Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності за кожним із них по 1/2 частині квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Свої позовні вимоги позивачі мотивували тим, що [PERSON] був сином [PERSON] та батьком [PERSON] . [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] , який був розірваний згодом. 09.03.2004 року [PERSON] і його дружина [PERSON] , яка діяла від свого імені та імені їхнього сина [PERSON] , їхні сини [PERSON] та [PERSON] , продали належну їм на праві власності, по 1/5 кожному, квартиру. Вартість згідно договору купівлі-продажу складала 106600 грн, відповідно кожному належало 21320 грн, що складало 1/5 від вказаної суми. В еквіваленті станом на 09.03.2004 року вартість квартири складала 4000 доларів США. [PERSON] на той час не працювала та доходу не мала. На кошти виручені від продажу частки квартири [PERSON] вирішив придбати собі житло, а саме 12.03.2004 уклав договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , загальною площею 44.4 кв.м. Вказана квартира була придбана за 58630 грн, що було еквівалентно 11000 доларам США. Оскільки коштів виручених за продаж частки квартири було недостатньо для придбання іншого житла, то [PERSON] дав сину 3000 доларів США, ці гроші він дав особисто сину для придбання ним особисто для себе квартири. В подальшому право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано ОП ЗМБТІ 23.03.2004 за №2294802 саме за [PERSON] . Крім того, [PERSON] уклав кредитний договір №668-К/Р у Запорізькій філії АКІБ «УкрСиббанк» на суму 4000 доларів США, що на той час еквівалентно складало 21317,20 грн, в подальшому квартира була передана банку в якості іпотеки згідно іпотечного договору №668-К/Р/3 від 06.04.2004. Також, 12.03.2004 року був укладений договір поруки, згідно якого [PERSON] , виступив поручителем виконання зобов`язань свого сина перед банком. [PERSON] у серпні 2004 року залишила спірну квартиру забравши особисті речі, тобто з серпня 2004 року [PERSON] та [PERSON] припинили спільне проживання, почали вести роздільне господарство та окремі бюджети. В подальшому 25.01.2005 рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя, справа №2-1262/2005, шлюб між [PERSON] та відповідачем був розірваний. Відповідач ніколи не була зареєстрована в спірній квартирі, відносилася до квартири як до чужої. [PERSON] самостійно за період шлюбу сплачував щомісячні платежі за кредитним договором з квітня 2004 по серпень 2004 року. З серпня 2004 року по час розірвання шлюбу, а також після розірвання шлюбу щомісячні платежі за кредитним договором сплачував [PERSON] та син [PERSON] 07.10.2019 у зв`язку із виконанням кредитних зобов`язань у 2014 році заборона відчуження квартири за договором іпотеки була припинена. Оскільки [PERSON] не вкладала ніяких грошей на придбання спірної квартири, жодного разу не платила по кредитному договору, ніколи не претендувала на спірну квартиру, фактично визнавала, що квартира є особистою приватною власністю [PERSON] . В подальшому [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входять права на спірну квартиру. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були батько [PERSON] , мати [PERSON] , та донька померлого [PERSON] . [PERSON] на спадщину не претендувала, а тому не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак в подальшому постановами державного нотаріуса від 19.06.2020 та від 28.08.2020 позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки існує часка відповідача у спірній квартирі, як дружини померлого. Позивачі просять суд визнати за кожним із них по 1/2 частині квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 24.09.2020 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя відкрито провадження в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання на 20.01.2021 року. 05.02.2021 року [PERSON] подала зустрічна позовна заява, в якій просить визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , та визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеної квартири. В зустрічному позові зазначила, що 13.11.1998 року вона уклала шлюб з [PERSON] . [INFO] під час шлюбу у них народилася дочка [PERSON] . Надалі 25.01.2005 шлюб між нею та [PERSON] був розірваний на підставі рішення суду, та після розірвання шлюбу вона повернула собі дошлюбне прізвище « [PERSON] ». В період шлюбу, за їхні спільні кошти з чоловіком [PERSON] була придбана спірна квартира на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2004. Крім того, 12.03.2004 чоловік уклав кредитний договір на суму 4000 доларів США з Запорізькою філією АКІБ «УкрСиббанк», за її згодою, та вона виступила поручителем по даному договору. Оспорювана квартира в якості забезпечення зобов`язання була передана в іпотеку банку згідно іпотечного договору №668-К/Р/3 від 06.04.2004. Увесь час з квітня 2004 року по 2014 рік вона сплачувала кредитні зобов`язання за кредитним договором, кожен місяць давала гроші чоловікові для погашення зобов`язань за кредитним договором. Після розірвання шлюбу вона із [PERSON] підтримували відносини, в них росла спільна дитина. Чоловік [PERSON] намагався примиритися з нею, однак оскільки він постійно зловживав спиртними напоями, був дуже агресивним, а тому вона змушена була проживати з дочкою у своєї матері. Батьки колишнього чоловіка були негативно налаштовані до неї та її доньки, забрали усі документи та квитанції на квартиру. Ні про які гроші, які нібито надав батько її померлому чоловікові для придбання оспорюваної квартири [PERSON] нічого не відомо. Навпаки вона працювала, сплачувала кредитні зобов`язання, їй також допомагали її мати та дідусь. Чоловік пиячив, аліменти на дитину не сплачував, за що був засуджений. За життя колишній чоловік ніколи не заперечував, що спірна квартира є їхньої спільною сумісною власністю. Вважає, що майно набуте під час шлюбу подружжям належить чоловіку та дружині на праві спільної сумісної власності Ухвалою суду від 15.03.2021 року провадження у справі було зупинено у зв`язку зі смертю позивача [PERSON] . 04.01.2022 року ухвалою суду відновлено провадження у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частки квартири в порядку спадкування за законом. 01.09.2022 року ухвалою суду провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] закрито у зв`язку зі смертю останнього. Також прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] . Закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечувала. В судовому засіданні пояснила, що спірну квартиру купували ще коли вона була маленькою дитиною, коли дістала документи на квартиру та іпотеку, то дізналася, що гроші давали дід [PERSON] та баба [PERSON] , останні сказали їй, що вони купували квартиру, усі квитанції стосовно погашення кредиту зберігалися у батька. Зі слів діда та баби вони дали батьку 4000 доларів США, дід казав, що він сплачував кредит за квартиру, потім звернувся до суду із цим позовом, щоб розділити квартиру і нікому нічого зайвого не дісталося. Представник [PERSON] адвокат Ємець А.Ю. позовні вимоги в судовому засіданні підтримав з підстав викладених в позовній заяві, у задоволенні зустрічної позовної заяви просив відмовити також просив застосувати строк позовної давності. [PERSON] в судовому засіданні проти позову [PERSON] заперечувала частково, однак просила задовольнити її зустрічний позов. Також пояснила, що у 1998 році вона уклала шлюб з [PERSON] . Під час шлюбу у них народилася донька [PERSON] . Спочатку вона з чоловіком жила з його батьками. Свекруха погано до неї відносилася, а чоловік почав її бити та зловживати алкоголем. Коли вона завагітніла, то з чоловіком почали винаймати окреме житло. Потім знову почали жити разом з батьками чоловіка. Чоловік сильно пив, зраджував, але вона бажала зберегти сім`ю, оскільки була мала дитина. Якось свекруха сказала, що треба придбати окреме житло, щоб чоловік виправився, почав працювати, припинив зловживати спиртним, сплачував би кредит. Також сказала, що вона разом зі свекром допоможуть і дід відповідача допоможе. Коли вже зайшла мова за придбання квартири та отримання кредиту для цього, то відповідач була проти оформлення кредиту, розуміла що повертати кредит доведеться саме їй. Потім у 2004 році купили квартиру, взяли кредит та оформили іпотеку. Оформляли покупку квартири в агентстві нерухомості, організаційними питаннями займалися чоловік та свекор. Батьки чоловіка казали, що повертати кредит буде легко, оскільки чоловік піде працювати на [PERSON] , але чоловік лише крав гроші з її карманів. Для того, щоб повертати гроші за кредитом вона пішла працювати. Потім життя з чоловіком не склалося, вона з чоловіком розлучилася, а у 2006 році з`їхала з її та чоловіка квартири, також забрала з собою доньку. Також пояснила, що батьки чоловіка дали на придбання квартири 4000 доларів США, її батьки дали 3000 доларів США, а інша частина була кредитними коштами забезпеченими іпотекою. Квартиру вважає спільною сумісною власністю, та хоче зберегти її для доньки. Представник [PERSON] адвокат Мітіна І.В. позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала, позов [PERSON] задовольнити частково. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є матір`ю відповідача [PERSON] . У 1998 році дочка вийшла заміж за [PERSON] , сімейне життя в них не склалося, чоловік пиячив, бив дружину. У 1999 році народилася онука [PERSON] . Спочатку дочка із чоловіком жили в квартирі батьків чоловіка. Потім батьки чоловіка вирішили кожному сину купити квартиру, але не вистачало грошей. Для цього продали належну їм та їхнім дітям чотирьохкімнатну квартиру. Свідок дала дочці 3000 доларів США на придбання квартири. Квартиру купили приблизно у 2004-2005 році. Свідок допомагала виплачувати кредит за придбану квартиру дававши щомісячно гроші, приблизно 160 доларів США щомісячно дочці та її чоловіку. [PERSON] казав, що свідок має допомагати сплачувати кредит, оскільки це його та його дружини квартира. Донька виплачувала зобов`язання за кредитом та віддавала квитанції. Також допомагав грошима батько свідка, тобто дідусь [PERSON] .. Придбана квартира коштувала приблизно 11000 доларів США, з них свідок дала 3000 доларів США, ще 4000 доларів США взяли в кредит. У 2005 році дочка та [PERSON] розійшлися. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що є двоюрідною сестрою відповідача. Підтримувала стосунки із відповідачем, була на її весіллі у 1998 році., приїздила в гості до двоюрідної сестри, бачила як її бив чоловік, як він пиячив. Відповідач з чоловіком жила в чотирьохкімнатній квартирі разом з батьками та братами останнього, в цій квартирі постійно були п`янки, бійки. Потім цю квартиру продали, гроші розділили між синами. Після цього [PERSON] і [PERSON] купила власну квартиру, взяли також кредит. Свідок знає, що якась частина грошей була у [PERSON] , іншу частину взяли в кредит, а частину також дав дід відповідача, який останнім постійно допомагав. Про які точно суми коштів йшла мова свідок не знає. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові та інші докази у їх сукупності та взаємозв`язку, надавши оцінку кожному доказу з точки зору допустимості, достовірності та належності, а їх сукупності з точки зору достатності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 13.11.1998 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис №686, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] від 13.11.1998, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінської районної адміністрації м. Запоріжжя. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на « [PERSON] ». (а.с. 144) [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.11.1999. (а.с. 143) 09.03.2004 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , продали належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS] за 106600 грн., які й отримали від покупця [PERSON] . (а.с. 25.) 12.03.2004 року укладено договір купівлі-продажу відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив, квартиру [ADDRESS] , за ціною 58630 грн. Договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Черненькою О.М. та зареєстровано в реєстрі за №624. (а.с. 26) Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого ОП Запорізьке МБТІ за №3148209 від 23.03.2004 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2004. (а.с.27) Також, 12.03.2004 року укладеного кредитний договір №668-К/Р від 12.03.2004 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , відповідно до якого, банк зобов`язувався надати позичальнику, а позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 4000 доларів США у порядку і на умовах визначених договором. Термін повернення кредиту - 11.03.2014 року. Згідно п.1.4 кредитного договору цільовим призначенням кредиту є придбання квартири за адресою: [ADDRESS] . У забезпечення виконання зобов`язань позичальника за даним договором банком прийнято застава нерухомого майна (квартири за адресою: [ADDRESS] ), порука [PERSON] , згідно договору поруки №668-К/Р/П від 12.03.2004, порука [PERSON] , згідно договору поруки №668-К/Р/П-1 від 12.03.2004. (а.с. 30-34) Згідно договору поруки №668-К/Р/П від 12.03.2004, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк», позичальником [PERSON] , поручителем [PERSON] , поручитель [PERSON] зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №668-К/Р від 12.03.2004. Поручитель відповідає у тому ж обсязі, що і позичальник за повернення суми боргу. (а.с.219-221) Згідно договору поруки №668-К/Р/П-1 від 12.03.2004, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк», позичальником [PERSON] , поручителем [PERSON] , поручитель [PERSON] зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №668-К/Р від 12.03.2004. Поручитель відповідає у тому ж обсязі, що і позичальник за повернення суми боргу. (а.с. 33) Відповідно до п.1.1 договору іпотеки, укладеного між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» №668-К/Р/З від 06.04.2004 іпотекодавець з метою забезпечення викладених нижче зобов`язань передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.1.3 договору іпотеки іпотекою забезпечуються вимоги іпотекодержателя, які виникають з кредитного договору №668-К/Р від 12.03.2004. Цим же пунктом передбачалося, що іпотекодержатель видає іпотекодавцю кредит в сумі 4000 доларів США, що в еквіваленті складало 21317,20 грн. Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Сенченко В.М., зареєстровано в реєстрі за №726. (а.с. 39-44) Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.01.2005, справа №2-1262/2005, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 13.11.1998 відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінської районної адміністрації м. Запоріжжя. (а.с.23) 28.02.2006 року в Книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено відповідний актовий запис №84 від 28.02.2006 року, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та видане Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 28.02.2006. (а.с. 146) На підставі свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 27.02.2014, виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції [PERSON] змінила ім`я на [PERSON] . (а.с. 145) Згідно банківських квитанцій від 09.11.2004, 10.11.2004, 12.12.2004, 14.11.2004, 14.12.2004, 10.01.2005, 14.02.2005, 17.02.2005, 11.03.2005, 12.05.2005, 05.07.2005, 11.06.2005, 13.06.2005, 06.08.2005, 09.09.2005, 13.01.2006, 10.02.2006, 09.03.2006, 10.04.2006, 10.05.2006, 09.06.2006, 10.07.2006, 10.08.2006, 08.09.2006, 11.10.2005, 09.10.2006, 10.11.2006, 11.12.2006, 10.01.2007, 08.02.2007, 13.03.2007, 10.04.2007, 07.05.2007, 06.06.2007, 13.07.2007, 13.08.2007, 13.09.2007, 12.10.2007, 12.11.2007, 10.12.2007, 20.11.2008, 03.12.2008, 08.10.2008, 11.11.2008, 11.07.2008, 08.08.2008, 08.05.2008, 10.06.2008, 11.03.2008, 10.04.2008, 09.01.2008, 11.02.2008, 11.12.2009, 23.09.2009, 09.10.2009, 13.07.2009, 10.08.2009, 13.05.2009, 11.06.2009, 12.03.2009, 10.04.2009, 12.01.2009, 11.02.2009, 14.12.2010, 11.10.2010, 11.11.2010, 13.08.2010, 27.09.2010, 17.06.2010, 09.07.2010, 12.04.2010, 10.06.2010, 09.03.2010, 11.02.2010, 12.12.2011, 11.11.2011, 11.10.2011, 11.08.2011, 09.09.2011, 11.05.2011, 10.06.2011, 11.03.2011, 11.04.2011, 11.01.2011, 11.02.2011, 12.10.2011, 09.11.2012, 11.09.2012, 10.07.2012, 11.05.2012, 12.06.2012, 12.03.2012, 11.04.2012, 11.01.2012, 10.02.2012, 03.02.2014, 15.04.2013, 12.06.2013, 13.02.2013, 18.03.2013 погашення кредитних зобов`язань за договором, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] здійснювалося позичальником [PERSON] . (а.с. 53-113) [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 31.10.2019 виданого повторно Вознесенівським районним у м. Запоріжжя відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області. (а.с. 10) Згідно змісту спадкової справи №198/2019 Другої Запорізької державної нотаріальної контори після померлого [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа від 10.12.2019. Заяву про прийняття спадщини після померлого подав нотаріусу [INFO] [PERSON] , та 17.01.2020 року подала [PERSON] . Згідно матеріалів спадкової справи інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. (а.с. 183-192) Постановою державного нотаріуса Другої Запорізької державної нотаріальної контори від 19.06.2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті спадкодавця [PERSON] , на квартиру [ADDRESS] , без урахування права власності другого із подружжя, яке набуто у шлюбі зі спадкодавцем [PERSON] (а.с. 48) Постановою державного нотаріуса Другої Запорізької державної нотаріальної контори від 28.08.2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті спадкодавця [PERSON] , на квартиру [ADDRESS] , без урахування права власності другого із подружжя, яке набуто у шлюбі зі спадкодавцем [PERSON] (а.с. 49) Зі змісту спадкової справи №232/2021 Другої Запорізької державної нотаріальної контори випливає, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , заведена спадкова справа від 12.11.2021. Із заявою при прийняття спадщини звернулася лише [PERSON] . Однак, разом з померлим [PERSON] були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . (а.с. 193-195) Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за змістом вказаної норми щодо майна, придбаного під час шлюбу, діє презумпція його спільності для подружжя, дока один з них не доведе його придбання за особисті кошти. Частиною 2 та 3 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Згідно ч.1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості, і це є її процесуальним обов`язком. Майно придбане за запозичені (кредитні) кошти та оформлене на одного з подружжя є об`єктом спільної сумісної власності і підлягає поділу судом оскільки не входить до переліку майна, передбаченого ст. 57 СК України. Відповідно до ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Окрім цього для суду важливим є встановлений факт, що нерухомість була придбана в інтересах сім`ї, тому відповідно до ч.4 ст.65 СК України договори купівлі-продажу, кредиту та іпотеки створюють обов`язки для обох з подружжя і після розлучення. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ст.368 ЦК України майно, придбане подружжям в період шлюбу є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором між ними чи законом. Згідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Майно може належати на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що спірна квартира придбана в період перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі та за їх згодою за кредитні кошти, які використані в інтересах сім`ї для придбання житла, а отже кредитний договір в інтересах сім`ї породжує цивільні права та обов`язки для обох із подружжя. Отже, у подружжя, крім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержану за рахунок останніх квартиру, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Разом з тим, це не змінює статус спільності набутої під час шлюбу квартири за запозичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї саме на придбання цього майна. Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 13.02.2020, справа №320/3072/18. Вищезазначені положення законодавства та досліджені обставини під час судового розгляду дають підстави зробити висновок про те, що спірна квартира [ADDRESS] , була придбана під час шлюбу подружжя, тобто є їх спільним сумісним майном. Таким чином, як померлому [PERSON] так і його колишній дружині [PERSON] відповідно до ст. 63 СК України належить право власності на 1/2 частину вказаної квартири. При цьому, суд зазначає, що позивачем [PERSON] не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту погашення зобов`язань за кредитним договором за власні кошти померлого [PERSON] , оскільки зі слів [PERSON] , вона також передавала кошти чоловіку [PERSON] для погашення кредиту, та була поручителем за даним договором. Надані копії квитанцій про сплату щомісячних платежів по вимогам кредитного договору містять лише відомості про суму сплачених коштів, платником вказаний [PERSON] , що є правильним, оскільки він зазначений як позичальник за кредитним договором №668-К/Р від 12.03.2004 року. Отже, позивачкою [PERSON] не надано суду жодних доказів в обґрунтування своїх доводів про погашення зобов`язань за кредитним договором за власні кошти померлого [PERSON] . Таким чином, якщо навіть на час придбання в шлюбі майна використовувалися запозичені кошти одним із подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім`ї і не є особистою власністю подружжя. Посилання [PERSON] щодо придбання спірної квартири у тому числі за кошти, які дав [PERSON] своєму синові [PERSON] в еквіваленті 3000 доларів США не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки стороною позивача не надано жодного доказу на підтвердження такої обставини, та як вона сама пояснила, що це їй відомо зі слів її бабусі, матері померлого [PERSON] . В свою чергу, з показів свідка [PERSON] випливає, що вона також дала дочці суму еквівалентну 3000 доларів США для придбання спірної квартири. Свідок [PERSON] також підтвердила, що частина коштів на придбання оспорюваної квартири надавалася [PERSON] її родичами. Також доводи [PERSON] про те, що частина коштів за які була придбана оспорювана квартира були особистою приватною власністю [PERSON] , оскільки перед цим він продав належну йому на праві власності частку в іншій квартирі також не дають суду підстав стверджувати, що оспорювана квартира може бути особистою приватною власністю померлого [PERSON] . Так, згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 09.03.2004 випливає, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] продали належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру за 106600 грн, кожен власник отримав рівну частину коштів від продажу належної йому частки квартири. Тобто померлий [PERSON] отримав від продажу своє частки 21320 грн (106600:5=21320). Натомість оспорювана квартира була придбана за 58630 грн, відповідно отримані померлим [PERSON] кошти не були достатніми для придбання оспорюваної квартири. В свою чергу Верховний Суд в постанові від 22.01.2020, справа № 711/2302/18, зробив правовий висновок, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. При цьому Верховний Суд в цій справі вказав, що виручена сума коштів за продаж іншого належного на праві особистої приватної власності майна одного з подружжя має бути достатньою для придбання спірного майна в період шлюбу для того, щоб таке майно могло визнатися особистою приватною власністю цього подружжя. В даному випадку, як було встановлено вище, коштів виручених за продаж частки у іншій квартирі, яка належала померлому [PERSON] на праві власності не було достатньо для придбання спірної квартири. Таким чином, суд доходить висновку, що оспорювана квартира належала на праві спільної сумісної власності подружжя померлому [PERSON] та [PERSON] ,. Як було встановлено [PERSON] , якому належала оспорювана квартира на праві спільної сумісної власності подружжя помер [INFO] . Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як було встановлено, згідно матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] №198/2019 від 10.12.2019 із заявами про прийняття спадщини звернулися його батько [PERSON] та дочка [PERSON] , яким було в подальшому нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру у зв`язку із неврахування права власності другого подружжя - [PERSON] . Отже у випадку врахування права спільної сумісної власності колишньої дружини померлого, [PERSON] та [PERSON] мали б отримати в порядку спадкування право власності на 1/4 частину спірної квартири, кожен. За таких обставин суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивача [PERSON] , а також повного задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] . Щодо строків позовної давності суд виходить з наступного. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які підтверджували б заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Таким чином, визначальним у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності є день, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Саме така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 08.12.2021, справа № 753/18448/17. Під час розгляду справи стороною позивача не надано будь-яких доказів того, що померлий [PERSON] заперечував право спільної сумісної власності на оспорювану квартиру. Натомість [PERSON] зазначила, що про те, що її право спільної сумісної власності на оспорювану квартиру заперечується вона дізналася коли отримала позовну заяву позивачів в цій справі. Таким чином, підстав для застосування позовної давності не вбачається. Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 ЦПК України, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позовних вимог позивача [PERSON] , та повне задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] . Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial