоволенні заяви [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення суми позики та відшкодування моральної шкоди - відмовлено, оскільки заявник не була стороною виконавчого провадження. Відповідно до відомостей з АСВП станом на 13.04.2023 на примусовому виконані відсутні відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Харківській області СМУ МЮ, Київського ВДВС в м.Харкові СМУМЮ відсутні виконавчі провадження, позивачам (стягувачем) в яких є [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №329178447 вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . На вказану квартиру зареєстровано обтяження: 01.12.2010 №10560250, реєстратором Восьма ХДНК; підстава обтяження:ухвала від 25.11.1010, Київський районний суд м.Харкова. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно вимог ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Власник майна, згідно зі статтею 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з п. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження,) накладеного на майно позивача, порушуються її права, внаслідок чого вона позбавлена можливості вільного користування та розпорядження майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб, шляхом зняття арешту з майна, оскільки суду не надано доказів наявності стосовно [PERSON] виконавчого провадження, в якому він є стягувачем, а відповідач [PERSON] є боржником. Позивач в інший спосіб, крім скасування арешту в судовому порядку захистити своє порушене право не може. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України - У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі. На думку суду, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог позивача і на підставі наданих суду доказів вважає, що позивач довів ті обставини, на які вона посилався як на підставу своїх вимог, тому позовні вимоги є обґрунтованими, не протиречать закону та підлягають задоволенню.

Outcome: approved