Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 22.10.2011 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 709. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що 22.10.2011 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З липня 2022 року між ними припинені шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. У 2015 році вона намагалась звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу, але відповідач вмовив її цього не робити, та обіцяв, що змінить своє ставлення до сім`ї. Вважає, що їх сім`я розпалась остаточно та зазначає, що збереження шлюбу не буде відповідати її інтересам та інтересам дітей, тому просить шлюб розірвати. 25.08.2022 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 16.09.2022 року провадження у справі було зупинено та сторонам було надано строк для примирення до 16.01.2023 року. Ухвалою від 16.01.2023 року цивільна справа була прийнята до розгляду суддею Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Шендриком К.Л., у зв`язку з перебуванням судді Замкової Я.В. на лікарняному та провадження у справі було поновлено. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач подав заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, відзиву та заперечень на позовну заяву не подав, відповідно до його заяви, сторонам був наданий строк для примирення. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Положеннями статті 111 Сімейного кодексу України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. З аналізу статті 111 Сімейного кодексу України вбачається, що заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено частиною сьомою статті 240 Цивільного процесуального кодексу України. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 14.01.2020 у справі № 200/952/18, від 10.06.2020 у справі № 643/5316/18. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. У постанові Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 605/434/18 зазначено, що, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Судом встановлено, що сторони по справі знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 22.10.2011 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 709, дошлюбне прізвище позивача « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та свідоцтвами про народження (а.с. 9-10). Спільне життя сторін не склалося, з липня 2022 року сторони спільно не проживають, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу та зазначає, що збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, відповідач просив суд надати строк для примирення, який був наданий судом терміном на 4 місяці, але кожний з подружжя має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що враховуючи, що побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі та в подружніх відносинах, родина сторін розпалася, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін та їх неповнолітніх дітей, позов підлягає задоволенню. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: approved