Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-20 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить визнати дії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо включення його разом із сім`єю в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов (загальна черга), під № 2 та під № 2 в позачерговій черзі та зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань включити його разом із сім`єю в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов (загальна черга), під № 1 та в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов (список позачерговиків), під № 1. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідачем порушені його права на поновлення його в контрольному списку працівників Департаменту з питань виконання кримінальних покарань згідно постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.09.2016 та Подільського районного суду м. Києва від 22.02.2019, оскільки його разом із сім`ю не поновлено в контрольному списку осіб, що потребують поліпшення житлових загальної черги та списку позачерговиків станом на дату порушення його прав 17.01.2013 - під №1, а просто поставлено його на облік в загальній черзі та черзі позачерговиків працівників Департаменту з питань виконання кримінальних покарань під №2. При цьомупояснив, що він є пенсіонером, учасником ліквідації наслідків катастрофи на ЧАЕС 1-ї категорії(посвідчення серії [NUMBER] ), інвалідом III-ї групи внаслідок захворювання, яке пов`язане з ліквідацією наслідків катастрофи на ЧАЕС, ветераном Пенітенціарної служби України. З 1988 року його сім`я перебуває на квартирному обліку у Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації, з 19.12.1991 перебуває в пільговій черзі позачерговиків, у зв`язку з аварією на ЧАЕС 2 - категорії, а з 26.10.2009 його включено до реєстру на поліпшення житлових умов, як інваліда III групи і учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС I категорії. Вказує, що 30.10.2009 відповідно до розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації №888 в квартирну справу його сім`ї внесено зміни, у зв`язку із встановленням I-ї категорії потерпілого у зв`язку з аварією на ЧАЕС. За місцем роботи в контрольний список працівників Управління виконання покарань в м. Києві та Київській області Державної Пенітенціарної служби України - правонаступником якого є Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, а потім після його ліквідації правонаступником якого є Департамент з питань виконання кримінальних покарань, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на квартирному обліку в районній державній адміністрації м. Києва, його включено 14.09.2000, а до черги позачерговиків за місцем роботи з 16.07.2001. Зазначає, що увесь час, з моменту включення до контрольного списку, тобто з 14.09.2000 по 17.01.2013,він перебував в контрольному списку Управління виконання покарань в м. Києві та Київській області,правонаступником якого є Департамент з питань виконання кримінальних покарань. Так, на засіданні житлово-побутової комісії Управління (протокол № 2 від 17.01.2013) було прийнято рішення про розподіл списку на два списки: список працівників, які працювали та працюють в Київському СІЗО, та список осіб, які працювали та працюють в Управлінні ДПтС України в м. Києві та Київській області. При цьому зауважив, що після розподілу контрольного списку його квартирна справа була помилково передана до Київського СІЗО та включена у його контрольний список, тоді як,його квартирна справа повинна була залишитися у контрольному списку працівників Управління ДПтС України в м. Києві та Київській області після цього розподілу під № 1. Оскільки сталася помилка, комісія із соціально-побутових питань Київського СІЗО прийняла рішення (протокол №9 від 29 жовтня 2013 року) про виключенняйого зі списку працівників, які працювали та працюють в Київському СІЗО, у зв`язку з тим, що він не є пенсіонером цієї установи. 07.08.2014 він звернувся із заявою до начальника Управління Державної Пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області з проханням розглянути його звернення та поновити в контрольному списку працівників Управління, оскільки його квартирну справу було передано до Київського СІЗО помилково. 21.08.2014 ним отримано відповідь щодо відсутності законних підстав для поновлення його в контрольному списку працівників Управління ДПтС України в м. Києві та Київській області, оскільки перед звільненням на пенсію він не перебував у трудових відносинах з Управлінням. Вважаючи що його права порушені, він звернувся за захистом своїх прав до Окружного адміністративного суду м. Києва, постановою від 16.09.2016 якого визнано протиправними дії житлово-побутової комісії ЦМУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції щодо відмови в його поновлені в контрольній черзі та зобов`язано поновити його разом з сім`єю в контрольному списку осіб, що потребують поліпшення житлових умов. При цьому звернув увагу, що судом встановлено факт його перебування в контрольному списку відповідача з 14.09.2000 по 17.01.2013, тобто до фактичного розподілу загального списку на два списки, списку СІЗО та Управління. 26.10.2017 йому було надано витяг з протоколу засідання житлової комісії Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, з якого слідувало, що його разом із сім`єю поновлено на квартирній черзі згідно постанови Окружного адміністративного суду м. Києва. 01.11.2017 він звернувся до ЦМУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з проханням надати йому копію контрольного списку, в якому його поновлено за раніше вказаною постановою, проте, в отриманні копії цього списку йому безпідставно відмовили та надали лише витяг з контрольного списку загальної черги, відповідно до якого його включено до списку під №19, та витяг з контрольного списку позачерговиків, відповідно до якого його включено під №2. Не погодившись з такою відмовою, він звернувся з позовною заявою до Подільського районного суду м. Києва, рішенням від 22.02.2019 якого встановлено, що дії ЦМУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України в м. Києві та Київській області в особі житлової - побутової комісії щодо його поновлення в черзі не на час його первісного взяття на облік є протиправними, а відтак, житлові права позивача, який підлягав поновленню у списках на час розподілу списків Управління виконання покарань в м. Києві та Київській області Державної Пенітенціарної служби України, є порушеними та мають бути відновлені саме на 17.01.2013. Після винесення судом рішення він отримав лист від відповідача №61-5907/Пв від 23.08.2019,в якому зазначалося, що ЦМУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції в особі житлово-побутової комісії включила його разом з сім`єю в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов, станом на 17.01.2013, тобто, виконання судового рішення та поновлення його в контрольному списку станом на 17.01.2013. Проте, зауважив, що в ході розгляду апеляційної скарги Київським апеляційним судом за його клопотанням від відповідача було витребувано контрольні списки загальної черги та черги позачерговиків осіб, які потребують поліпшення житлових умов, з яких вбачається, що в контрольному списку (загальна черга) та списку (позачерговиків) під № 1 значиться [PERSON] , яка перебуває на квартирному обліку за місцем проживання в Деснянській РДА м. Києва з 19.11.1999, включена до контрольного списку (загальна черга) за місцем роботи як працівник Центрального міжрегіонального управління з 03.06.2003. В той же час, він значиться в контрольному списку (загальна черга) та списку (позачерговиків) під № 2, при цьому, на квартирному обліку за місцем проживання в Шевченківській РДА перебуває з 26.12.1989, включений до контрольного списку (загальна черга) за місцем роботи як працівник Центрального міжрегіонального управління з 16.07.2001. При цьому, в контрольному списку Управління (загальна черга) від 23.10.2012 на момент розподілу списку, а саме, на 17.01.2013 (час порушення його прав) він значився під №8, а [PERSON] значилась в зазначеному списку під №43. Зі списку загальної черги, який відповідачем надано на вимогу суду вбачається, що в ньому значиться 20 осіб, а в списку позачерговиків 3 особи. 28.01.2021він звернувся із листом до відповідача щодо поновлення його житлових прав шляхом включення разом із сім`єю в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов станом на 17.01.2013відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва. 02.02.2021 він отримав лист-відповідь №3410/Нс від 02.02.2021 та додаток до листа відповіді Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції № 61-5907/Пв від 23.08.2019, в якому зазначено,що його разом із сім`єю поновлено в контрольному списку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, станом на 17.01.2013, проте, із контрольного списку Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, який йому надано, вбачається, що його порушені права невідновлені станом на 17.01.2013, а просто включено до списків загальної черги та черги позачерговиків під №2. З огляду на вищезазначене, позивач наголошує, що має бути відновлений в обох контрольних списках під №1, оскільки до розподілу контрольного списку його квартирна справа перебувала в загальному списку під №8, а[PERSON] значилась в згаданому списку під №43, а після поновлення його справа фігурує під №2, а попереду під №1 перебуває[PERSON] . За таких обставинпрацівник, який стояв взагальному контрольному списку після нього до розподілу контрольного списку, тепер перебувають попереду його, томувважає, що Департамент з питань виконання кримінальних покарань в такий спосіб, порушує його право на отримання житла в порядку черговості та включення його до списку загальної черги та списку позачерговиків під № 1. При цьому вважає, що відповідач навмисно не відновлює його порушене право в контрольних списках під №1 та намагається в такий спосіб перенести дату його зарахування до контрольних списків в загальній черзі та черзі позачерговиків та,незважаючи на рішення судів, які визнали дії відповідача протиправними і зобов`язали відновити його порушені права,й надалі ухиляється від відновлення його порушених права. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2021 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою суду від 22.06.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 31.12.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позову, вважаючи доводи, наведені в позовній заяві, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що Постановою Кабінету Міністрів України №20 від 24 01.2020 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» ліквідовано, як юридичні особи публічного права Адміністрацію Державної кримінально-виконавчої служби України та Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.Також, зазначив, що до контрольного списку можуть вноситись особи, які працюють на підприємстві, а включення осіб, які не працюють на підприємстві, в тому числі і позивача, не передбачено, в той же час, не включення його до контрольного списку не порушує його права щодо забезпечення конституційного права на житло.Крім того, вказав, що підприємство веде контрольні списки уразі, якщо у підприємства є можливість забезпечення жилими приміщеннями працюючих громадян, а, оскільки у підприємства відсутні на балансі житлові приміщення, які б могли надаватись працівникам, то контрольні списки у Департаменті не ведуться.Крім того, відповідач зазначив, що виконав рішення Подільського районного суду міста Києва та поновив позивача станом на 17.01.2013 про що повідомив позивача листом від 23.09.2019. 03.02.2022 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вважає доводи, викладені у відзиві необґрунтованими, наполягав на позовних вимогах. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити Відповідач,будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши позивача, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є пенсіонером, учасником ліквідації наслідків катастрофи на ЧАЕС 1-ї категорії, має інвалідність ІІІ-ї групи внаслідок захворювання, яке пов`язане з ліквідацією наслідків катастрофи на ЧАЕС, та є ветераном Пенітенціарної служби України. Відповідно дост. 39 ЖК Української РСРгромадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов: 1) за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті; 2) за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу. Рішення про взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи затверджується виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Відповідно до довідки Відділу обліку та розподілу житлової площі Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.01.2020 за №109-109/ОПП/Г2 сім`я позивача перебуває на квартирному обліку з 25 січня 1988 року, порядок забезпечення житлом - позачерговий 2-ї категорії у зв`язку із аварією на ЧАЕС з 19.12.1991. 26.10.2009 позивач переведений на пільгову чергу ЧАЕС 1-ї категорії, у зв`язку з перереєстрацією посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Крім того, згідно контрольного списку працівників підприємства, які перебувають на обліку в райдержадміністраціях Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, позивач прийнятий на квартирний облік 25 січня 1988 року за місцем проживання, включений в контрольний список за місцем роботи 14.09.2000 та перебуває в черзі під № 8, (загальна черга станом 23.10.2012) як позачерговий потерпілий ЧАЕС 1-ї категорії. Так, на засіданні житлово-побутової комісії Управління (протокол № 2 від 17.01.2013) було прийнято рішення про розподіл списку на два списки: список працівників, які працювали та працюють в Київському слідчому ізоляторі та список осіб, які працювали та працюють в Управлінні ДПтС України в м. Києві та Київській області. Однак, після розподілу контрольного списку на два списки квартирна справа була помилково передана до Київського слідчого ізолятора та включена в їх контрольний список. Відповідно до протоколу №9 від 29 жовтня 2013 року на засіданні комісії із соціально-побутових питань Київського слідчого ізолятора позивача [PERSON] було виключено з черги квартирного обліку у зв`язку з тим, що він не є пенсіонером Київського слідчого ізолятора. 07 серпня 2014 року позивач звернувся із заявою до начальника Управління Державної пенітенціарної служби України в Києві та Київській області з проханням поновити його в контрольних списках управління, зазначивши, що на момент розподілу контрольних списків не був працівником СІЗО, а його справу передано помилково. 21.08.2014 позивачем отримано відповідь, з якої вбачається, що для поновлення його в контрольному списку працівників Управління ДПтС України в м. Києві та Київській області немає законних підстав, оскільки перед звільненням на пенсію він не перебував у трудових відносинах з Управлінням. Не погоджуючись із зазначеною позицією Управління ДПТС України в м. Києві та Київській області, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Так, Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2016 року в адміністративній справі № 826/26247/15 позов [PERSON] доУправління державної пенітенціарної служби України в м.