Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

19.09.2022 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, усунення перешкод в користуванні власністю. 20.09.2022 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче засідання. 23.01.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. В позові посилався на те, що 06.10.2016 року на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого за №1408, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В., [PERSON] придбано нерухоме майно - квартира [ADDRESS] . Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису №16833435 від 06.10.2016 року, таким чином відповідно ст.334 ЦК України з 06.10.2016 року позивач набув право власності на нерухоме майно. На момент укладання договору купівлі-продажу, відповідно даних Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (довідка № 04-19/4/7/94 від 29.09.2016 року) за адресою квартири зареєстровані особи відсутні. Продавець в п.5 Договору підтвердила відсутність наявних прав користування квартирою, чи будь-яких інших прав на майно, у будь-яких третіх осіб, в тому числі неповнолітніх чи малолітніх. На момент огляду квартири та на момент укладення договору купівлі-продажу в квартирі були відсутні як будь-які особи і речі, квартира була вільна і в ній ніхто не мешкав. Після укладення Договору купівлі-продажу позивач з сім`єю вселився в квартиру, зареєстрував місце мешкання своє, дружини [PERSON] , дітей - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується актом ОСББ. За цей період жодні особи з питань наявності права користування житлом до позивача не звертались, своїх прав на користування квартирою ніхто не заявляв. У 2021 році на адресу проживання позивача поштар приніс повідомлення про надходження поштової кореспонденції на ім`я [PERSON] . Намагаючись вияснити підстави надходження кореспонденції на ім`я сторонньої особи на адресу належної йому квартири, позивач звернувся до Департаменту реєстраційних послуг з питанням чи мають сторонні особи реєстрацію в належній йому квартирі. Надати письмову відповідь та пояснити підстави та час реєстрації йому відмовили, пославшись на конфіденційність даних, однак пояснили що в квартирі дійсно зареєстровані [PERSON] з дитиною, та рекомендували звернутися до суду. Зазначена квартира є для позивача та його сім`ї є єдиним місцем постійного проживання, а для дітей - їх батьківською оселею, тому важить для них значно більше ніж просто «нерухоме майно», це їх дім. Натомість зазначена квартира ніколи не була власністю відповідача, яка з дитиною раніше мешкала в квартирі, однак з 2016 року житлом не користується і не має до нього інтересу. Тому, задоволення позову має на меті захист прав власника житла. Враховуючи, що реєстрація відповідачів в квартирі обмежує позивача у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, позивач як власник квартири, має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема пред`явивши вимогу про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням внаслідок припинення обставини, що була підставою для встановлення сервітуту, зняття їх з реєстрації. Відповідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач не була власником нерухомого майна, згоду на її реєстрацію в квартирі чинний власник [PERSON] не надавав. З чого можливо зробити висновок, що або вона була зареєстрована як член сім`ї колишнього власника чи на інших підставах, наприклад внаслідок укладення договору оренди, однак в будь-якому випадку за дозволом попереднього власника. Право власності попереднього власника припинено, таким чином відповідачі втратили право користування майном внаслідок припинення обставини, яка була підставою встановлення сервітуту, при цьому самостійного права на житло з підстав, передбачених законом, відповідачі не набули, вони не є членом сім`ї власника житла, договір найму з власником не укладали, власник житла не надає згоду на їх проживання в квартирі, тому звертається до суду за захистом своїх прав на житло. Досліджуючи баланс інтересів прав дітей сторін по справі на користування житлом, необхідно звернути увагу на дотримання прав малолітньої дитини позивача, що передбачені ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.160 СК України, ст.ст. 29, 242 ЦК України, відповідно змісту яких малолітня дитина позивача має право на користування житлом своєї матері, батька, на проживання з батьками за місцем їх і своєї реєстрації. Реєстрація відповідачки з дитиною фактично створює перешкоди в реалізації житлових прав малолітньої дитини, та не відповідає вимогам ст.50 ЖК УРСР, що є неприпустимим. При цьому права неповнолітньої дитини відповідача на користування житлом не потребують захисту, так як дитина має право на проживання з батьками, її житлові права у випадку визнання її такою, що втратила право користування житлом, що не перебуває у власності її батьків, не порушуються, і не потребують захисту (Постанова ВС від 20.03.2019 року у справі №1612/2343/12). Прохав: 1) визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири за адресою: [ADDRESS] ; 2) усунути [PERSON] перешкоди у користуванні власністю, шляхом зняття [PERSON] та [PERSON] із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] . Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, 05.04.2023 року представник подала заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, які повернуто до суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», та оголошення про виклик на офіційному сайті Судової влади України, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи: Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в судове засідання не з`явився, 05.04.2023 року подали заяву про розгляд справи у відсутність представника, прохали справу вирішити на розсуд суду, враховуючи висновок опікунської ради. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У зв`язку з наведеним, суд на підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] в м. Рубіжне Луганської області народився позивач - [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , з 02.02.2017 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України № [NUMBER] від 07.06.2021 року, орган видачі 2313, та копією Довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 15.06.2021 року. З 25.02.2022 року позивач [PERSON] перебуває на військовій службі по мобілізації у Військовій частині [NUMBER] [ADDRESS] [INFO] народилася відповідач - [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , що підтверджується матеріалами позову. [INFO] народилася донька відповідача - [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , що підтверджується матеріалами позову. Позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу №1408 від 06.10.2016 року, що підтверджується копією договору купівлі-продажу та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.07.2022 року. Станом на дату укладення договору купівлі-продажу квартири від 06.10.2016 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані особи - відсутні, що підтверджується копією Довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №04-19/4/7/94 від 29.09.2016 року. Разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] з 20.10.2016 року зареєстровані члени його сім`ї: дружина [PERSON] , [INFO] , та діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно Довідки ОСББ «Ладозька 38» від 07.07.2022 року за адресою: [ADDRESS] з жовтня 2016 року фактично проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно Акту про фактичне проживання ОСББ «Ладозька 38» від 06.09.2022 року за адресою: [ADDRESS] з жовтня 2016 року фактично проживає сім`я власника житла [PERSON] , будь-які інші особи в квартирі не проживали, речі сторонніх особі в квартирі відсутні. Згідно Довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №01-12/01/1608 від 04.10.2022 року за адресою: [ADDRESS] з 19.04.2016 року по теперішній час зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також, згідно Витягу з Реєстру територіальної громади від 20.02.2023 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , задекларували/зареєстрували своє місце проживання з 20.02.2023 року за адресою: [ADDRESS] . Згідно Акту обстеження умов проживання від 17.03.2023 року, складеного Відділом по Дніпровському району Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ладозька буд.38 кв.36, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не проживають, їх особисті речі в квартирі відсутні. Відповідно Висновку про визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, затвердженого 04.04.2023 року Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Дніпровському району, орган опіки та піклування дійшов висновку, враховуючи факт її не проживання в квартирі та наявністю інформації про її реєстрацію за іншою адресою, про можливість визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК визначає житло об`єктом права приватної власності. Відповідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідно ч.2 п.7 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення правовідношення. Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст.41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі ст.391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 ЖК УРСР. У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. Судом встановлено, що до суду звернувся позивач, який є новим власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу №1408 від 06.10.2016 року, з позовом до відповідача та її малолітньої доньки, які зареєстровані в квартирі позивача, чим створюють йому перешкоди у користуванні власністю, з вимогою про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири та усунення позивачу перешкоди у користуванні власністю, шляхом зняття їх із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування). Судом встановлено, що на момент укладення позивачем договору купівлі-продажу квартири №1408 від 06.10.2016 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані особи були відсутні, однак згідно відомостей Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради відповідач та її донька з 19.04.2016 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , чим створюють позивачу перешкоди у користуванні власністю, а тому суд доходить висновку, що право відповідача та її доньки на користування квартирою підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України. При цьому, суд враховує те, що з 20.02.2023 року відповідач та її донька задекларували/зареєстрували своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Крім того, суд погоджується з висновком Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району як органу опіки та піклування про можливість визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , оскільки малолітня не проживає в квартирі та наявна інформація про її реєстрацію за іншою адресою. Відповідно ч.1 ст.76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно ч.1,8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Так як відповідач відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, будь-яких заперечень суду не надала, то суд вирішує справу за наявними матеріалами. Тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved