Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, вказуючи, що 05 квітня 2022 року відповідач взяла у нього в борг 176500 грн., які зобов`язувалась повертати щомісячними платежами до 27 числа в розмірі 5000 грн., про що нею власноручно була написана розписка. Проте відповідач у встановлений строк кошти не повернула, у зв`язку з чим просить стягнути з [PERSON] на його користь 176500 грн. заборгованості за договором позики, 410 грн. - 3 % річних, 1645,56 грн. інфляційні втрати. Крім того, просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 1785,56 грн. та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позов підтримують в повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, інформація про виклик у справі відповідача розміщувалася судом на його офіційній сторінці веб-порталу судової влади України, причини неявки суду не повідомила /а.с.77/. Таким чином, оскільки відповідач у судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час судового розгляду справи була сповіщена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, не надала заяви про розгляд справи за її відсутності, не скористалась правом надання заперечень проти позову, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 05 квітня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, оформлений письмовою розпискою, згідно якої позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] 176500 грн., які зобов`язувалась повертати щомісячними платежами до 27 числа в розмірі 5000 грн./а.с.11/. Статтею 1046\~ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із статтею 1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Договір позики вважається укладеним з моменту здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до актів цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. У постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 640/7558/17 вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Аналізуючи надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не виконала зобов`язання щодо повернення грошових коштів у строк, визначений договором позики від 05 квітня 2022 року, а тому вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] основного боргу в розмірі 176500 грн. є законними та обгрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та три проценти річних, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.2 ст.625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.18 своєї Постанови №5\~від 30\~березня 2012\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при вирішенні\~спорів,\~що виникають\~із кредитних\~правовідносин» роз`яснив судам, що за змістом статті 552, частини другої статті 625\~ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Стаття 625\~ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (пункт 26)). У пунктах 45, 46 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року, справа № 340/385/17, провадження № 14-495цс19, зазначено що оскільки стаття 625\~ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625\~ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Зобов`язання за Договором позики грошових коштів від 05 квітня 2022 року з повернення 176500 грн. є порушеними. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Оскільки відповідач [PERSON] зобов`язання не виконала, позивач має право на одержання від позичальника 3% річних від суми позики та інфляційних збитків, які, згідно розрахунку позивача, який перевірений судом і з яким суд погоджується становить 410 грн. 3 % річних; 1645,56 грн. інфляційні втрати, а тому вимоги позивача в цій частині теж є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Згідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved