Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

24.02.2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини, в якому просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , 2013 року народження, за місцем проживання його батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.05.2019 року шлюб між ним та відповідачкою розірвано. Після розірвання шлюбу молодший син [PERSON] проживав з ним за адресою [ADDRESS] . Старший син [PERSON] проживає також з ним і зараз. Колишня дружина проживає в гуртожитку в одній кімнаті. Зазначив, що працює інженером в ТОВ «Науково-інженерний центр Сканер», яке виготовляє медичне обладнання, в тому числі і для військових шпиталів, тому іноді від`їжджає у відрядження по Україні. Коли поїхав у чергове відрядження, попросив колишню дружину подивитися за дітьми. Натомість вона забрала речі [PERSON] і син наразі проживає з нею в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що проживання сина [PERSON] із колишньою дружиною [PERSON] є не в інтересах дитини, так як гальмує його психічний, фізичний та розумовий розвиток. Відмітив, що він проживає у двокімнатній квартирі, сини мають свою власну кімнату, можуть спокійно вчити уроки, читати книжки, повторювати спортивні вправи, так як кімната обладнана спортивними тренажерами. Крім того, до школи і до спортивного залу з його квартири набагато ближче, ніж із квартири дружини. Також вважає, що проживання хлопчика, у якого скоро почнеться підлітковий період, в одній кімнаті з мамою є неприпустимим. Вказав, що досить непогано заробляє, забезпечує сина всім необхідним, самостійно оплачує репетитора з англійської мови, та спортивну секцію, де тренується син. Оскільки з дружиною не може знайти спільну мову щодо проживання сина [PERSON] , вимушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Соснівського районного суду м, Черкаси від 03.03.2023 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.04.2023 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. Позивач та адвокат Хворов В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в позові відмовити. Зазначила, що син [PERSON] повинен проживати з нею за адресою [ADDRESS] , де для нього створені всі належні умови для проживання. Представник третьої особи Зубалій Н.А. в судовому засіданні надала Висновок органу опіки та піклування м. Черкаси про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши викладені обставини наявними доказами, висновок органу опіки та піклування м. Черкаси, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 10.12.2013 року. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 травня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Відповідно до копії Договору дарування частини квартири від 17.04.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3666, [PERSON] подарував [PERSON] частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до копії паспорту [NUMBER] виданого Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області 28.11.1997 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою - [ADDRESS] з 01.11.2016 року. Згідно з відомостями Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» № 1259/01.03-01 від 01.03.2023, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою - [ADDRESS] з 07.05.2008 року. У зв`язку із тим, що сторони разом не проживають, між ними виник спір щодо визначення місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як вбачається з характеристики ТОВ «Науково-інженерний центр «Сканер», [PERSON] працює на підприємстві з 208 року, а з 2014 року посідає посаду начальника проектно-конструкторського відділу. Відповідно до довідки про доходи загальна сума доходу [PERSON] за період з серпня 2022 року по січень 2023 року складає 281442,56 грн. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Як вбачається з Висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини, діючи в інтересах дитини, орган опіки і піклування м. Черкаси вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з його батьком [PERSON] за адресою - [ADDRESS] . Крім того, як вбачається з наданого Висновку, 03.04.2023 до служби у справах дітей із заявою звернувся малолітній [PERSON] , у якій висловив своє бажання проживати разом з батьком. Критеріями за яких орган опіки і піклування дійшов подібного висновку послугувало те, що умови проживання малолітнього [PERSON] з батьком є задовільними, вони проживають у двокімнатній квартирі, дитина має місце для сну та відпочинку, а також місце для зберігання особистих речей й навчання. Також слід зазначити, що у вказаному висновку міститься інформація щодо ставлення [PERSON] до питання про визначення місця проживання їх спільної дитини, яка полягає в тому, що остання заперечує про визначення місця проживання дитини із батьком. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи, що позивач займається вихованням малолітньої дитини, піклується про сина, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з батьком, який фактично тривалий час проживав з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному. Крім цього, визначення місця проживання дитини разом із батьком, не позбавляє матір права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні. Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком відповідає інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. На підставі ст.ст.19, 141, 142, 160, 161 СК України, суд

Outcome: approved