Києві та Київській області провизнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправними дії житлово-побутової комісії Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області щодо відмови в поновлені [PERSON] в контрольній черзі Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області. Зобов`язано житлово-побутову комісію Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області поновити [PERSON] з сім`єю в контрольному списку осіб що потребують поліпшення житлових умов Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області. Зокрема, судовим рішенням встановлено, що з 14.09.2000 позивач включений в контрольний список Управління виконання покарань в м. Києві та Київській області державної Пенітенціарної служби України.З 14.09.2000 по 17.01.2013 позивач перебував в контрольних списках в Управлінні виконання покарань в м. Києві та Київській області.Крім того, згідно акту приймання-передачі документів від 17.01.2013 Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області передало, а Київський слідчий ізолятор Управління ДПтС України в м. Києві та Київській області прийняв документи, а саме: справи співробітників Київського СІЗО, що перебувають на обліку в райвиконкомах та за місцем їх роботи в кількості 123 справи.Відповідно до протоколу №9 від 29 жовтня 2013 року на засіданні комісії із соціально-побутових питань Київського слідчого ізолятора позивача було виключено з черги квартирного обліку у зв`язку з тим, що він не є пенсіонером Київського слідчого ізолятора.07.08.2014 [PERSON] звернувся із заявою до начальника управління державної пенітенціарної служби України в Києві та Київській області, в якій просив поновити його в контрольних списках управління, зазначивши, що на момент розподілу контрольних списків не був працівником СІЗО, а контрольні списки, крім Управління, жодною установою не велись.21.08.2014 Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області повідомило листом №23-805-14/І-543 [PERSON] , що відповідно до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470 поновити його в контрольному списку Управління ДПтС України в м. Києві та Київській області немає законних підстав, оскільки, перед звільненням він не перебував в трудових відносинах з Управлінням. Також,судом у даній справі встановлено, що 26.10.2017 позивачу було надано витяг з протоколу засідання житлової комісії Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 02 жовтня 2017 року за №1,згідно з яким позивача разом із сім`єю поновлено на квартирній черзі згідно постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.09.2016 у справі № 826/26247/15. 01.11.2017 позивач звернувся до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з проханням надати йому копію контрольного списку, в якому його поновлено за раніше вказаною постановою суду. Листом Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 15.11.2017 за №7.1-12174/1817-17/Г-1223 позивача повідомлено, що його поновлено в черзі за рішенням суду, позивач перебуває на обліку як позачерговий та надано витяг з контрольного списку загальної черги відповідно до якого позивача включено до списку під №19та витяг з контрольного списку поза черговиків, відповідно до якого його включено до списку під №2. Не погодившись з позицією Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції щодо відмови у відновленні його порушених прав, позивач звернувся з позовною заявою до Подільського районного суду м. Києва. Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22.02.2019 у справі №758/15583/17 позов [PERSON] до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України в м. Києві та Київській області, третя особа: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції в особі житлово-побутової комісії щодо включення [PERSON] разом із сім`єю в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов (загальна черга) під №19 та під № 2 в позачерговій черзі. Зобов`язано Центральне міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції в особі житлово-побутової комісії включити [PERSON] разом із сім`єю в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов, станом на 17.01.2013. Зокрема, у зазначеному рішенні судом встановлено, що позивач включений у списки осіб, що потребують поліпшення житлових умов на час виконання рішення Окружного адміністративного суду м.Києва, а не на час його первісного взяття на облік. Суд вважає протиправними дії житлово-побутової комісії Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції щодо включення [PERSON] разом із сім`єю в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов, саме на час виконання рішення адміністративного суду, оскільки обставини, що виникли після розподілу списків не залежали від дій позивача. А відтак, житлові права позивача, який підлягав поновленню у списках на час розподілу списків Управління виконання покарань в м.