Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

Представник позивачки\~адвокат Старіков\~Є.О.\~за допомогою\~системи «Електронний\~суд» 30.01.2023\~звернувся до\~суду з\~зазначеним позовом,\~просить розірвати\~шлюб, зареєстрований 13.06.2014 Шевченківським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №201, укладений між сторонами у справі. Справа 31.01.2023 на підставі протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 30.01.2023 передана в провадження визначеного головуючого судді Вайнраух Л.А. За змістом позовної заяви сторони перебувають у шлюбі з 13.06.2014, мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка мешкає із матір`ю. В якості причин розірвання шлюбу позивачка вказує різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, втрату почуття любові та поваги один до одного. Позивачка зазначає, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та дитини. Крім того, згідно з позовною заявою майновий спір та спір з приводу стягнення аліментів на дитину між сторонами відсутній та на зазначених в позовній заяві підставах просить задовольнити позовну заяву. Ухвалою судді Вайнраух Л.А. від 01.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача адвокат Старіков Є.О. через систему «Електронний суд» подав заяву за вх.№ЕС8912/23 від 03.04.2023, за змістом якої просить здійснювати розгляд справи за відсутності сторони позивача, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду повідомлявся засобами поштового листування. Про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив, не скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст.191 ЦПК України, до матеріалів справи відзиву на позовну заяву не подав. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку сторони позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про те, що вона підлягає задоволенню у зв`язку із таким. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 13.06.2014 Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, 13.06.2014 між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №.201 Сторони мають спільну малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 19.06.2014 Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, яка мешкає разом із матір`ю. Заперечень та доказів протилежного в порушення свого обов`язку з доказування відповідачем не висловено та не надано. Про наявність майнового спору сторонами у справі не повідомлено. При розгляді справи суд виходить за таких норм чинного законодавства. Згідно з ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За змістом ч.1 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За наявності законних підстав, судом встановлено, що позов підлягає задоволенню, оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини і не ведуть спільне господарство, збереження сім`ї при існуючих обставинах суперечить інтересам позивачки та дитини, вжиття заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст.111\~СК України суд не вважає за доцільне. Ст.113\~СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідних клопотань позивачкою до суду не подано. На виконання ч.7 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №2398VІ від 01.07.2010, ч.2 ст.115 СК України, копію рішення суду, яке набрало законної сили, необхідно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ч.2 ст.133\~ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Згідно з п.1 ч 1 ст.7\~Закону України\~«Про судовий\~збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відповідно до п.2 ч.2 ст.4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» за подання до суду \~позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, 1\~073,60 гривні. Судом встановлено, що позивачкою при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 1\~073,60 гривні. Водночас, ч. 3\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір»\~встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Враховуючи наведене, позивачці необхідно було сплатити судовий збір за подання позовної заяви про розірвання шлюбу у сумі 858,88 гривень (1073,60 гривень х 0,8 = 858,88 гривень). Отже, внесений позивачкою судовий збір у сумі 1073,60 гривень, є більшим ніж встановлено законом та підлягає поверненню (1073,60 гривень -858,88 гривень = 214,12 гривень). Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе повернути надлишково сплачені позивачкою кошти в розмірі 214,12 гривень. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України суд стягує із відповідача на користь позивачки судовий збір у сумі 858,88 гривень, сплачений при пред`явленні позову до суду.

Outcome: approved