Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

У вересні 2022 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що з 2015 року працювала на різних посадах у Відокремленому структурному підрозділі "Немішаївський фаховий коледж Національного університету біоресурсів і природокористування України". Після захворювання у 2018 році вона, відповідно до наказу №704а-н від 10 грудня 2019 року була переведена на посаду адміністратора бази бібліотеки на неповний робочий день 0,5 ставки з можливістю працювати в домашніх умовах. Має більше 8 років бібліотечного стажу. Після завершення активних бойових дій в Київській області у неї виник персональний конфлікт з керівником коледжу [PERSON] , який в кінці червня 2022 року запропонував їй подати заяву на звільнення. Вона не погодилась і 25 липня 2022 року подала заяву про надання їй відпустки без збереження заробітної плати з 25 липня 2022 року до скасування дії воєнного стану, для проходження реабілітації. Відповідно до наказу від 25 липня 2022 року № 157-в їй надана така відпустка до 23 серпня 2022 року, а 22 серпня 2022 року відповідно до наказу №378-к її було звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з невідповідністю займаній посаді і недостатньої кваліфікації. З даним наказом вона ознайомилась лише 01 вересня 2022 року і в цей же день дізналась про існування листа попередження. Оскільки її звільнення відбулось без законних підстав, за одноособовою ініціативою керівника організації та на підставі особистої неприязні, просила визнати незаконним, та скасувати наказ №378-к від 22 серпня 2022 року про звільнення [PERSON] з посади адміністратора бази бібліотеки ВСП «Немішаївський фаховий коледж Національного університету біоресурсів і природокористування України» з роботи, поновити її на роботі на посаду адміністратора бази бібліотеки ВСП «Немішаївський фаховий коледж Національного університету біоресурсів і природокористування України» та зобов`язати відповідача виплатити їй середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день винесення судового рішення. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, викладене підтвердила. Представники відповідача [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували. Вважали звільнення [PERSON] правомірним і таким, що відповідає інтересам закладу освіти під час воєнного стану. [PERSON] працювала у коледжі з 2015 року на різних посадах. У грудні 2019 року вона звернулась до керівництва з проханням перевести її на менш напружену роботу у зв`язку із погіршенням стану здоров`я. Керівництво коледжу пішло їй назустріч і наказом №704-А-Н від 10 грудня 2019 року перевели на посаду адміністратора бази бібліотеки на 0,5 ставки, відповідно до її заяви. Також на посаді адміністратора бази даних на умовах неповного робочого дня на 0,5 ставки працював [PERSON] , який забезпечував все належне технічне забезпечення виробничих потреб структурних підрозділів бібліотеки до 24 лютого 2022 року, але під час окупації області російськими військами, у березні 2022 року виїхав до іншої країни і звільнився з роботи. Проведення освітнього процесу в умовах воєнного стану та робота адміністратора бази бібліотеки в цілому потребує постійного знаходження на робочому місці у повний робочий час для виконання великого обсягу завдань щодо наповнення електронних каталогів, оформлення електронних підручників, методичних робіт та практичної літератури. Тому гостро постало питання про залучення на посаду адміністратора бази даних фахівця, який зміг би забезпечити належну технічну підтримку та конвертування бібліотечних баз даних. Через це позивачці неодноразово пропонувалося перевестися на іншу посаду, відповідно до її освіти та фаху, але вона на такі пропозиції не погоджувалася. Тому, оскільки рівень кваліфікації позивачки не дозволяє їй в повній мірі виконувати функціональні обов`язки адміністратора бази бібліотеки страждала якість роботи цілого структурного підрозділу під час освітнього процесу. Тому було прийнято рішення про звільнення позивачки із займаної посади про що їй повідомлено листом №67 від 29 липня 2022 року. Вказаний лист направлений позивачці простим листом Укрпошти 19 серпня 2022 року та повідомленням на номер у Вайбер 067\~201 69 03, повідомлення має позначку «прочитано». Наказом №157-В від 25 липня 2022 року позивачці було надано відпустку без збереження заробітної плати, відповідно до ч. 3 ст. 12 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» терміном 30 календарних днів з 27 липня 2022 року по 23 серпня 2022 року. Наказом №378-К від 22 серпня 2022 року [PERSON] було звільнено з посади адміністратора бази з 23 серпня 2022 року, згідно п. 2 ст. 40 КЗпП. Відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП роботодавець має право звільнити працівника у разі виявлення його невідповідності займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я. Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в період дії воєнного стану допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП допускається за умови, що працівника, стосовно якого виявлено невідповідність займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, неможливо перевести за його згодою на іншу роботу, яка відповідає його стану здоров`я. Законодавство не вимагає від роботодавця створювати нове робоче місця для працівника, щодо якого виявлено невідповідність займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я. Тому, за вказаних обставин, позов задоволенню не підлягає. Вислухавши пояснення позивачки, представників відповідача, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що наказом №704-А-Н від 10 грудня 2019 року [PERSON] переведена на посаду адміністратора бази бібліотеки на 0,5 ставки з 10 грудня 2019 року, що підтверджується копіями наказу №704-А-Н та письмової заяви [PERSON] про переведення її на вказану посаду (а.с. 32, 33). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] , яка працювала на посаді адміністратора бази бібліотеки вона співпрацювала особисто і через засоби зв`язку. Перед вступною кампанією спілкувались дуже часто, вона надсилала [PERSON] матеріали засобами зв`язку, а та поширювала їх у відповідних групах. Крім цих доручень була усна домовленість, що [PERSON] займатиметься популяризацією коледжу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що до звільнення позивачці пропонувались інші посади, які були вакантні, але вона відмовилась від переведення. Повідомлення про звільнення надсилалось позивачці у вайбер. В травні - червні вона особисто пропонувала позивачці вакантні посади. Потім вона (позивачка) пішла у відпустку і на зв`язок не виходила. Звільнили позивачку через непрофесіоналізм. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що у 2022 році через зменшення фінансування почали звільнятися деякі співробітники коледжу. При звільненні їм виплачувались кошти. Вона розмовляла з [PERSON] з приводу того щоб вона перейшла працювати на іншу роботу, однак вона не відреагувала. Які вакантні посади пропонувались [PERSON] вона вже не пам`ятає. Так, з показів свідка [PERSON] вбачається, що після переведення позивачки на посаду адміністратора бази бібліотеки вона виконувала покладені на неї обов`язки в межах озвучених їй повноважень. Наказом №378-к від 22 серпня 2022 року [PERSON] звільнено з посади адміністратора бази, із займаної посади з 23 серпня 2022 року, внаслідок невідповідності займаній посаді, не достатньої кваліфікації, згідно ст. 40, п. 2 КЗпП України (а.с.15) Відповідно до п.2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Предметом доказування у цій справі являється, в тому числи, рівень кваліфікації якому повинна була відповідати позивачка на посаді, що займала, та її відповідність цьому рівню. На підтвердження зазначених обставин відповідачем надано посадову інструкцію адміністратора бази даних ВСП «Немішаївський фаховий коледж НУБіП України» (а.с.35-37), затверджену 15 березня 2021 року. Однак зазначена посадова інструкція судом не може бути прийнята до уваги, як належний доказ, оскільки на момент переведення позивачки на посаду адміністратора бази бібліотеки 10 грудня 2019 року, зазначена інструкція не була затверджена. Також ця інструкція стосується посади адміністратора бази даних ВСП «Немішаївський фаховий коледж НУБіП України», а позивачка займала посаду адміністратора бази бібліотеки. Будь-які інші належні та допустимі докази, що підтверджують вимоги, яким повинен відповідати працівник на посаді адміністратора бази бібліотеки суду не надано. Таким чином належних і допустимих доказів, що підтверджують і невідповідність [PERSON] посаді адміністратора бази бібліотеки суду не надано. За таких обставин звільнення позивачки не можна вважати законним та обґрунтованим, тому вона підлягає поновленню на посаді в судовому порядку на підставі статті 235 КЗпП України, якою передбачено, що в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно з ч. 9 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Обчислення середньої заробітної плати працівника за час вимушеного прогулу здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Згідно з абзацом другим пункту 8 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. Виходячи з наданої відповідачем довідки про нарахування позивачці заробітної плати у травні та червні 2022 року, її середньоденний заробіток у цей період склав 147,7 грн (3250 грн+3250 грн) /44 (22 +22) робочих дні). Оскільки позивачка звільнена з роботи 22 серпня 2022 року, то на її користь з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 серпня 2022 по 14 квітня 2023 року у сумі 25699,8 грн (147,7 грн х 174 робочих днів вимушеного прогулу), без урахування податків і зборів. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України та ст. ст. 4, 5, 6 Закону України «Про судовий збір», оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при поданні позову про поновлення на роботі, сума судового збору, визначається судом за сукупністю вимог немайнового та майнового характеру та підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Отже з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1249,4 грн.: 992,4 грн (за вимогою немайнового характеру). + 257 грн (1% від суми задоволених вимог майнового характеру про стягнення середнього заробітку). На виконання положень ч.9 ст. 235 КЗпП України та п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі.

Outcome: approved