Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

Моторне (транспортне)\~страхове бюро\~України звернулося\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування витрат, в порядку регресу, кошти в сумі 81210,61 грн., а також судові витрати в розмірі 2 481 грн. Обґрунтовуючи вимоги поданого позову, вказує на те, що внаслідок дорожньо транспортної пригоди, яка сталась 24.02.2017р., приблизно о 19:30 годині у смт. Авангард, Овідіопольського району, Одеської області, [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки ВАЗ, д.зн. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до КУ «МКЛ №1» м. Одеси. Враховуючи те, що вказана ДТП сталась з вини відповідача, що було доведено в рамках кримінального провадження, а на дату скоєння ДТП останній не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому на підставі наказів №7474 від 29.07.2019р. та №10329 від 02.10.2019р. МТСБУ здійснило регламентну виплату довіреній особі потерпілого внаслідок ДТП, [PERSON] , в розмірі 81 210,61 грн., у зв`язку із чим у МТСБУ виникло право на подачу регресного позову до відповідача, в розмірі фактично понесених витрат, що послугувало підставою звернення до суду із даним позовом, оскільки відповідач у добровільному порядку не відшкодовує вказані кошти. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 20.12.2022 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін. Представник позивача, [PERSON] , в судове засідання не з`явився. Однак, направив на адресу суду заяву, якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить суд провести розгляд справи за його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин. Про час та місце розгляду справи відповідач сповіщався належним чином, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями наявними у матеріалах справи (відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК). Відзив у визначений судом строк відповідач не подав, а тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справу за відсутності відповідача, згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалити заочне рішення. Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що 24.02.2017р. приблизно о 19:30 годині, у смт Авангард, Овідіопольського району, Одеської області, [PERSON] , не маючи страхового полісу на транспортний засіб, керуючи автомобілем марки ВАЗ, д.зн. [NUMBER] , маючи можливість об`єктивно виявити пішохода [PERSON] , який перетинав проїзну частину дороги справа наліво по напрямку руху вказаного автомобіля, своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на даного пішохода. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] з отриманими тілесними ушкодженнями був госпіталізований до КУ «МКЛ №1» м. Одеси. За даним фактом було відкрито кримінальне провадження за №12017160380000384 від 25.02.2017р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, було складено та затверджено обвинувальний акт, який передано на розгляд суду, відомості за наслідками розгляду кримінального провадження відсутні. Із обвинувального акту встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення [PERSON] , вимог п.п. 1.5, 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306. Судом встановлено, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 2109», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , не була застрахована. 24.12.2018р. представник [PERSON] [PERSON] звернулась із заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України про виплату страхового відшкодування, додавши перелік документів необхідний для виплати страхового відшкодування. За наслідками розгляду заяви потерпілого [PERSON] та доданих документів МТСБ України було видано Накази №7474 від 29.07.2019р. та №10329 від 02.10.2019р. про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілого [PERSON] в розмірі 81 210,61 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №968231від 29.07.2019 р. та №1153470 від 02.10.2019р. Відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Як передбачено п. 2.1 ст. 2 Закону №1961-IV, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону №1961-IV, потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Згідно з положеннями п. 1.12 ст. 1 Закону № 1961-IV, дорожньо-транспортна пригода - це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Як визначено положеннями п. 1.6 ст. 1 Закону № 1961-IV, власники транспортних засобів - це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Пунктом 1.4 ст. 1 Закону № 1961-ІVвизначено, що особи, відповідальність яких застрахована, - це страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно до п. 21.1 ст. 21 Закону № 1961-IV, з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Як визначено у п. 21.3, п. 21.4 ст. 21 Закону № 1961-IV,\~при використанні\~транспортного засобу\~в дорожньому\~русі особа,\~яка керує\~ним,\~зобов`язана\~мати при\~собі страховий\~поліс (сертифікат).\~Страховий поліс\~пред`являється\~посадовим особам\~органів,\~визначених у\~пункті 21.2\~цієї статті,\~на їх\~вимогу. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом. Пунктом 38.2.1 ст.\~38\~Закону №\~1961-IV визначено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. З матеріалів справи встановлено, що транспортний засіб, яким керував відповідач не мав полісу обов`язкового страхування. Як передбачено ч. 1-2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З огляду на вказані правові норми, відсутність обвинувального вироку не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника, законного володільця такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Отже, використання відповідачем джерела підвищеної небезпеки, внаслідок якої пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження є підставою для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого, оскільки відповідачем не було доведено, що шкоду було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Як визначено п. 23.1 ст. 23 Закону № 1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до п. 27.1 ст. 27 Закону № 1961-IV, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Згідно до п. 27.2 ст. 27 Закону № 1961-IV, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Пунктом 27.4 ст.\~27\~Закону №\~1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. За змістом п. 41.1 ст. 41 названого Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З огляду на викладене та в контексті правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини наведені у позовній заяві, відтак позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у зв`язку із чим підлягають задоволенню. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню документально підтверджене відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 81 210,61 грн., а також сплачений позивачем судовий збір. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved