Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

12 вересня 2022 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Новик Максим Сергійович, звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. Надалі, збільшуючи позовні вимоги, просила в порядку поділу майна стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості частини автомобіля «VOLKSWAGEN», модель «PASSAT», 1989 року випуску, в сумі 62 152 гривні, виділивши в особисту приватну власність [PERSON] даний автомобіль та припинивши право спільної сумісної власності на зазначений автотранспортний засіб; провести розподіл судових витрат відповідно до положень ЦПК України. Позов мотивовано тим, що за час перебування у шлюбі з відповідачем сторонами на підставі договору купівлі - продажу №7441/2019/1702563 від 03.10.2019 набуто у спільну сумісну власність автомобіль «VOLKSWAGEN», модель «PASSAT», 1989 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , який зареєстровано за [PERSON] . Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо поділу вказаного автомобіля, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, яким продовжує одноособово користуватися відповідач. Тому позивач має право вимоги лише грошової компенсації в розмірі вартості зазначеного майна, що становить 62 152,00 гривні, на що позивач згодна. Правовими підставами для звернення до суду з вказаним позовом зазначила статті 60, 69-71 СК України, статті 189, 368, 372, 364 ЦК України. Ухвалою судді від 23 вересня 2022 року, після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, позову заяву було прийнято до розгляду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 06 жовтня 2023 року відповідач, в інтересах якого діє представник адвокат Прокопенко Олександр Павлович, подав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову. Відзив мотивовано тим, що спірний автомобіль набутий сторонами за час шлюбу та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, в якому не визначений розмір частки позивача та відповідача. Відповідач не згоден з порядком визначення вартості частки спірного майна в сумі 62 152 гривні, яка не відповідає дійсній (ринковій) вартості автомобіля та не враховує його фізичний знос та технічний стан на момент розгляду даної справи. 08 листопада 2023 року до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, яку ухвалою суду від 09 листопада 2023 року у підготовчому засіданні прийнято як заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 09 листопада 2022 року призначено у підготовчому засіданні судову транспортно-товарознавчу експертизу та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 23 лютого 2023 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 06 березня 2023 року. Ухвалою суду від 06 березня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20 березня 2023 року. 20 березня 2023 року судовий розгляд справи було відкладено на підставі частини п`ятої статті 223 ЦПК України на 04 квітня 2023 року. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Новик Максим Сергійович у призначене судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. До суду від представника позивача адвоката Новика Максима Сергійовича надійшла заява, в якій він просив проводити судове засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з урахуванням результатів судової транспортно-товарознавчої експертизи. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Прокопенко Олександр Павлович у призначене судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. У матеріалах справи знаходиться заява відповідача про розгляд справи за його відсутності за участю його представника. До суду представник відповідача адвокат Прокопенко Олександр Павлович подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та зазначив про часткове визнання відповідачем позовних вимог в розмірі частини дійсної (ринкової) вартості спірного майна, визначеної висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] , позивач, та [PERSON] , відповідач, перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2012 року, який згідно з рішенням Славутицького міського суду Київської області від 08 лютого 2022 року, яке набрало законної сили, було розірвано (а.с. 14). 03 жовтня 2019 року сторони придбали автомобіль марки «VOLKSWAGEN», модель PASSAT, 1989 року випуску, білого кольору, номер кузова (шасі, рама) № [NUMBER] , за ціною 61 901 гривня, що підтверджується копією договору купівлі - продажу 7441/2019/1702563 транспортного засобу від 03.10.2019 ( а.с. 15-16). Як вбачається з інформації Територіального сервісного центру МВС №7441 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Чернігівській області № 31/5/573 від 04.10.2022, яка надійшла на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі від 23 вересня 2022 року, вказаний транспортний засіб 03 жовтня 2019 року було зареєстровано за [PERSON] ( а.с. 65-66). Позивач звернулася до суду з метою поділу неподільної речі- автомобіля, що перебуває у спільній сумісній власності, бо набутий за час перебування у шлюбі з відповідачем. Єдиним варіантом вирішення такого спору бачила стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації вартості частини спірного автомобіля з виділенням його в особисту приватну власність відповідачу та припиненням права спільної сумісної власності на вказаний транспортний засіб. За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом ( речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом ( частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ( стаття 60 СК України). Відтак, у статті 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу ( частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( частина перша статті 70 СК України). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу ( частина третя статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається, згідно із законом або є неможливим ( частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою ( абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду ( частина друга, четверта та п`ята статті 71 СК України). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї ( частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду ( частина друга статті 365 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду ( частина четверта статті 263 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 ( провадження №14-182цс21) зауважила, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач ( один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності ( такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив ( а вимагає, наприклад поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні ( п.44). Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду ( див. висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі №299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає ( п.45). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників ( частина перша статті 82 ЦК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) ( частини перша, друга, третя статті 89 ЦПК України). Як встановлено судом, автомобіль «VOLKSWAGEN», модель «PASSAT», білого кольору, 1989 року випуску, номер кузова (шасі) № [NUMBER] , був придбаний сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі. У відзиві на позов відповідач визнає факт придбання спірного автомобіля під час перебування в зареєстрованому шлюбі з позивачем. Доказів спростування презумпції спільності права власності подружжя на вказане рухоме майно матеріали справи не містять та в судовому засіданні не встановлено. Тому суд приходить до висновку, що автомобіль «VOLKSWAGEN», модель «PASSAT», білого кольору, 1989 року випуску, номер кузова (шасі) № [NUMBER] , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки у якому позивача та відповідача є рівними, тобто кожен з них має право на 1/2 частку цього автомобіля. Спірний автомобіль зареєстрований за відповідачем та знаходиться у його користуванні, тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості частини цього автомобіля. Як роз`яснив пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Оскільки сторони не досягли згоди щодо вартості спірного автомобіля, за клопотанням представника позивача судом у справі було призначено експертизу для підтвердження його дійсної вартості. Як вбачається з висновку експерта судової транспортно-товарознавчої експертизи №3143/22-24 від 10.02.2023, ринкова вартість автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», державний реєстраційний № [NUMBER] , 1989 року виготовлення, VIN код № [NUMBER] , білого кольору, на час проведення експертизи, складає 53 040 гривень 00 копійок ( а.с.168-174). Сторони щодо встановленого висновком експерта розміру ринкової вартості спірного автомобіля не заперечували. У поданій до суду заяві представник позивача просив задовольнити позов з урахуванням результатів проведеної експертизи, а представник відповідача у своїй заяві зазначив про часткове визнання позовних вимог в розмірі частини дійсної (ринкової) вартості спірного автомобіля, визначеної вказаним висновком експерта. Враховуючи, що спірний автомобіль знаходиться в користуванні відповідача [PERSON] , а позивач згодна одержати від відповідача грошову компенсацію за належну їй частку автомобіля, суд приходить до висновку, що вказаний автомобіль підлягає поділу між сторонами у справі шляхом виділення його відповідачу в особисту приватну власність, припинивши право спільної сумісної власності позивача та відповідача на зазначений транспортний засіб, із стягненням з відповідача на користь позивача частини його вартості. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 25 травня 2020 року у справі №347/955/16, в якій залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій про виплату позивачеві 1/2 вартості автомобіля як компенсації його частки у праві спільної сумісної власності подружжя, Верховний Суд виснував, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що спірний автомобіль був придбаний у період шлюбу, тому він, відповідно до вимог статей 60, 61, 70, 71, є спільним майном подружжя та підлягає поділу між ними. А оскільки вказаний автомобіль знаходиться у користуванні [PERSON], судами правомірно присуджено стягнути з останньої 1/2 частину його вартості в рахунок компенсації права на належну частку [PERSON] . Позивач просила стягнути на її користь грошову компенсацію вартості частини автомобіля «VOLKSWAGEN», модель PASSAT, 1989 року випуску, в сумі 62 152 гривні. Виходячи з встановлених судом обставин, дійсної вартості автомобіля, визначеної висновком експерта судової транспортно-товарознавчої експертизи, розміру ідеальних часток позивача та відповідача у праві спільної сумісної власності на автомобіль «VOLKSWAGEN», модель « PASSAT», білого кольору, 1989 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , вартість частини спірного автомобіля становить 26 520 гривень ( 53040 гривень : 2). Вказану грошову суму належить стягнути з відповідача на користь позивача як грошову компенсацію права на належну частку [PERSON] . За таких обставин позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, оскільки при поділі спільного майна подружжя суд бере до уваги ринкову вартість вказаного автомобіля, визначену висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи, тобто дійсну вартість на час поділу. Тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості частини спірного автомобіля в більшому розмірі, ніж 26 520 гривень є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. В іншій частині позовні вимоги є обґрунтованими, які належить задовольнити. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилом частини 3 вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас за змістом частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як зазначено у пункті 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (частини перша, друга статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновок про те, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Позивач в особі представника адвоката Новика Максима Сергійовича зазначила в мотивувальній частині позовної заяви орієнтовний розмір її витрат на правничу допомогу в сумі 8000 гривень. На підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу позивач додала до позовної заяви: копію договору про надання юридичних послуг від 05.08.2022, укладеного між нею та адвокатом Новиком Максимом Сергійовичем ( а.с.6); ордер на надання правничої (правової) допомоги серії СВ №1034139 від 05.08.2022; копію розрахунку суми витрат на надану правову допомогу ( а.с.10); оригінал та копію квитанції до прибуткового касового ордера від 2.08.2022 про прийняття адвокатом Новиком М.С. від [PERSON] грошових коштів у сумі 8000 гривень на підставі договору про надання юридичних послуг від 05.08.2022 ( а.с.9, 11 зв. ст.); копію акту приймання-передавання грошових коштів від 22.08.2022 про передання замовником [PERSON] виконавцю адвокату Новику М.С. грошових коштів в сумі 8000 гривень у зв`язку з виконанням його договірних зобов`язань відповідно до умов договору від 05.08.2022 ( а.с.10 зв.ст.). У резолютивній частині позовної заяви позивач просила провести розподіл судових витрат відповідно до положень ЦПК України. За змістом підпункту 1.1. пункту 1 договору про надання юридичних послуг від 05.08.2022 ( далі -договір від 05.08.2022) Новик М.С. (адвокат) відповідно до Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України та інших законодавчих актів, що регулюють порядок надання юридичної допомоги, зобов`язується надати [PERSON] (клієнту) юридичну допомогу в справах, що стосуються її прав та інтересів. Правова допомога надається у формі представництва інтересів клієнта, зокрема, в судових органах при підготовці та розгляді справ, складання документів правового характеру та надання роз`яснень у справі клієнта, надання інших видів юридичної допомоги відповідно до чинного законодавства ( підпункт 2.3. пункту 2 договору від 05.08.2022). Відповідно до підпункту 4.1. пункту 4 договору від 05.08.2022 сторони дійшли згоди, що єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання послуги клієнту є гонорар, тобто передбачена даним договором винагорода за виконання адвокатом дії по наданню правової допомоги. Згідно з підпунктом 4.2 пункту 4 договору від 05.08.2022 розмір гонорару визначається за домовленістю сторін. Як вбачається з підпункту 4.3 пункту 4 договору від 05.08.2022 розмір гонорару може бути збільшено у зв`язку із збільшенням обсягу виконання роботи адвокатом. Згідно з розрахунком суми витрат за надану правову допомогу адвокат Новик М.С. згідно з договором про надання юридичних послуг від 05.08.2022 надав [PERSON] правову допомогу наступного характеру: вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, аналіз актуальної судової практики, вивчення правових позицій Верховного Суду щодо спірних правовідносин, попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, узгодження позиції з клієнтом щодо обсягу та розміру позовних вимог, правової позиції позивача - кількість витраченого часу 1 година, вартість -2400,00 гривень; підготовка процесуальних документів (адвокатський запит, позовна заява про поділ спільного майна подружжя, клопотання про витребування доказів - кількість витраченого часу 3 години, вартість -7200,00 гривень. Усього вартість становить 9600,00 гривень. Фактично оплачено та погоджено остаточний розмір гонорару в сумі 8000 гривень (а.с.10). Таким чином, суд приходить до висновку, що сторонами визначено гонорар у формі погодинної оплати, виходячи з розміру 2400 гривень за 1 годину. Факт сплати [PERSON] погодженого остаточного розміру гонорару в сумі 8000 гривень згідно з договором про надання юридичних послуг від 05.08.2022 підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 22.08.2022, виданою адвокатом Новиком М.С., та актом приймання-передання грошових коштів від 22.02.2022, копія якого долучена до матеріалів справи ( а.с.9, 10 зв.ст.). Ураховуючи надані стороною [PERSON] докази понесення судових витрат на професійну правничу допомогу та часткове задоволення позову, суд погоджується з тим, що існують підстави для розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу, понесених [PERSON] , позивачем у справі. Між тим у відзиві на позов відповідач просив відмовити у стягненні з нього витрат на професійну правничу допомогу, мотивуючи тим, що позивач у квітні 2022 року виїхала до Німеччини, тому не могла 05.08.2022 підписати договір про надання юридичних послуг з адвокатом Новиком М.С., провести з останнім розрахунок та підписати акт приймання-передачі грошових коштів від 22.08.2022. Крім того, у поданій до суду заяві представник відповідача підтвердив невизнання відповідачем вимог в частині стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу з підстав, зазначених у відзиві на позов, невідповідності договору про надання юридичних послуг від 05.08.2022 вимогам Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також необґрунтованістю розміру гонорару, невідповідністю обсягу та часу, витраченого представником позивача для надання правової допомоги. Позивач подала до суду заяву, в якій підтвердила факт підписання нею договору про надання юридичних послуг від 05.08.2022 з адвокатом Новиком М.С., а також акту та розрахунку після отримання їх на її електронну пошту з офіційної електронної пошти адвоката Новика М.С. Після підписання разом із визначеною сумою гонорару вказані документи вона надіслала своєму представнику, оскільки перебуває в Німеччині. На підтвердження цих обставин надала суду скріншот листування її з адвокатом Новиком М.С. за допомогою електронної пошти за 02.08.2022 та 05.08.2022 ( а.с.199-200). Таким чином, доводи відповідача, наведені у відзиві на позов, про неможливість позивача підписати договір про надання юридичних послуг від 05.08.2022 з адвокатом Новиком М.С., провести з ним розрахунок та підписати акт приймання-передачі грошових коштів від 22.08.2022, судом не приймаються, оскільки спростовуються матеріалами справи. Також суд відхиляє інші доводи відповідача та його представника стосовно судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, виходячи з того, що, заявляючи про невідповідність договору про надання юридичних послуг від 05.08.2022 вимогам Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», необґрунтованість розміру гонорару, невідповідність обсягу та часу, витраченого представником позивача для надання правової допомоги, відповідач та його представник не довели ці обставини належними і допустимими доказами. Враховуючи час, затрачений адвокатом Новиком М.С., на надання правової допомоги [PERSON] , згідно з переліком, зазначеним у розрахунку суми витрат на правову допомогу, суд вважає, що розмір витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката, в сумі 8000 гривень є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами, співмірним зі складністюсправи та наданими послугами. Вказаний розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, відповідає зазначеному у попередньому орієнтовному розрахунку судових витрат. Виходячи зі змісту пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи з такого розрахунку: 26 520 грн х100: 62 152 грн = 42,67 % (відсоток розміру задоволеного позову); 8000 грн х 42,67%:100 = 3413, 60 грн ( сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволених позовних вимог). Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, в сумі 3413 гривень 60 копійок. У відзиві на позов відповідач просив стягнути з позивача на його користь понесені ним судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 3000 гривень. Судом встановлено, що адвокат Прокопенко О.П. надавав відповідачу [PERSON] правничу допомогу на підставі договору про надання професійної правничої допомоги №б/н від 29 вересня 2022 року ( а.с.55-57). Як вбачається з п. 4.3 вказаного договору, вартість послуг по наданню правової допомоги визначається за домовленістю сторін. З урахуванням складності справи, часу, витраченого та, який потрібно буде витратити адвокатом на надання консультацій правового характеру з питань сімейного, цивільного та цивільно-процесуального законодавства, підготовку документів, вивчення матеріалів справи, судової практики, складання відповідних процесуальних документів до суду, підготовку до судового процесу та представництво інтересів [PERSON] в суді, за попереднім (орієнтованим) розрахунком, сума судових витрат за даним договором передбачається в розмірі 8 000 гривень. Згідно з актом виконаних робіт від 05.10.2021 правова допомога за договором про надання професійної правничої допомоги від 29.09.2022 [PERSON] була надана адвокатом Прокопенком О.П. в такому обсязі: вивчення документів, наданих довірителем, для підготовки до суду ( 1 година ) - 600 гривень; надання консультації з питань сімейного, цивільного та цивільно-процесуального законодавства ( 1 година) - 600 гривень; підготовка відзиву на позовну заяву, клопотання про витребування доказів та інших процесуальних документів ( 3 години) - 1800 гривень, всього 5 годин із розрахунку 600 гривень за годину. Вартість послуг, наданих довірителю, що зазначені у даному акті, адвокатом Прокопенком О.П. та оплачених довірителем складає 3000 гривень. Виконавець надав послуги довірителю у повному обсязі згідно з умовами укладеного договору. Відповідно до рахунку на оплату №37 від 04.10.2022 вартість послуг, наданих адвокатом Прокопенком О.П. на момент підписання даного акту, складає 3000 гривень, яка за надану правову допомогу оплачена згідно з згідно з квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» №0.0.2695126391.1 від 04.10.2022 ( а.с.59-61). Враховуючи час, затрачений адвокатом Прокопенком О.П. на вивчення документів для підготовки до суду, надання консультації з питань сімейного, цивільного та цивільно-процесуального законодавства, підготовка відзиву на позовну заяву, клопотання про витребування доказів та інших процесуальних документів, суд вважає, що розмір витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката, в сумі 3000 гривень є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами, співмірним зі складністюсправи та наданими послугами. Клопотання про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу позивач та її представник до суду не подали. Виходячи зі змісту пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до відхиленої частини позовних вимог, виходячи з такого розрахунку: 26 520 грн х100:62 152 грн = 42,67 % (відсоток розміру задоволеного позову); 100 % - 42,67 % = 57,33 % ( відсоток розміру відхиленої частини позовних вимог); 3000 грн х 57,33 %:100 = 1719,90 грн ( сума судових витрат, пропорційна до відхиленої частини позовних вимог). Таким чином, стягненню з позивача на користь відповідача підлягають судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, в сумі 1719 гривень 90 копійок. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи в розмірі 2265,24 гривень, суд виходить з такого. Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані, зокрема, із залученням експертів та проведенням експертизи. На виконання ухвали суду від 09 листопада 2022 року у справі Чернігівським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз було проведено судову транспортно -товарознавчу експертизу для визначення дійсної ринкової вартості автомобіля «VOLKSWAGEN», модель « PASSAT», 1989 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , станом на момент проведення експертизи. Згідно з рахунком №2709 від 07.12.2022 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України вартість вказаної експертизи становить 2265,24 гривні ( а.с.151). З квитанції АТ «УКРПОШТА» від 21.12.2022, копія якої знаходиться в матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] було сплачено на рахунок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за проведення експертизи 2265,24 гривні ( а.с. 163-165, 229). Внесення попередньої оплати в сумі 2265,24 гривні за проведення експертизи також підтверджується актом здачі-приймання висновку експерта №3143/22-24 від 10.02.2023( а.с.175). Виходячи зі змісту пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з проведенням судової транспортно-товарознавчої експертизи пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи з такого розрахунку: 26 520 грн х 100 : 62 152 грн = 42,67 % (відсоток розміру задоволених позовних вимог); 2265,24 грн х 42,67 % :100 =966,58 грн ( сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволених позовних вимог). З квитанції АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» № 38759893 від 07.09.2022 вбачається, що за подання позовної заяви [PERSON] сплатила судовий збір в сумі 992,40 гривень ( а.с.2). Вказана сума судового збору зарахована до спеціального фонду державного бюджету України (а. с. 1). Таким чином, за правилом частини 1 статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи з такого розрахунку: 26 520 грн х 100 %: 62 152 грн = 42,67 % (відсоток розміру задоволених позовних вимог); 992,40 грн х 42,67 % :100 = 423,46 грн (сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial