Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-13 00:00:00

У червні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, третя особа Служба у справах дітей Черкаської міської ради. Свої позовні вимоги позивачобґрунтовував тим, що 14 липня 2020 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 736 у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Київ). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, через те, що кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. На даний момент спільне господарство не ведеться. Фактично шлюбні відносини припинені з серпня 2021 року та шлюб носить формальний характер. Примирення між ними неможливе. Позивач також вказує, що після розірвання шлюбу він залишився проживати разом з сином за адресою: [ADDRESS] . Відповідач проживає за іншою адресою, вихованням сином не займається. Не надає жодної фінансової допомоги на утримання дитини. У зв`язку з викладеним, вважає за доцільне визначити місце проживання сина разом з ним. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 вересня 2022 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з призначенням справи до підготовчого судового засідання. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 лютого 2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу у судовому засіданні на 14 березня 2023 року. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, до початку розгляду справи скерувала до суду заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом з батьком. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явилася, до початку розгляду справи скерувала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі. При прийнятті рішення просила врахувати висновок органу опіки та піклування м. Черкаси від 29.12.2022 № 3143-01-21 Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, надані докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії, одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), 14 липня 2020 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що в цей же день складено відповідний актовий запис № 736. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на « [PERSON] ». Сторони сімейних та подружніх стосунків не підтримують. Шлюбні відносини фактично припинені з серпня 2021 року. Оскільки між сторонами втрачено почуття любові та взаєморозуміння, сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та не ведуть спільного господарства, тому суд робить висновок про те, що сім`я розпалась остаточно, шлюб має формальний характер та підлягає розірванню у судовому порядку. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на те, що відповідач з клопотанням про відновлення дошлюбного прізвища не зверталась, суд залишає відповідачу прізвище набуте в шлюбі - « [PERSON] ». Щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком суд зазначає наступне. Так, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Черкаським міським відділ державної реєстрації актів 09.01.2021, [PERSON] народився [INFO] , у графі батько зазначено - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи від 14.06.2020 малолітній [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 20 січня 2021 року по теперішній час. Згідно з актом опитування сусідів від 14.06.2022 [PERSON] проживає разом зі своїм малолітнім сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Дитина виховується батьком, завжди доглянута та охайна. Батько характеризується позитивно. Мати дитини [PERSON] з ними не проживає. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст.ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясо Відповідно до ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 вересня 2022 року зобов"язано Службу у справах дітей Черкаської міської ради надати висновок щодо доцільності (недоцільності) проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку Органу опіки і піклування Виконавчого комітету Черкаської міської ради №3143-01-21 від 29 грудня 2022 року, Орган опіки та піклування м. Черкаси, вважає за недоцільне визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , разом з батьком [PERSON] , у зв`язку з відсутністю спору між батьками. Як убачається із змісту даного висновку, Орган опіки та піклування м. Черкаси, виходячи з рівності прав та обов`язків матері й батька відносно дитини, дійшов висновків про наявність достатніх підстав для відмови у задоволенні вимог батька у визначенні місця проживання малолітнього сина разом з ним, оскільки з`ясувалося, що мати дитини погоджується щоб син проживав разом з батьком. Визнання матір`ю [PERSON] факту проживання сина разом з батьком [PERSON] , орган опіки та піклування м. Черкаси розцінює як відсутність спору між батьками. Судом встановлено, що відповідач раніше не заперечувала та на даний час не заперечує щодо проживання дитини разом з батьком. Даний факт визнає і позивач у судовому засіданні. Як на підставу своїх вимог про визначення місця проживання дитини, позивач посилається на існування між сторонами спору щодо місця проживання дитини за адресою: [ADDRESS] , за якою позивач на даний час проживає з дитиною. Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дитини має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч.2 ст.161 СК України. Принципом 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Посилання позивача на обставини наведені ним у позові про те, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини, або існував на момент пред`явлення позову, не доведені матеріалами справи, а також не підтверджені належними та допустимими доказами надані позивачем. Згідно із частинами 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При ухваленні рішення, суд також приймає до уваги поданий до суду висновок Органу опіки і піклування Виконавчого комітету Черкаської міської ради №3143-01-21 від 29 грудня 2022 року про недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з батьком у зв`язку із відсутністю предмета спору між сторонами. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували спір між ним та матір`ю дитини щодо визначення місця проживання дитини, підстави зазначені позивачем у позовній заяві та встановлені під час розгляду справи в суді, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову в частині визначення місця проживання дитини слід відмовити.

Outcome: partial