Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

11 лютого 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину та за позовом [PERSON] в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей. 16.02.2022 року ухвалою суду позовну заяву було залишено без руху і після усунення недоліків позовної заяви ухвалою суду від 04.03.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. В обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу позивачем [PERSON] зазначено, що 07.10.2006 року між ним та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося, відповідач не приймала участь у догляді за їхніми спільними дітьми, в результаті чого вони 15.12.2012 року підписали між собою нотаріально засвідчений дозвіл на виїзд позивача разом з дітьми до України, оскільки на той момент проживали в росії. Після переїзду позивача [PERSON] з дітьми до України їхні фактичні шлюбні відносини припинились і з того часу вони проживають окремо. На підставі цього позивач [PERSON] просив шлюб з відповідачем розірвати. Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав позивачами [PERSON] та [PERSON] зазначено, що після переїзду з росії до України у 2012 році відповідач перестала цікавитись життям дітей і усі намагання позивача [PERSON] та дітей спілкуватись з відповідачем не мали результату. Таким чином, діти відповідача опинились у таких обставинах, що відповідач, будучи їх матір`ю, взагалі не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує їх необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, у разі потреби, та взагалі не спілкується з дітьми, не виявляє інтересу і не приймає участі у їх житті. На думку позивачів, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання своїх дітей, тому просили позбавити її батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання дітей у розмірі 1/2 частки від заробітку (доходу) відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 20.01.2023 року, за клопотанням представника позивачів адвоката Попової І.С., замінено неналежну третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Службу у справах дітей Подільської районної державної адміністрації Одеської області, на належну - Орган опіки та піклування Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області. 03.03.2023 року до суду надійшов висновок Органу опіки та піклування Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. 14 березня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив розірвати шлюб з відповідачем та позбавити відповідача батьківських прав відносно їхніх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , стягнувши з неї аліменти на його користь на утримання дітей. Крім цього, зазначив, що вони з відповідачем проживали у москві, однак відповідач покинула його і пішла до іншого чоловіка, написала дозвіл на виїзд дітей за межі кордону росії і діти з бабусею поїхали в Україну. Він ще деякий час перебував у москві, кілька разів бачився з відповідачем, але вона повідомила йому, що не бажає, щоб діти були з нею і що з ним дітям буде краще. Дітьми, з моменту виїзду дітей в Україну, відповідач ніколи не цікавилась. Крім цього, у нього виникають труднощі при оформленні документів щодо дітей, бо постійно потребується згода матері, її документи тощо. Також позивач доповнив, що відповідач від іншого чоловіка також народила дитину і просила його надати відмову від тієї дитини, бо вони до цього часу перебувають у шлюбі, після надання відмови йому стало відомо, що батько тієї дитини помер і вона також залишила ту дитину з дідусем, який у соцмережах повідомив йому про це. Позивач [PERSON] , 2008 року народження, зазначив, що позовні вимоги що позбавлення його матері батьківських прав підтримує. З матір`ю не спілкується вже 10 років, вона не телефонувала до нього та не цікавилась його життям і він взагалі її не пам`ятає. Лише згадує, що десь перед Новим роком мати написала довіреність і вони з братом та сестрою поїхали в Україну. Представник позивачів також наполягала на заявлених вимогах та просила розірвати шлюб позивача [PERSON] та відповідача, оскільки їхній шлюб носить суто формальний характер, а також позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей останньої та стягнути аліменти на утримання дітей на користь позивача [PERSON] , у зв`язку із тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, 10 років ніяким чином не цікавиться долею дітей, не надає жодної матеріальної допомоги, не приймає участі у їх вихованні та розвитку і, на її думку, позбавлення батьківських прав не порушить прав відповідача, оскільки остання і так ними не користується. Крім того, у позивача [PERSON] виникають процедурні обмеження та труднощі з оформленням різних документів на дітей, де необхідна участь матері. Тому позбавлення батьківських прав відповідача, яка є громадянкою російської федерації, піде лише на користь дітям, бо тоді вони зможуть безперешкодно отримати паспорт громадянина України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Органу опіки та піклування Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області, не заперечувала проти задоволення позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей, зазначивши, що наявність у відповідача батьківських прав, якими вона не користується, лише обмежує права дітей, адже діти не можуть отримати ніякі документи. При спілкуванні з дітьми органом опіки та піклування з`ясовано, що молодша дитина взагалі не знає матері і, на думку представника третьої особи, батько правильно вчинив, звернувшись до суду з даним позовом. Відповідачу направлялися судова повістка про виклик в судове засідання за адресою її місця проживання на територію російської федерації, в рамках судового доручення про вручення документів та здійснення окремих процесуальних дій шляхом направлення до компетентного суду (органу) російської федерації відповідно до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року. Однак, у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України та введенням воєнного стану в Україні, держава Україна розірвала дипломатичні відносини з російською федерацією, листування з державною-агресором не здійснюється, тому вказане доручення не направлено на виконання компетентними органами України /а.с.93/. При цьому, судом здійснювався виклик відповідача шляхом розміщення відповідного оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, з опублікуванням яких особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи /а.с.92, 95, 127, 142, 153, 163, 173, 190/. При цьому, ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Тому суд вважає причини неявки відповідача неповажними і тому, відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, справа розглянута у її відсутність. Вислухавши пояснення позивачів, представника позивача, представника органу опіки та піклування, заслухавши думку дітей, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до такого. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Щодо позовної вимоги позивача [PERSON] про розірвання шлюбу, то судом встановлено, що 07 жовтня 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Красноокнянського районного управління юстиції Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 46. Прізвище подружжя після реєстрації шлюбу - « [PERSON] » /а.с. 30/. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с. 21, 22, 23/. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено, що протягом тривалого часу сторони не намагалися відновити сімейні стосунки, проживають окремо і шлюбні відносини між ними фактично припинені. Так, як повідомив позивач, відповідач більше 10 років тому фактично утворила іншу сім`ю, у якій народила дитину; він на теперішній час також перебуває у фактичних шлюбних відносинах і тому, на думку позивача, шлюб між ним та відповідачем має бути припиненим, що свідчить про відсутність бажання на примирення та збереження сім`ї. Тому суд дійшов висновку, що збереження сім`ї суперечить інтересам позивача та його спільних з відповідачем дітей, та згідно зі ст.112 СК України, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню і шлюб позивача [PERSON] з відповідачем слід розірвати. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, враховуючи, що позивачем за подання позовної вимоги про розірвання шлюбу сплачений судовий збір, то з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати щодо сплати судового збору у розмірі 992,40 грн.. Щодо позовних вимог позивачів [PERSON] та [PERSON] про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . ( а.с.21-23). За інформацією, наданою Ставрівським старостинським округом Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області, [PERSON] , [INFO] , та його неповнолітні діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , та до складу його сім`ї, крім вказаних неповнолітніх дітей, входить мати [PERSON] , 1950 року народження /а.с.13, 14/. Згідно з довідками та характеристиками Ставрівського опорного закладу загальної середньої освіти I-III ст. Окнянської селищної ради Одеської області, станом на 01.09.2021 року, [PERSON] , 2007 року, навчається у 9 класі, [PERSON] , 2008 року народження, навчається у 8 класі, а [PERSON] , 2011 року народження у 5 класі. Діти характеризуються позитивно, мають статус дітей з багатодітної родини. Протягом навчання в школі мати дітей жодного разу не була на батьківських зборах, не цікавилась навчанням дітей, не брала участі у їх вихованні. Діти забезпечені одягом та усім необхідним для навчання. Вдома створені всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дітей. Батько постійно цікавиться життям дітей, оплачує поїздки в табори відпочинку, санаторії, туристичні подорожі, екскурсії, вистави, відвідує батьківські збори, шкільні заходи /а.с.15, 16, 17, 18, 19, 20/. Зазначені обставини підтверджуються письмовими показаннями свідків. Як вбачається із письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] , мешканців с.Ставрове Подільського району Одеської області, які були надані позивачем [PERSON] , неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з батьком [PERSON] , [INFO] , з дня народження. Мати, [PERSON] , вихованням дітей не займається, здоров`ям дітей не цікавиться. На даний час місце знаходження матері невідоме. Батько займається вихованням дітей, турбується про дітей, створює всі необхідні умови для їх виховання та розвитку /а.с.34, 35/. Згідно з деклараціями про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , 2007 р.н., зареєстровані у лікаря [PERSON] , яка надає ПМД у КНП «Центр ПМСД Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області», довірена особа дітей [PERSON] (бабуся) /а.с. 24, 25, 26/. Відповідно до довідки Департаменту інформатизації МВС України, [PERSON] , [INFO] , станом на 10.11.2021 року, до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває /а.с.27/. Згідно з довідкою ТОВ «ЛАЗУРИТ-Ф», [PERSON] , станом на 17.09.2021 року працює та має стабільний дохід /а.с.29/. Відповідно до ч.2 ст.171 СК України в судовому засіданні судом була вислухана думка дітей позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] - [PERSON] , 2008 р.н., та [PERSON] , 2011 р.н.. Так, [PERSON] , 2008 року народження, повідомила, що маму не пам`ятає, про неї опікується батько і бабуся і вона не проти того, щоб її матір позбавили батьківських прав відносно неї. Аналогічні пояснення надав і малолітній [PERSON] , 2011 року народження. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області від 28 лютого 2023 року, визнано доцільним позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з метою захисту прав дітей, так як мати дітей ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, оскільки проживає окремо від дітей, їх життям протягом тривалого часу не цікавилася, не брала участі у вихованні дітей, не піклується про стан їх здоров`я та духовний розвиток, не проявляє материнської турботи, в тому числі, не допомагає матеріально /а.с.158-159/. За повідомленням Державної прикордонної служби України, наданим на виконання ухвали суду за клопотанням позивачів, відповідно до інформації, яка зберігається у базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, відомостей про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях та тимчасово окупованою територією АР Крим громадянкою російської федерації [PERSON] , [INFO] , не виявлено. Відповідно до п.29 Положення про базу даних «Відомості про осіб, що перетнули державний кордон України», дані про перетин кордону зберігаються протягом п`яти років /а.с.69, 73/. Як вбачається із нотаріально посвідченої згоди [PERSON] та [PERSON] , останні надали дозвіл на поїздку за кордон рф в Україну та повернення назад їхніх неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с.182/. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування і першочергова увага повинна приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктами 1, 2 ч.1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, а також ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Визначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Так, судом було встановлено, що [PERSON] ухилялася від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, надавши згоду на виїзд дітей за межі країни місця свого перебування, не вживала заходів щодо їх повернення, і сама також що найменше 5 років не приїздила в Україну для зустрічі з ними. Протягом всього часу перебування дітей в Україні не цікавилась їхнім життям, долею, здоров`ям та будь-яким чином не приймала участі у їх вихованні, розвитку, навчанні та становленню як особистостей, матеріально не утримувала дітей та не надавала жодної допомоги у будь-якій можливій формі. У зв`язку із вищевикладеним, судом встановлено, що відповідач дійсно, в порушення ст.ст.150, 180 СК України, свідомо не виконувала своїх батьківських обов`язків, щодо утримання та виховання дітей, тобто самоусунулась від їх виконання, тому у позивача на час звернення до суду були підстави для вимог про позбавлення батьківських прав. Таким чином, більше 10 років неповнолітні діти [PERSON] були позбавлені не тільки батьківської турботи та піклування, забезпечення фізичного та духовного розвитку зі сторони матері, а й необхідного для нормального психологічного розвитку спілкування із рідною їм людиною. Зазначені фактори суд розцінює як ухилення від виховання дітей саме у зв`язку з винною поведінкою матері - відповідача по справі, так як вона свідомо нехтувала своїми обов`язками. Підстави для позбавлення батьківських прав, які зазначені в ст. 164 СК України, є вичерпними, і жодні інші обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав одного з батьків. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Частиною 3 ст. 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частиною 2 ст.183 СК України встановлено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При цьому ч.3. ст.183 СК України, визначено, що якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. За таких обставин, суд вважає, що на підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України, відповідача, як таку, що ухилялася від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, внаслідок чого створювалися умови, що загрожували життю та здоров`ю дітей, виходячи із інтересів дітей, слід позбавити батьківських прав, що не позбавляє відповідача батьківських обов`язків, тому відповідно до ст.180,182 Сімейного Кодексу України, і з відповідача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей, задовольнивши позовні вимоги позивачів. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, враховуючи, що позивачем за позовної вимоги майнового та немайнового характеру - про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, сплачений судовий збір, то з відповідача на користь позивача [PERSON] слід стягнути понесені позивачем судові витрати щодо сплати судового збору за вказані позовні вимоги у розмірі 1984,80 грн.. Доказів понесення позивачами інших судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, до суду не надано.

Outcome: approved