Києві та Київської області є порушеними та мають бути відновленістаном на 17.01.2013. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, з огляду на викладене, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.09.2016 в адміністративній справі № 826/26247/15 та Подільським районним судом м. Києва від22.02.2019 у справі №758/15583/17 встановлено обставини порушення житлових прав позивача та на час звернення позивача до Шевченківського районного суду м. Києва зданою позовною заявою його порушені права не відновлено. При цьому, слід зазначити, що спір між позивачем та відповідачем виник через не поновлення позивача в контрольних списках загальної черги та черги позачерговиків під №1 на час розподілу списків станом на 17.01.2013 саме за місцем роботи. Позивач включений в контрольний список (загальна черга станом 23.10.2012) за місцем роботи 14.09.2000 та перебував в черзі під № 8, як позачерговик потерпілий ЧАЕС 1-ї категорії станом на 17.01.2013. 17.01.2013 контрольний список (загальна черга станом 23.10.2012) розподілено на два списки: список працівників, які працювали та працюють в Київському слідчому ізоляторі та список осіб, які працювали та працюють в Управлінні ДПтС України в м. Києві та Київській області. Після розподілу контрольного списку (загальна черга станом 23.10.2012), 18.01.2013 оновлено списокУправління,в якому мав бути позивач під №1. До розподілу контрольного списку (загальна черга станом 23.10.2012) позивачзначився під №8. Внаслідок помилки його квартирну справу помилково передано до Київського слідчого ізолятора та в оновлений список від 18.01.2013 його включено не було. При цьому, через допущену помилку під №1 в спискувід 18.01.2013 значиться [PERSON] ,однак, до розподілу контрольного списку (загальна черга станом 23.10.2012) [PERSON] значився під №36, якому відповідно до спільного рішення №1 від 15квітня 2013року було надано квартиру [ADDRESS] в порядку черговості. Тому, за відновленням порушених прав позивач звернувся до Окружного адміністративного суду, а в подальшому, до Подільського районного суду м. Києва. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2016 року у адміністративній справі № 826/26247/15 та Подільським районним судом м. Києва від 22.02.2019 у справі №758/15583/17 дії відповідача було визнано протиправними та зобов`язано відновити права позивача станом на їх порушення, тобто, на 17.01.2013. Проте, відповідач порушені права позивача не відновив, а включив його до контрольного списку загальна черга та черга позачерговиків під №2, тобто не на час розподілу списків та порушення прав позивача. Судом встановлено, що списки загальної черги та черги позачерговиків станом на 12 листопада 2019 року були оновлені відповідачем.В оновленому контрольному спискузагальна черга за місцем роботистаном на 12 листопада 2019 позивач значиться під №2. Як встановлено Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2016 року в адміністративній справі № 826/26247/15позивач включений до нього з 14.09.2000. В контрольному списку позачерговиків за місцем роботи станом на 12 листопада 2019року позивач значиться під №2. Відповідно до Розпорядження Подільської районної у м. Києві Державної Адміністрації №683 від 10.06.2002 позивач включений до контрольного спису позачерговиків з 16.07.2001. Під № 1 в оновленому контрольному списку загальна черга за місцем роботи, станом на 12.11.2019 значиться [PERSON] , яка включена до зазначеного списку 03.06.2003. В контрольному списку позачерговиків за місцем роботи станом на 12.11.2019 [PERSON] значиться під №1 та включена до зазначеного списку 03.06.2003. При цьому, позивач та [PERSON] знаходяться за місцем роботи в одних списках з часу включення до них. До розподілу контрольного списку (загальна черга станом 23.10.2012) позивач значився у списку під №8, а [PERSON] значилася під № 43. Отже,після розподілу контрольного списку (загальна черга станом 23.10.2012) 18.01.2013 оновлено список відповідача. При цьому, в оновленому списку відповідача станом на 18.01.2013 та в послідуючих оновлених контрольних списках станом на 12.11.2019, [PERSON] не може значитись в цих списках раніше, ніж позивач, оскільки до загальної контрольної черги та черги позачерговиків за місцем роботи вона включена значно пізніше, ніж позивач. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач порушив права позивача не тільки право на поновлення в загальній черзі та черзі позачерговиків під № 1, а й право на отримання житла в порядку черговості саме перед розподілом житлової площі, що призвело до порушення житлових прав позивача та,як наслідок, квартиру, яку мав отримати позивач, отримав [PERSON] , який на квартирному обліку перебуває значно пізніше, ніж позивач. Відповідно дост. 19 Конституції Україниправовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положенням ч.1статті 24 Конституції країнипередбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Відповідно до пункту 3 Постанови Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470 зобов`язано виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів, профспілкові органи, міністерства, державні комітети і відомства УРСР, а також підприємства, установи, організації незалежно від їх підпорядкованості суворо додержуватися Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР. Згідно з пунктом 20 Правил громадяни беруться на квартирний облік: за місцем проживання - рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної у місті, селищної, сільської Ради народних депутатів; за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу. Абзацом четвертим пункту 9 Правил визначено, що підприємства, установи, організації, які не здійснюють квартирний облік, ведуть контрольні списки своїх працівників, що перебувають на обліку в виконавчому комітеті місцевої Ради даного населеного пункту. Згідно з пунктом 39 Правил громадянам,які перебувають на квартирному обліку,жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, крім осіб,що мають право першочергового одержання жилих приміщень, осіб, які користуються перевагою у строках одержання жилих приміщень, а також випадків, передбачених абзацом другим цього пункту. У абзаці третьому пункту 38 згаданих Правил визначено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття осіб, які потребують поліпшення житлових умов, на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Інших підходів, ніж дата взяття на облік, у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги)в черговості одержання таких приміщень, законодавство України не встановлює. Відповідно до абзаців першого, другого пункту 47 Правил громадяни, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, включаються в окремий список. Рішення про включення в цей список приймається відповідно виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів або адміністрацією підприємства, установи, організації чи органом кооперативної або іншої громадської організації і профспілковим комітетом. Рішення адміністрації (органу громадської організації) та профспілкового комітету затверджується виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів. Громадяни виключаються з указаного списку, якщо вони були включені до нього необґрунтовано або втратили право позачергового одержання жилих приміщень. Аналогічний правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-87цс13, від 04 червня 2014 року у справі № 6-50цс14, від 03 червня 2015 року у справі № 6-390цс15, у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 438/1500/15-ц, від 09 жовтня 2019 року у справі № 304/515/17. Згідно зі статтею 43 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Законодавством Української РСР окремим категоріям громадян, які перебувають у загальній черзі, може бути надано перевагу в строках одержання жилих приміщень у межах календарного року взяття на облік. Відповідно до ст.46 ЖК Української PCP особи, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку. Зазначені вст.46 ЖК Української PCP особи включаються до окремого списку з часу подачі заяви про таке включення. Згідно п.38 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професійних союзів від 11.12.1984 р. № 470, передбачено, щогромадянам,які перебувають на квартирному обліку,жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.06.2014 р. по справі № 6-50цс14. В судовому засіданні достеменно встановлено, що позивач включений у списки осіб, що потребують поліпшення житлових умов, не на час його первісного взяття на облік. З огляду на викладене, суд вважає протиправними дії Департаменту з питань виконання кримінальних покараньщодо включення [PERSON] разом із сім`єю в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов(загальна черга), під №2 та під № 2 в позачерговій черзі. А відтак, житлові права позивача, який підлягав поновленню у списках на час розподілу списків Управління виконання покарань в м.Києві та Київської області, тобто, на 17.01.2013,є порушеними та підлягають відновленню. При цьому суд критично ставиться до позиції відповідача, викладеної у відзиві, з огляду на наступне: Судом встановлено, що відповідно до Постанови Кабінету міністрів України №20 від 24.01.2020 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» правонаступником Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиціїє новостворена юридична особа публічного права територіальний орган Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань - Департамент з питань виконання кримінальних покарань. Відповідно до ч. 1 ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Згідно зі статтею 108 ЦК України перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, Верховний Суд 23.10.2019 прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. Частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таким чином, з огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а відтак, їх задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір. За таких обставин, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір розмірі 1816,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved