Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

У вересні 2022 року позивач звернулася до Корабельного районного суду міста Миколаєва з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліментів на своє утримання, оскільки вона продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), платника аліментів, щомісячно, з дня подачі позову до суду і до закінчення навчання або досягнення 23 років. Крім того, позивач просила стягнути на її користь 1/2 частину витрат на навчання в сумі 18 995,00 грн. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона є донькою відповідача [PERSON] . Вона є студенткою 2 курсу денної форми навчання факультету педагогіки та психології Миколаївського національного університету імені В.О. Сухомлинського IV рівня акредитації. Термін навчання 01.09.2021 року 30.06.2025 року. Зазначила, що 13.08.2021 року було укладено договір про навчання у закладі вищої освіти та договір про надання платної освітньої послуги № 05/23. Відповідно до умов договору загальна вартість навчання становить 70 000 грн. 08.08.2022 року було укладено додаткову угоду 702/7 до договору № 05/23 про надання освітніх послуг Миколаївським національним університетом імені В.О. Сухомлинського. Відповідно до умов додаткової угоди вартість навчання було змінено з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року на офіційно визначений рівень інфляції в розмірі 10% за попередній календарний 2021 рік. Так, за період її навчання сплачено -37 990,00 грн. Вказала, що відповідач не надає їй ніякої фінансової допомоги, не цікавиться її розвитком. На сьогоднішній день вона планує продовжити навчання, але для цього потребує фінансової допомоги від свого батька, який не бажає надавати її добровільно. Зазначила, що через денну форму навчання увесь свій час вона витрачає на навчальний процес у зв`язку з чим не має можливості працевлаштуватися та отримувати дохід, отже вона потребує матеріальної допомоги від відповідача для забезпечення можливості продовжити навчання. Відповідач є платоспроможним та фізично здоровим, відтак вважала, що має виконувати свої батьківські обов`язки. Ухвалою суду від 15.09.2022 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. 13.04.2023 року на адресу суду від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги не визнав. Відзив обґрунтував тим, що позивачем не доведено наявності фактів, які надають право стягувати з відповідача аліменти на її користь у зв`язку з продовженням навчання. Позивачем не надано до суду будь-якого доказу на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у неї потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з продовженням навчання: понесення витрат на оплату проживання, проїзду, харчування, чи оплату будь-яких додаткових послуг, пов`язаних з освітнім процесом, тощо. Вважав, що доводи позивача про те, що навчальний процес займає весь час і вона позбавлена можливості працевлаштуватись мають бути критично оцінені судом оскільки навчальний процес за дистанційною формою навчання здійснюється у формі самостійної роботи, навчальних занять та контрольних заходів. Відповідач також зазначив, що на його утриманні перебувають дружина, [PERSON] , та їх малолітня дитина, [PERSON] , а також ним щомісячно сплачуються аліменти на утримання сина, [PERSON] , в розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу). Також вказав, що незважаючи на зазначені обставини, він добровільно продовжує щомісячно сплачувати на користь своєї повнолітньої доньки [PERSON] (позивача по справі) аліменти в розмірі 4000 гривень. Так, на підставі поданої відповідачем заяви, починаючи з вересня 2022 року з його заробітної плати щомісячно утримуються та перераховуються на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень. Щодо стягнення з нього 1/2 частини витрат на навчання відповідач зазначив, що звертаючись з позовною вимогою про стягнення з відповідача 1/2 частини витрат на навчання в розмірі 18995,00 гривень позивач фактично просить суд стягнути додаткові витрати на дитину. Сімейний кодекс України передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги лише у спосіб сплати аліментів та не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дитину виді стягнення частини витрат на оплату навчання. В судове засідання сторони не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Від пр5едставника відповідача адвоката Голубенка Д.К. надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та його представника, у задоволенні позову просив відмовити на підставі вимог, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги позиції позивача та відповідача, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є донькою відповідача [PERSON] , відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого 10 вересня 2004 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського облсного управління юстиції, Україна, серії [NUMBER] . Відповідно до копії довідки № 235 від 05.08.2022 р., [PERSON] навчається на 2 курсі факультету педагогіки та психології Миколаївського національного університету імені В.О. Сухомлинського ІV рівня акредитації на спеціальності: 014.16 Спеціальна освіта. Логопедія. Спеціальна психологія, на денній формі навчання. Термін навчання: 01.09.2021 30.06.2025. Навчання за кошти фізичних та/або юридичних осіб. Згідно з розділом ІІІ договору про надання платної освітньої послуги № 05/23п від 13.08.2021 р, укладеного між Миколаївським національним університетом ім. В.О. Сухомлинського та [PERSON] та законним представником [PERSON] , загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 70 000,00 грн. Відповідно до Додаткової угоди № 702/7 від 08.08.2022 р. до договру про надання освітніх послуг Миколаївським національним університетом ім. В.О. Сухомлинського № 05/23 від 13.08.2021, розмір плати за навчання з 01.01.2022 р. по 31.12.2022 змінений на офіційно визначений рівень інфляції за попередній календарний рік (2021 р. - 10%). Судовим розглядом встановлено, що відповідач [PERSON] працює у Фермерському господарстві Органік сістемс. З його заробітної плати на підставі постанови державного виконавця від 31.01.2015 р. утримуються аліменти за виконавчим листом № 2/488/799 від 17.03.2014 р. в розмірі 25% від заробітної плати відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються наявною в матеріалах справи копією постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 31.01.2015 р. у виконавчому провадженні № 43538037, а також звітом про здійснення відрахування та виплати Фермерським господарством Органік сістемс щодо [PERSON] за період з 01.09.2022 до 31.03.2023 р. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 14.07.2015 р. в якому народилася дитина донька [PERSON] , [INFO] . Дані обставини підтверджені копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданим 14.07.2015 р.. а також копією Свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] виданим 09.10.2018 р. Крім того, на підставі заяви відповідача від 01.09.2022 р., адресованої бухгалтеру із розрахунку заробітної плати ФГ Органік сістемс, починаючи з 01.09.2022 р. на користь позивача [PERSON] у добровільному порядку стягуються аліменти в розмірі 4000,00 грн. Вказані обставини підтверджені наявними в матеріалах справи копіями платіжних інструкцій, а також Довідкою про утримання аліментів ФГ Органік Сістемс від 07.04.2023 р., згідно з якою на підставі заяви [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , утримані аліменти на загальну суму 28 000,00 грн. Як встановлюють ч. 1 та ч. 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Згідно з статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Так, відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази повинні бути належні, допустимі та достовірні. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 1 статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. \~ \~ \~ \~ Так, Верховним Судом винесено постанову від 20.05.2020 року у справі № 635/1139/17 (провадження № 61- 350св17), в якій викладено наступну правову позицію: встановивши, що повнолітні діти відповідача перебувають на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не врахували, що позивачі не довели існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є їх процесуальним обов`язком, не надали будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у них потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо). Отже, не надання будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо) може стати підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Подаючи до суду позовну заяву, позивач не довела наявність фактів, які надають право стягувати аліменти на її користь у зв`язку із тим, що вона продовжує навчання, зокрема доказів на підтвердження існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі - понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про стягнення на її користь 1/2 частини витрат на навчання на факультеті педагогіки та психології МНУ імені В.О. Сухомлинського за період з 2021 року по 2023 рік в сумі 18 995,00 грн., суд зазначає наступне. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання обов`язку утримувати дитину, зокрема: 1) утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); 2) участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); 3) утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); 4) батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 199). За змістом статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. В свою чергу, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 127/16614/15-ц (провадження № 61-2371св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі». Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 29.01.2018 у справі № 622/373/16-ц (провадження № 61-1717св18) роз`яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що норми глави 16 СК України не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Тому, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Враховуючи зазначені обставини, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 1/2 частини витрат на навчання в розмірі 18995,00 грн. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed