Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся позивач [PERSON] з позовом до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що 02 травня 2018 року між сторонами укладено шлюб, від якого народився син - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року шлюб розірвано, до червня 2020 сторони проживали спільно за адресою відповідача, проте з червня 2020 року позивач з сином покинув місце проживання відповідача та почав проживати з дитиною за адресою своєї реєстрації. З того часу відповідач не цікавилась дитиною. Також позивач зазначає, що відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами та розвитком дитини, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в необхідному обсязі. Позивач вважає, що відповідач ухиляється від виховання дитини, нехтує своїми обов`язками та несерйозно ставиться до них. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Деснянську районну в місті Києві державну адміністрацію, як орган опіки та піклування. Зобов`язано Орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно до вимог ст. 19 Сімейного кодексу України, надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. (а.с.48-50) 28 лютого 2023 року до суду надійшов висновок Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав. (а.с.81-84) Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Сухомлинова Н.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити Представник позивача надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові та додатково пояснила, що відповідач вже була позбавлена батьківських прав щодо інших дітей, притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства та за неналежне виконання батьківських обов`язків, не працює та зловживає алкогольними напоями, у вихованні та утриманні дитини сторін участі не приймає, станом здоров`я сина не цікавиться. Позивач пояснив, що з червня 2020 року він з сином проживає у своїх батьків, з цього часу відповідач інколи телефонувала, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, повідомляла, що бажає побачити дитину, проте жодних дій для цього не вчиняла, говорила, щоб позивач привів до неї сина. Зазначив, що відповідач лише один раз в серпні 2020 року приїхала до сина, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з цього часу дитину не бачила, навіть не приходила до дитячого садочка, не поздоровляла сина з днем народження, подарунків не купувала. При цьому позивач підкреслив, що він не чинив відповідачу перешкод у спілкуванні з сином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 31 березня 203 року подала заяву, в якій виклала свою згоду щодо позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] . (а.с. 94) Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Представники третіх осіб в судове засіданні не з`явились. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації - Галунько Л.І. подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі представника служби на підставі зібраних доказів, з урахуванням висновку органу опіки та піклування та з найкращим урахуванням інтересів малолітньої дитини. (а.с.80) Інші треті особи заяв чи клопотань до суду не подали. Вислухавши пояснення позивача та її представника, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. За даними повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження та свідоцтва про народження, виданого 03 липня 2018 року, матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , батьком - [PERSON] (а.с.15, 16-17). Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02 травня 2018 року, який було розірвано рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року (а.с.11-13). Згідно інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи позивач [PERSON] та [PERSON] ,[INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.9, 10). Позивач зазначає, що проживає з сином за вищевказаною адресою з червня 2020 року, відповідач проживає окремо, що не заперечується останньою. [PERSON] , [INFO] , відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №769 з 01 вересня 2020 року, що підтверджується довідкою цього навчального закладу від 14 жовтня 2022 року (а.с.18). В психологічній характеристиці, наданій 07 жовтня 2022 року вихователем дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №769 Деснянського району міста Києва [PERSON] , [INFO] , відображено, що хлопчик зростає в сім`ї разом з батьком [PERSON] , також у родині є дідусь і бабуся. Костя оточений їхньою увагою, любов`ю та піклуванням. Дитина забезпечена всім необхідним. Батько приймає активну участь у житті групи, відвідує батьківські збори та тематичні заходи, приводить та забирає дитину з дитячого садочку вчасно, хлопчик завжди чистий та охайний. (а.с.19) Позивач [PERSON] уклав декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу [PERSON] , [INFO] (а.с.20). На прийоми до лікаря в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» з дитиною [PERSON] , [INFO] , 03 та 12 жовтня 2022 року звертався батько, що підтверджується довідкою від 12 жовтня 2022 року (а.с.21). [PERSON] з 25 червня 2021 року працює на посаді менеджера з адміністративної діяльності ТОВ «САН ВЕЙ КЕЙТЕРІНГ СЕРВІС», виключно позитивно характеризується за місцем роботи, має стабільний дохід (а.с.23-26). Як убачається з матеріалів справи, заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2020 року (справа №755/4167/20)[PERSON] , [INFO] , громадянку України, позбавлено батьківських прав відносно її малолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . (а.с.27-30) Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 квітня 2022 року (справа №755/1386/22) [PERSON] , [INFO] , визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, та на підставі ст.247 п.7 КУпАП закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП. (а.с.33-35) При цьому 31 березня 2023 року відповідач [PERSON] подала до суду заяву, в якій виклала свою згоду щодо позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] . (а.с.94) Згідно висновку органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав від 22 лютого 2023 року №102/02/38-800, мати дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , ніяким чином не піклується про дитину, не цікавиться успіхами та розвитком дитини, станом здоров`я. Одноголосним рішенням комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації було рекомендовано органу опіки та піклування надати до суду висновок про позбавлення батьківських прав матері.На підставі викладеного, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, діючи виключно в найкращих інтересах дитини Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав мати [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] . (а.с.81-84) Предметом судового розгляду в цій справі є обставини щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини, матір`ю якої вона є. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. В силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. За приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (ст. 164-167). За правилами, визначеними ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно позовної заяви, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав з підстав, визначених п.2 ч.1 ст. 164 СК України, а саме, - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року (далі - Постанова), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Системний аналіз зазначених вище норм сімейного права дає підстави вважати, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі «Савіни проти України» зазначається: «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.» У даній ситуації судом враховано, що держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Частинами 2 та 4 ст. 155 СК України визначено, щобатьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). Частиною 2 ст.171 СК України також передбачено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Враховуючи вік дитини, судом визнано недоцільним проведення в судовому засіданні опитування малолітнього [PERSON] , [INFO] , по суті спору. Також, з урахуванням визнання позову відповідачем, сторона позивача вважала недоцільним допит свідків. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до положень ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Аналізуючи наявні у матеріалах справи письмові докази, приймаючи до уваги пояснення позивача та визнання позову відповідачем, діючи виключно з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача щодо позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України, оскільки відповідач фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, протягом тривалого часу не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду дитини, навіть не спілкується з сином. Виходячи з вищевикладеного, суд при ходить до висновку про наявність визначених законом підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, про позбавлення батьківських прав, через ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. Відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За змістом ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вищевикладені вимоги чинного законодавства України та ту обставину, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 496,20 грн. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 496,20 грн, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Крім цього, суд роз`яснює, що відповідно до положень ст. 168, 169 СК України, відповідач, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлений права на звернення до суду як із заявою про надання права на побачення з дитиною, так і з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved