Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача за первісним позовом. 15.02.2022 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.08.2011 в розмірі 20289,98 грн. та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2481,00 грн., оскільки остання не виконує умови договору. Вказує, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.08.2011, [PERSON] отримала кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту, то банк керується п. 2.1.1.2.5, п. 2.1.1.2.6 Умовами та Правилами договору, де зазначено, що банк має право за власної ініціативи змінювати кредитний ліміт. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах договору. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. [PERSON] не сплатила своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 27.12.2021 у відповідача виникла заборгованість в розмірі 20289,98 грн., яка складається з наступних сум: 20289,98 грн. - тіло кредиту (0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 20289,98 грн. - за простроченим тілом кредиту); 0,00 грн. - нараховані відсотки; 0,00 грн. - за простроченими відсотками; 0,00 грн. - нараховані відсотки на прострочення кредит, згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. - за нарахованою пенею; 0,00 грн. - за нарахованою комісією. Крім того, просить стягнути з відповідача та сплачені при подачі позову судові витрати - 2481 грн. судового збору. 25.08.2022 представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Мельникова Я.В. надала суду відзив на зустрічну позовну заяву, який підтримала в судовому засіданні, в якому вказує, що 15.08.2011 [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з заявою про отримання банківських послуг, а саме отримання кредитної картки з кредитним лімітом, яку підписала. Виходячи з інформації, яка міститься у виписці за кредитною карткою, відповідач за первісним позовом активно користувалася карткою. Крім того, дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування, тому просить у задоволенні позовної заяви [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» відмовити. Стислий виклад позиції позивача за зустрічним позовом. 21 серпня 2022 року представник відповідача, адвокат Севостьянова І.Г. звернулася до суду з зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним Договору про надання банківських послуг, в якому просить визнати недійсним правочин, а саме кредитний договір №б/н від 15.08.2011, укладений між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк». В обґрунтування позову представник відповідача, адвокат Севостьянова І.Г. посилається на те, що 25.09.2020 АТ КБ «ПриватБанк» звертався до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 15.08.2011 у розмірі 20799,98 грн. та судового збору в розмірі 2102 грн. Ухвалою суду від 02.12.2021 вищевказану позовну заяву було залишено без розгляду, у зв`язку з повторною неявкою представника позивача, який був повідомлений належним чином. Вважає, що договір б/н від 15.08.2011 є недійсним, оскільки у анкеті-заяві відсутня сума кредитного ліміту, також Витяг з тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» не містить підпису позивача [PERSON] , з відповідною позначкою, яка саме картка «Універсальна» була обрана позивачем. Також, відповідно до долученої до позову Банком довідки, дата відкриття першої картки, яка була відкрита на ім`я позивача датована 18.09.2012, а не 15.08.2011, та відсутня дата укладання кредитного договору, тому просить визнати недійсним кредитний договір б/н від 15.08.2011, укладений між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк», та стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати. Заяви, клопотання учасників справи. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та представника відповідача за зустрічним позовом [PERSON] просила позовні вимоги первісного позову задовольнити в повному обсязі, на підставах викладених у первісній позовній заяві, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Також, в судовому засіданні пояснила, що була укладена одна анкета-заява та до неї надали три картки, але всі вони мають один рахунок, тому 15.08.2011 відповідач отримала кредитну картку. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача за первісним позовом та представника позивача за зустрічним позовом Севостьянова І.Г. в судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги первісного позову не визнає, оскільки відсутній факт укладання кредитного договору, [PERSON] грошові кошти не отримувала, та в анкеті-заяві відсутня сума кредитного ліміту, та просила зустрічну позовну заяву задовольнити в повному обсязі, на підставах викладених у зустрічний позовній заяві. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.03.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 09:30 год. 10.05.2022, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається із копії укладеної та підписаної 15.08.2011 [PERSON] анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», згідно якої Банк надав відповідачу кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, останній раз зменшено кредитний ліміт 30.11.2019 до 23120,38 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, - а.с. 26-55. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, - а.с. 6-18, судом встановлено, що станом на 27.12.2021 [PERSON] має заборгованість в розмірі 20289,98 грн., яка складається з: 20289,98 грн. - тіло кредиту (0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 20289,98 грн. - за простроченим тілом кредиту); 0,00 грн. - нараховані відсотки; 0,00 грн. - за простроченими відсотками; 0,00 грн. - нараховані відсотки на прострочення кредит, згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. - за нарахованою пенею; 0,00 грн. - за нарахованою комісією. Відповідно до виписки по особовому рахунку відповідача [PERSON] за період з 18.09.2012 по 30.12.2021, з якої вбачаються операції за картками, а саме зняття готівкових коштів, придбання товарів, поповнення карткового рахунку, тощо (а.с. 19-25). Згідно ухвали Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.12.2021, позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без розгляду (а.с. 157-158). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що у задоволенні первісної та зустрічної позовних заяв слід відмовити. Відповідно до анкети-заяви, відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 28). До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайтіhttps://privatbank.ua/terms/ (а.с. 29-55). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, що передбачено ст.1055 ЦК України. Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Матеріалами справи підтверджується, що Банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит (а.с. 19-28). Позивач АТ КБ «ПриватБанк» з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин норми ч.1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. Так, споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснювати свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. При укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк, а тому Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача - не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15.08.2011 шляхом підписання заяви-анкети. Даний висновок суду узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19 від 03.07.2019, а тому інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, принципу справедливості розгляду справи судом. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту не виконала в строки, передбачені графіком погашення кредиту, внаслідок чого в неї виникла заборгованість за простроченим тілом кредиту перед Банком, яка станом на 27.12.2021 становить 20289,98 грн., що підтверджується наданим до справи розрахунком та випискою по особовому рахунку відповідача (а.с. 6-25). Згідно анкети-заяви від 15 серпня 2011 року, у відповідача за первісним позовом відсутній обов`язок сплати заборгованості за простроченим тілом кредиту, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач підписала умови, в яких зобов`язалася сплачувати заборгованість саме за простроченим тілом кредиту. Крім того, в наданих Банком розрахунках зазначено, що за поточним тілом кредиту заборгованість відсутня, а саме становить 0,00 грн. (а.с. 18 зворот). Аналізуючи викладені норми права та дослідивши докази додані до справи, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 20289,98 грн., а тому в первісному позові слід відмовити. Виклалдене узгоджується з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 червня 2022 року, у справі № 313/181/21, провадження № 61-20039св21. Щодо зустірчного позову [PERSON] про визнання недійсним кредитного договір б/н від 15.08.2011, укладеного між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк», слід зазначити наступне. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини, що передбачено ст. 217 ЦК України. Частиною першою статті 230 ЦК України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку про те, що правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України. Наявність умислу в діях відповідача АТ КБ «ПриватБанк», істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Згідно ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час укладення кредитного договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. За змістом ч.5 ст. 11, та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час укладання кредитного договору, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення є несправедливими і це є підставою для визнання таких положень договору недійсними. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. В постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 640/2755/16-ц (провадження № 61-32088св18) зазначено, що нормами цивільного законодавства передбачено як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсним окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому. У разі встановлення, що позичальнику не була надана повна та достовірна інформація про умови кредитування і сукупну вартість кредиту та визнання недійсними окремих умов про встановлення несправедливих платежів та комісій: за дії, які банк вчиняє на власну користь; які не є послугою в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», при відсутності достатніх даних для визнання решти умов і договору в цілому несправедливими, відсутності достатніх даних щодо нечесної підприємницької практики чи введення позивача в оману, відсутні правові підстави для визнання кредитного договору недійсним у цілому, не встановивши обставин, які можна кваліфікувати як несправедливі умови і які можуть мати наслідком недійсність договору загалом. У разі встановлення, що позичальник здійснював платежі на виконання умов договору, які визнанні недійсними, він має право на проведення відповідного перерахунку, або повернення зайво сплачених коштів. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення цієї статті застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Оскільки умова договору про надання споживчого кредиту, що передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемною, то визнання її недійсною в судовому порядку не потребується. Вимог про застосування наслідків недійсності вказаної умови кредитного договору позивач не заявляла. Так, при укладенні спірного договору, позичальнику [PERSON] було надано всю необхідну інформацію, сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору, про що свідчить її підпис у анкеті-заяві. Позивач за зустрічним позовом отримала кредит та користувалася кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по договору, які містяться в матеріалах справи, тим самим ніяким чином не заперечувала проти умов договору. Відсутність в анкеті-заяві від 15.08.2011 суми кредитного ліміту не свідчить про те, що вказаний договір укладено не було. Щодо посилань представника позивача за зустрічним позовом на те, що позивач за зустрічним позовом почала користуватися кредитними коштами з 18.09.2012, що підтверджується випискою а.с.6-11, як на підставу для визнання договору від 15.08.2011 не дійсним, слід зазначити, що вказані обставини не свідчать про те, що договір б/н від 15.08.2011 не було укладено між сторонами. Крім того, судом було витребувано оригінал анкети-заяви від 15.08.2011 для огляду в судовому засіданні, з яким була ознайомлена представник позивача за зустрічним позовом та яка не ставила під сумнів справжність підпису позивача. Позивачем за зустрічним позовом не надано належних і допустимих доказів того, що умови договору є несправедливими. При цьому, спірний договір був укладений за участю і згодою позичальника, та відповідно не порушує жодного принципу договірних зобов`язань, у зв`язку з чим, суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання кредитного договору б/н від 15.08.2011, укладеного між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» недійсним, тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Оскільки позовні вимоги за первісним позовом та за зустрічним позовом задоволенню не підлягають, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір, який був сплачений при зверненні до суду не відшкодовується. На підставі Закону України «Про захист прав споживача», ст.ст. 203, 207, 215, 526, 530, 626, 628, 633, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: dismissed