Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

[PERSON] через представника - адвоката Мельничук І.В. звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис відносно [PERSON] на строк шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав та заборонити [PERSON] : - перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] у будинку [ADDRESS] ; - вести листування, телефонні переговори, фото і відеофіксацію [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб та збирати щодо неї будь-яку інформацію; - наближатися на вiдстань 500 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , інших місць її частого відвідування. Заяву аргументує тим, що заінтересована особа [PERSON] є її колишнім зятем, який з 2012 року по теперішній час постійно чинить домашнє насильство відносно неї, її дочки, їх спільного сина дитини інваліда з тяжким психічним захворюванням, і інших членів її сім"ї. З 2012 року вона неодноразово зверталася за захистом до поліції, але результатів це ніяких не дало. Домашнє насильство проявляється як у фізичному (штовхання, стусани), так і в психологічному насильстві (словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування). 25.03.2023 о 13 годині [PERSON] прийшов до належного її на праві приватної власності будинку [ADDRESS] , де, вилізши на паркан, у присутності хворої дитини кричав, знімав на камеру мобільного телефону її, дочку, будинок та подвір`я, що робив не вперше, а на їх зауваження припинити відеозйомку не реагував. З приводу вищевказаної події вона 27.03.2023 звернулася з заявою до поліції, проте відповіді ще не отримала. [PERSON] , не зважаючи на розірвання шлюбу з її дочкою у 2012 році, не залишає її у спокої, ображає, погрожує, переслідує, залякує та здійснює фото і відеофіксацію. Звернення за допомогою до правоохоронних органів результату не дають. Вона є особою похилого віку, страждає на гіпертонію, у березні 2023 року перенесла оперативне втручання, тому за станом здоров`я їй протипоказані нервові стреси, а незаконні дії [PERSON] порушують її честь, гідність, недоторканність приватної власності, впливають на її психоемоційний та фізичний стан. [PERSON] просить відмовити у видачі обмежувального припису, виклавши заперечення письмово. Зазначає, що заявнику жодним чином він не погрожував, багато років не бачив її та з нею взагалі не спілкується, а лише приходить до її помешкання для побачення двічі на місяць зі своїм сином на підставі рішення суду. [PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису щодо нього з метою перешкоджання у спілкуванні з сином, приховання фактів його неналежного догляду, створення фіктивного доказу для подання в судовому процесі за його позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, який вже багато років триває у Носівському районному суді Чернігівської області, де заявник та її дочка є відповідачами по справі. Жодних доказів на підтвердження факту вчинення ним домашнього насильства заявником не надано, тому підстави для застосування обмежувального припису відсутні. У судовому засіданні представник заявника [PERSON] адвокат Мельничук І.В. заяву підтримала повністю та просила її задовольнити за вищевикладених у ній підстав. Заінтересована особа [PERSON] заперечив проти задовлення заяви та пояснив, що із [PERSON] він проживав в одному помешканні 17 років тому у період шлюбу з колишньою дружиною. Востаннє її бачив у 2012 році, коли він із своїми батьками приїздив до сім"ї колишньої дружини узгодити порядок участі у вихованні сина. У відповідності до рішення Святошинського районного суду міста Києва, яким йому визначено порядок участі у вихованні сина, він двічі на місяць з"являється за місцем проживання колишньої дружини з сином, які мешкають у колишньої тещі. У двір не заходить. Колишня дружина виводить сина на вулицю, де він його забирає, та у такий же спосіб повертає дитину. Щодо подій 25.03.2023 зазначив, що коли забрав сина та був з ним у себе вдома, побачив у нього укодження ноги (натоптиш). Син має психічне захворювання і в нього неможливо з"ясувати будь-яких обставин. Повертаючи дитину у той день колишній дружині біля двору запитав у неї, чи зверталися до лікаря з приводу ноги сина, на що колишня дружина почала на нього лаятися, закрила хвіртку і пішла у двір, після чого він також чув крик колишньої тещі, але її не бачив. Будь-якої фіксації за допомогою камери телефону не здійснював, на паркан не ліз, а спокійно залишив місце. На нього постійно пишуть заяви до поліції про нібито вчинення ним подібного роду неправомірних дій, але це не відповідає дійсності. [PERSON] він не телефонує, ніяк з нею не контактує взагалі, не має її номеру телефону, дізнався його лише із заяви про видачу обмежувального припису. Він працює з дітьми, вчителем у гімназії, не може дозволити собі такої поведінки, про яку стверджує заявниця. Наразі у Носівському районному суді Чернігівської області триває розгляд справи за його позовом, заявленим ним з метою змінити порядок участі у вихованні дитини, зокрема збільшити час проводження з ним. \~ \~ \~ \~ Заслухавши доводи представника заявника, заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] є колишнім зятем [PERSON] . В матеріалах справи наявні талон-повідомлення Єдиного обліку №3968 про прийняття та реєстрацію заяви, з якого вбачається, що 27.03.2023 о 10:24 год до чергової частини Ніжинського РВП надійшло звернення [PERSON] про те, що [PERSON] постійно вчиняє протиправні дії відносно неї, проводить відеофіксацію заявника та її помешкання без згоди останньої, а також заява [PERSON] на ім`я начальника Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області від 27.03.2023, в якій вона просить здійснити перевірку з приводу фіксації її, її будинку та подвір`я (а.с. 11-13). [PERSON] 15.03.2023 проведено операцію (а.с. 10). Відповіднодо Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньомунасильству». Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Суд звертає увагу, що заявником не надано достатньо переконливих доказів, які б свідчили про вчинення домашнього насильства [PERSON] відносно неї. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року в справі № 363/3496/18 (провадження № 61-4830св19), 26 вересня 2019 року в справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19), від 17 червня 2020 року в справі № 509/2131/18 (провадження № 61-271св19), від 23 грудня 2020 року в справі № 753/17743/19 (провадження № 61-23053св19), від 24 лютого 2021 року в справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20), від 03 листопада 2021 року у справі № 752/10604/19 (провадження № 61-3604св21), від 17 листопада 2021 року у справі № 755/937/21 (провадження № 61-7884св21). Подання заяви до поліції про неправомірні дії особи не є достатнім доказом вчинення неправомірних дій, про які стверджується у заяві. Доказів про взаємозв"язок між діями [PERSON] і погіршенням стану здоров"я [PERSON] , зокрема проведенням оперативного втручання, матеріали справи не містять. Зазначаючи про неодноразові зверення до поліції щодо дій [PERSON] заявник не надала доказів на підтвердження цих обставин. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Клопотань про витребування доказів у порядку ч. 2 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису не міститься. Ураховуючи необхідність забезпечення змагальності сторін, що є однією із основних засад цивільного судочинства, суд не вбачає підстав для витребування з власної ініціати доказів для з"ясування даних обставин, беручи до уваги і те, що за змістом ч. 2 ст. 294 ЦПК України витребування судом доказів з власної ініціативи у справах окремого провадження з метою з`ясування обставин справи є правом, а не обов"язком суду. Таким чином, звернувшись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, [PERSON] не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] систематичного домашнього насильства стосовно неї у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Також судом наразі не встановлено вірогідність настання ризиків вчинення насильства у майбутньому, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Суд, оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищезазначене, прийшов до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису. Твердження про вчинення [PERSON] систематичного домашнього насильства відносно [PERSON] , викладені в заяві, не знайшли свого підтвердження дослідженими у судовому засіданні доказами. У відповідності до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed