Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

09.02.2022 представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що у провадженні Городоцького районного суду Львівської області перебувало кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, в якій позивача було визнано потерпілим. В ході досудового розслідування було встановлено, що 08.09.2019 близько 13.30 год. [PERSON] на території Державного підприємства «Дослідного господарства Львівської дослідної станції Інституту рибного господарства НААН України», яке розташоване на вул. Львівській, 11 в с.м.т. Великий Любінь Городоцького району Львівської області, на ділянці біля ставка № 24 під час конфлікту, що виник раптово, умисно наніс позивачу два удари правою рукою в область живота та один удар по голові, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин передньої черевної стінки, рани на волосяній частині голови, садна на обличчі, двох синців на животі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Під час судового розгляду кримінальної справи [PERSON] подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Ухвалою суду від 08.10.2021 клопотання [PERSON] було задоволено, його було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрито, цивільний позов позивача було залишено без розгляду. Вказував, що звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими (постанова Верховного Суду від 14.02.2018 № 398/571/15-ц). З урахуванням вимог ч.6 ст.82 ЦПК України обставини вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, встановлені ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 08.10.2021 у справі № 441/382/20 та не підлягають доказуванню. Після отримання тілесних ушкоджень [PERSON] змушений був звертатися в лікувальні заклади, при цьому поніс певні витрати, однак станом на сьогодні фіскальні чеки на підтвердження таких витрат відсутні. Також [PERSON] зазнав моральних страждань внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, в нього порушився сон через переживання внаслідок отримання ударів по тулубу, враховуючи, що незадовго до подій він переніс операцію по стенуванню, порушився також нормальний уклад його життя через поїздки як в районний відділ поліції, так і в суд протягом трьох років поки тривав розгляд справи. Крім цього позивач відчуває моральні страждання постійно, коли проходить повз те місце, де йому було нанесено тілесні ушкодження, змушений проходити іншим маршрутом до місця своєї постійної риболовлі, щоб уникнути повторно такої ситуації. Також ображено честь і гідність позивача, який має статус судді у відставці, оскільки при вчиненні злочину [PERSON] нецензурно виражався в його адресу в присутності інших, вульгарно висловлювався про його статус. Для захисту своїх інтересів [PERSON] змушений був звернутися за професійною допомогою адвоката, що потягло витрати на загальну суму 30000 грн., в яку входить консультація з вивченням документів (1000 грн.), правовий аналіз матеріалів кримінального провадження з виїздом на місце події (4000 грн.), підготовка цивільного позову в кримінальному провадженні (5000 грн.), представлення потерпілого під час досудового слідства (10000 грн.), представлення потерпілого в суді першої інстанції (10000 грн.). Крім цього при оплаті послуг адвоката позивачем було сплачено 376 грн. комісії за послуги банку, що підтверджується квитанцією. З огляду на наведене просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача в користь позивача 50000 грн. спричиненої злочином моральної шкоди та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 30376 грн.. Згідно поданого представником відповідача відзиву на позовну заяву позовні вимоги позивача вважає безпідставними та необґрунтованими з наступних міркувань. [PERSON] не вчиняв протиправних дій щодо [PERSON] , а [PERSON] , в свою чергу, діяв протиправно, знаходячись на території рибгоспу в с.м.т. Великий Любінь. Той факт, що відповідач не наносив жодних тілесних ушкоджень позивачу, можуть підтвердити свідки. [PERSON] звернувся за медичною допомогою лише через дві доби після події, а відтак є обґрунтовані підстави вважати, що виявлені у нього тілесні ушкодження виникнули за інших обставин, ніж стверджує позивач. Ухвала Городоцького районного суду Львівської області від 08.10.2021 у справі № 441/382/20 не містить висновків про те, що мала місце подія кримінального правопорушення, не містить висновків про те, що саме [PERSON] вчиняв будь-які протиправні дії відносно [PERSON] , в ухвалі лише описувалося те, в чому [PERSON] обвинувачувався, а не визнавався винним. Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. [PERSON] як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду не визнавав своєї вини і досі її не визнає. З урахування практики ЄСзПЛ вважає, що закриття кримінального провадження за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності автоматично не свідчить про визнання своєї вини [PERSON] у нанесенні тілесних ушкоджень позивачу, а відтак і у спричиненні йому моральної шкоди. Крім цього позивач не надав жодних доказів того, що відбулося порушення сну [PERSON] та перенесення операції стенування незадовго до події, чи був нормальним сон до вказаної події, чи відбулося порушення нормального життєвого укладу життя [PERSON] і взагалі, що він вважає нормальним укладом життя, яким був цей уклад для нього до події і яким став опісля. Відтак вважає, що позивач обґрунтовує моральну шкоду загальними, шаблонними, неконкретизованими фразами, які не підтверджені жодними доказами, а відтак позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди та її розміру. Як вбачається із виписки-епікризу № 12057, така видана не [PERSON] , а [PERSON] , тобто іншій особі. Крім того, з даного документа вбачається, що у [PERSON] виявлено лише один забій м`яких тканин передньої черевної стінки, а звернувся останній до медичного закладу лише через два дні після події, що ставить під обґрунтований сумнів виникнення будь-яких тілесних ушкоджень саме 08.09.2019. Разом з тим, як вбачається із вищезгаданої виписки-епікризу, [PERSON] був госпіталізований о 10.15 год. та виписаний о 11.30 год. 10.09.2019 до КНП «8-ма міська клінічна лікарня м. Львова», яка знаходиться у м. Львові, вул. Навроцького, 23, і в цей же час з 11.00 год. до 11.50 год. 10.09.2019 [PERSON] знаходився у м. Городок на допиті у слідчого, що підтверджується копією протоколу допиту [PERSON] від 10.09.2019. Таким чином є додатковий обґрунтований сумнів у достовірності цієї виписки-епікризу. 13.09.2019 при проведенні експертизи експертом було додатково виявлено і вказано у Висновку експерта № 866 «на волосяній частині голови зліва, в тім`яній ділянці рану з нерівними краями в стадії гоєння, смугастої форми, розмірами 0.2х2.5 см., в ділянці нижньої щелепи справа, горизонтально садно смугастої форми розміром 0.2х1 см., на 1.5 см вище садно розмірами 0.2х1 см… і три синці розмірами 2.5х4 см., 1.5х2 см., 1х1.5 см», однак додатково виявлених експертом тілесних ушкоджень не було на момент огляду потерпілого лікарем [PERSON] в КНП «8-а міська клінічна лікарня м. Львова» 10.09.2019 або ж він їх не побачив, чим допустив лікарську недбалість. Тим не менше, згідно обвинувального акту [PERSON] обвинувачувався у тому, що наніс 2 удари правою рукою в область живота та 1 удар по голові потерпілого. В той же час згідно висновку експерта № 866 від 13.09.2019 у [PERSON] було виявлено 3 ушкодження на голові (2 садна на щелепі у різних місцях та 1 рана на тім`яній частині голови) та 3 ушкодження на черевній частині (3 садна у різних місцях), відтак є незрозумілим та нелогічним твердження про виникнення трьох ушкоджень на голові позивача в різних місцях при одному ударі та трьох ушкоджень в різних місцях на черевній частині при двох ударах рукою в область живота. Крім цього [PERSON] здійснював незаконне рибальство в радіусі 500 м від рибгоспу і на першу вимогу не покинув територію ДП «Дослідне господарство Львівської дослідної станції інституту рибного господарства Національної академії аграрних наук України» в с.м.т. Великий Любінь, а тому його вимога про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою. Також необґрунтованими вважає вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки стороною не надано жодного доказу того, що адвокат Когут І.В. виїжджав на місце події (згідно Додатку № 1 до Договору про надання адвокатських послуг від 10.10.2019 здійснено оплату 4000 грн. за правовий аналіз матеріалів кримінального провадження з виїздом на місце події), а таким місцем є закрита і охоронювана територія рибгоспу, у згаданому Додатку не розписано та не надано доказів того, в чому полягало представництво інтересів потерпілого під час досудового розслідування, адже адвокат Когут І.В. не брав участі у слідчих чи процесуальних діях, а враховуючи те, що відповідач не визнав вини, стверджував, що не заподіював [PERSON] тілесних ушкоджень, відсутні правові підстави для стягнення з нього витрат на правову допомогу. З огляду на наведене просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви. Додатково пояснив, що правову допомогу потерпілому надавав як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і на стадії його судового розгляду, що підтверджено документально. Основним доказом вчинення відповідачем кримінального правопорушення відносно позивача є висновок судово-медичної експертизи, яким підтверджується наявність тілесних ушкоджень на тілі [PERSON] .. Так як судовий розгляд кримінального провадження затягнувся у часі, відповідач особисто подав заяву про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав за ст.49 КК України. [PERSON] при цьому роз`яснювалася підстава такого закриття, а також можливість його доводити свою невинуватість у судовому засіданні, однак він відмовився, тобто фактично мовчазна його згода з обвинувальним актом була. Спричинення [PERSON] моральної шкоди внаслідок вчинення цього кримінального правопорушення пояснюється тим, що [PERSON] висловлювався в його адрес нецензурними словами, ображав також його статут судді. Звичний життєвий уклад позивача був порушений внаслідок необхідності постійно їздити до органу досудового розслідування, суду, звертатися до лікарів тощо. Відповідач проти задоволення позову заперечив, пояснив, що своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення не визнавав як на стадії досудового розслідування, так і досі. Справа відносно нього була сфабрикована від початку. Він одразу знав, що перед ним суддя у відставці, а тому ніколи б не посмів так вчинити. Щодо незаконного проникнення [PERSON] на територію рибгоспу він звертався в правоохоронні органи, однак безрезультатно. Дійсно особисто подав клопотання про закриття кримінального провадження відносно нього, однак не пригадує, щоб йому розяснювали наслідки такого. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки жодних протиправних дій відносно позивача він не вчиняв, матеріали справи містять багато неточностей, зокрема, згідно виписки з епікризу хворого [PERSON] він одночасно був у лікарні у м. Львові і на допиті у слідчого в м. Городок, згідно постанови про закриття кримінального провадження ним ніби то було завдано два удари [PERSON] , між тим у висновку експертизи йдеться про три синці тощо. До позовної заяви не додано жодного документа, який би підтверджував порушення звичайного життєвого укладу позивача, взагалі невідомо, яким цей уклад був до цього, також порушення сну. На підтвердження спричинення моральної шкоди позивач та його представник обмежуються формальними фразами та доводами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є сусідом [PERSON] .. В день конфлікту між [PERSON] і позивачем він знаходився в автомобілі [PERSON] . До останнього хтось подзвонив і повідомив, що якась особа незаконно проникла на територію рибгоспу. Бачив, що між [PERSON] і невідомим йому чоловіком був конфлікт, [PERSON] намагався вигнати цього чоловіка з території рибгоспу, однак він не бачив, щоб хтось комусь наносив удари. Також не бачив приїзду поліції, суті розмов не чув, бо знаходився далеко від цих осіб. Свідок [PERSON] \~в судовому\~засіданні пояснив,\~що в\~2019\~працював у\~ДП «Дослідне\~господарство Львівської\~дослідної станції\~інституту рибного\~господарства Національної\~академії аграрних\~наук України»\~в с.м.т.\~Великий Любінь,\~ [PERSON] \~був його\~директором. В день інциденту він був на робочому місці, побачив там невідому особу, якій вказав, що не можна знаходитися на території ДП і тим більше ловити тут рибу. Оскільки невідомий йому чоловік не хотів покинути територію рибгоспу, він подзвонив до директора [PERSON] і доповів йому про обстановку. Після приїзду [PERSON] він десь 15 хв був разом з ним, не бачив, щоб хтось комусь наносив удари. Свідок\~ [PERSON] \~в судовому\~засіданні пояснив,\~що також\~працює в\~ДП «Дослідне\~господарство Львівської\~дослідної станції\~інституту рибного\~господарства Національної\~академії аграрних\~наук України»\~в с.м.т.\~Великий Любінь.\~ [PERSON] \~є його\~директором, в день інциденту в неділю до нього подзвонив [PERSON] і попросив поїхати на роботу, бо там хтось незаконно проник на територію рибгоспу. Після приїзду побачили [PERSON] і невідомого йому чоловіка. Останній попросив його представитися, що він і зробив. Невідомий йому чоловік відмовлявся покинути територію рибгоспу. Приїхала патрульна поліція і почала складати протокол, не бачив, щоб хтось комусь наносив якісь удари, також не бачив жодних ушкоджень на тілі [PERSON] .. Після приїзду поліції [PERSON] самовільно покинув територію рибгоспу. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та свідків, проаналізувавши письмові докази, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що у провадженні Городоцького районного суду Львівської області знаходилося кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України (справа № 441/382/20, провадження № 1-кп/441/55/2021). Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 08.10.2021 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України на підставі ст.49 КК України у звязку з закінченням строків давності, кримінальне провадження закрито. Як зазначено в ухвалі, згідно з обвинувальним актом [PERSON] 08.09.2019 близько 13.30 год. на ділянці ставу № 24 ДП «Дослідне господарство Львівської дослідної станції Інституту рибного господарства Національної академії аграрних наук України», що на вул. Львівська, 11 в смт. Великий Любінь Городоцького району Львівської області, в конфлікті на ґрунті особистих неприязних стосунків із [PERSON] наніс останньому два удари кулаком в живіт та один удар в голову, як наслідок умисно спричинив йому забій м`яких тканин передньої черевної стінки, рану в стадії гоєння на волосяній частині голови, садна на обличчі, два синці на животі, що відносяться до легкого тілесного ушкодження. Дії [PERSON] кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України (а.с.15-17). Згідно висновку судово-медичної експертизи № 866 від 11.09.2019 при обстеженні [PERSON] було встановлено діагноз «Забій м`яких тканин передньої черевної стінки». Під час проведення судово-медичної експертизи у потерпілого виявлено рану в стадії гоєння на волосяній частині голови, садна на обличчі, синці на животі. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, могли виникнути 08.09.2019, як вказує [PERSON] , та відносяться до легкого тілесного ушкодження (а.с.49-50). Потерпілий [PERSON] для представництва своїх інтересів у вказаному кримінальному провадженні 10.10.2019 уклав Договір про надання адвокатських послуг з адвокатом Когут І.В., в якому встановлено обов`язок оплати гонорару в сумі 30000 грн. (а.с.6-8). Додатковою угодою до вказаного договору від 10.10.2019 передбачено обсяг та вартість адвокатських послуг на вищевказану суму (а.с.12). Понесення позивачем матеріальних витрат за вказаним договором для представництва його інтересів в суді під час розгляду вищевказаної кримінальної справи підтверджується рядом клопотань та скарг, поданих в рамках проведення досудового розслідування, копіями квитанцій від 11.10.2019 на суму 14500 грн., від 15.10.2019 на суму 14500 грн. та від 16.10.2019 на суму 1000 грн.. Також понесення позивачем витрат за сплату комісій за перерахування вищевказаних коштів підтверджується квитанціями від 11.10.2019 на суму 174 грн., від 15.10.2019 на суму 174 грн. та 16.10.2019 на суму 28грн. (а.с.13-14). Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно п.3 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17 (провадження № 13-47кс20) ВП ВС не вбачає підстав для відступу від правового висновку, висловленого нею раніше у постанові від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц (провадження № 14-400цс18), оскільки процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході якого вони виникли. Водночас ВП ВС вважає, що потерпілий від кримінального провадження має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути йому компенсовані. Таке право залишається у нього незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено винесенням обвинувального вироку або ж ухвали про закриття кримінального провадження. Щодо процесуальної форми вирішення питання про розподіл процесуальних витрат ч.1 ст.124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Ч.1 ст.126 КПК України визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. ВП ВС дійшла висновку, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, ВП ВС вважає, що це питання може бути вирішено й ухвалою суду. У зв`язку з наведеним, оскільки уся сума матеріальних збитків, про яку йдеться у позові, стосується процесуальних витрат, понесених позивачем в межах розгляду кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, тобто понесені позивачем в іншій справі, відсутні правові підстави для їх стягнення за положенням ЦК України в рамках розгляду цивільного позову, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. В продовження, ч.6 ст.82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається із змісту ухвали Городоцького районного суду Львівської області від 08.10.2021, з клопотанням про закриття кримінального провадження звернувся сам [PERSON] , клопотання підтримав і у судовому засіданні, при цьому йому було роз`яснено підставу такого закриття, яка є нереабілітуючою. Крім цього ухвалою суду встановлено, що згідно обвинувального акта [PERSON] обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Потерпілим від даного кримінального правопорушення є [PERSON] , а відтак покликання відповідача та його представника на те, що право на подання цивільного позову в потерпілого виникає лише за наявності встановлення факту кримінального правопорушення, є безпідставними і спростовуються наведеними вище нормами закону. Крім цього, ч.1 ст.49 КК України встановлено можливість звільнення від кримінальної відповідальності за умови, що з дня вчинення особою кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули певні строки, тобто застосування судом даної норми закону за безумовної згоди особи на її застосування передбачає встановлення факту вчинення такого діяння саме цією особою, на що [PERSON] погодився як вбачається із змісту вище цитованої ухвали. Відтак на сьогодні суд розцінює його пояснення та викладені у відзиві на позов обставини як такі, що дані з метою уникнути цивільної відповідальності за спричинену шкоду. Згідно з ч.1 ст.2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, а отже, звільнити від кримінальної відповідальності можна лише особу, яка вчинила злочин. При цьому суд не бере до уваги заперечення проти позову представника відповідача в тій частині, що обставини спричинення позивачу тілесних ушкоджень суперечливі, зокрема, в частині характеру нанесених ударів, які описані в ухвалі, та характеру спричинених тілесних ушкоджень, неточностей в медичних документах в частині написання по батькові потерпілого тощо, оскільки такі обставини не підлягають доказуванню у даній справі в силу ч.6 ст.82 ЦПК України. Також суд не вдається до аналізу причин вчинення кримінального правопорушення відповідачем, зокрема, порушення позивачем пропускного режиму на території рибгоспу, де мала місце подія, оскільки такі значення для вирішення даного цивільного позову не мають. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно роз`яснень Пленуму ВСУ, викладених у постанові № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Внаслідок незаконних дій [PERSON] позивачу [PERSON] було заподіяно моральної шкоди, що виразилася у моральних стражданнях з приводу його побиття відповідачем, у нього порушився сон, незадовго до вчинення кримінального правопорушення відносно нього [PERSON] переніс операцію по стенуванню (а.с.18), а відтак сильно переживав через отримані по тулубу удари. Крім цього порушився нормальний уклад його життя, він постійно був змушений їздити в інший район у поліцію та суд протягом трьох років, поки тривав розгляд справи, на сьогодні він відчуває певні моральні страждання, коли проходить повз те місце, де сталася подія, змушений обходити те місце, коли іде на риболовлю з метою уникнення інший ймовірних конфліктів з відповідачем тощо. В продовження, діями [PERSON] , який окрім нанесення тілесних ушкоджень також виражався нецензурно в присутності сторонніх осіб в адресу потерпілого, ображено честь та гідність [PERSON] , який має статус судді у відставці, користується авторитетом серед населення, усе життя присвятив відновленню прав та законних інтересів інших осіб. Беручи до уваги наведене,

Outcome: approved