Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на ут-римання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, посилаючись на те, що сторони перебували у шлюбі з 13.07.2003 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17.03.2022 року шлюб між ними розірвано. Вказала, що від шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] , та син - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що судовим наказом Шевченківського районного суду м. Чернівці у справі №727/12277/21 стягнуто на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника алімен-тів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповід-ного віку, починаючи з 20 грудня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття. [INFO] доньці [PERSON] виповнилось 18 років, тобто вона досягла повноліття, у зв`язку з чим стягнення аліментів на її утримання згідно наказу - припинено. Стверджує, що з 01 вересня 2022 року донька [PERSON] розпочала навчання на 1 курсі фармацевтичного факультету Буковинського державного медичного універ-ситету денної форми навчання, де навчається по сьогоднішній день. Навчання остан-ньої здійснюється на платній основі, а тому стипендії вона не отримує. Вказує, що після досягнення донькою повноліття, відповідач ухиляється від утри-мання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. На основі викладеного, позивач просить суд стягувати на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , як повно-літньої дитини, що продовжує навчання, у розмірі заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, почина-ючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду і до закінчення [PERSON] нав-чання. Позивач в судове засідання не з`явилась, про місце та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Представник позивача, адвокат Мізюк В.В., в судове засідання не з`явився. Подав заяву, згідно якої просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та не запе-речував проти винесення судом заочного рішення. Просив розглянути справу без участі позивача та його представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився,будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду даної справи в суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності та постановити заочне рішення. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явилась в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подала відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе на підставі ст. 280 ЦПК Ук-раїни розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомо-гою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрун-тованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.03.2022 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці шлюб між сторонами розірвано (а.с.6). Від шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] (а.с.8). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №23/12288 від 14.02.2020 року (а.с.11) та довідки про склад осіб, місце проживання яких зареєстроване у житловому приміщенні/будинку №106341-3 від 22.09.2022 року (а.с.5), [PERSON] на даний час зареєстрована та проживає за спільною з позивачкою адресою: [ADDRESS] . Договором про навчання у Буковинському державному медичному університеті підтверджується, що [PERSON] зарахована на навчання на 1 курс за спеціальністю «Фармація, промислова фармація» (а.с.13). Відповідно до частин 1 та 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утри-мувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати мате-ріальну допомогу. Положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністра-тивними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, мо-рального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовно-го і соціального розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основ-ної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства»). В силу ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається од-накова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утриму-вати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України). За правилами ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заро-бітку (доходу) матері, батька дитини. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непраце-здатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володін-ня та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі ру-хомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелек-туальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати плат-ника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути мен-шим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі вста-новлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх опла-ти. Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що вирішуючи питання стосовно розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, мате-ріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обста-вини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути мен-шим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 від-сотків заробітної плати цієї особи. Крім того, суд наголошує, що інтереси дитини превалюють над майновим стано-вищем платника аліментів. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які ви-кладені у постанові від 16 червня 2021 року, справа №643/11949/19. При цьому, суд звертає увагу, що виховування дитини одним із батьків, коли ін-ший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню ди-тини, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого ля-гає лише на одного. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню, а саме в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення [PERSON] 23-х років за умови продовження нею навчання. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належ-ний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встанов-леному мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача. Ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуд-жуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] , [INFO] , як батько повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - [PERSON] , [INFO] , зобов`язаний спла-чувати на користь [PERSON] на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від заробітку (до-ходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку що-місячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення нею 23-х років за умови продовження навчання. Також згідно вимог статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved