Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 05.07.2018 року № 25-4963/14-18-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким надано у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 0,1200 га (кадастровий номер 7425584900:06:000:6031); скасувати рішення приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чуприненко О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 20.09.2019 року, індексний номер 48779367 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером 7425584900:06:000:6031 розташованої на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області за [PERSON] з одночасним припиненням речових прав [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером 7425584900:06:000:6031; усунути перешкоди у здійсненні Михайло-Коцюбинською селищною радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 0,1200 га з кадастровим номером 7425584900:06:000:6031 розташованої на території Мньовської сільської рали Чернігівського району Чернігівської області шляхом її повернення на користь держави в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради; стягнути з відповідачів на користь Чернігівської обласної прокуратури понесені витрати на сплату судового збору. Позов обгрунтовано тим, що в порушення вимог ст.19 Конституції України, ст. 20, 59, 84, 122 ЗК України видано оспорюваний наказ, яким надано у приватну власність земельну ділянку водного фонду для індивідуального садівництва, тому спірна земельна ділянка, яка на даний час належить на праві власності [PERSON] має бути повернена на користь територіальної громади в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради, як законного розпорядника земель даної категорії, в зв`язку з чим слід скасувати рішення про державну реєстрацію цієї земельної ділянки. Ухвалою судді від 6 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 24 січня 2022 року від представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, в яких просить відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки оскаржуваний наказ, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва [PERSON] на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області та надання йому у власність земельної ділянки є законним і підстави для його скасування відсутні. Окрім того, просять врахувати, що спірний наказ є актом одноразового застосування і вичерпав свою дію шляхом його виконання, адже за [PERSON] було зареєстровано речове право, а в подальшому право власності перейшло до відповідача [PERSON] на підставі цивільно-правової угоди, а тому його скасування не породжує ніяких правових наслідків. 7 лютого 2022 року на адресу суду надійшло клопотання від керівника обласної прокуратури Василини С. про залучення [PERSON] до участі у справі як співвідповідача, оскільки предметом спору у справі є наказ, яким передано у власність [PERSON] земельну ділянку, так як визнання незаконним та скасування оскаржуваного наказу вирішує права та обов`язки первісного набувача спірної ділянки [PERSON] 10 лютого 2022 року в підготовчому засіданні протокольною ухвалою суду було вирішено питання про витребування актового запису про смерть [PERSON] 23 травня 2022 року на запит суду надійшов лист від Відділу дрежавної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), з якого вбачається, що [PERSON] [INFO] - помер [INFO] у віці 49 років, що підтверджується копією актового запису про смерть № 4634 від 30 грудня 2021 року. 28 вересня 2022 року через канцелярію суду прокурор Лепська Н.П. подала клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] , яка є спадкоємцем [PERSON] . Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 3 листопада 2022 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] , зареєстровану за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Чернігівського районного\~суду Чернігівської\~області від\~28\~вересня 2022\~року закрито\~підготовче провадження\~по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Прокурор в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Позивач - Михайло-Коцюбинська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області,\~в судове\~засідання не\~забезпечив явку\~свого представника,\~надала заяву\~про розгляд\~справи без\~участі представника\~позивача. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області у судовому засіданні позов не визнала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.06.2018 року [PERSON] звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області з проханням затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,1200 га за рахунок земель запису для індивідуального садівництва на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (за межами населеного пункту) та передати дану земельну ділянку у власність. (а.с.29) 05.07.2018 року Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області винесено наказ № 25-4963/14-18-сг, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва [PERSON] на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. Надано у власність [PERSON] земельну ділянка площею 0,12 га, кадастровий номер: 7425584900:06:000:6031, для ведення індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. (а.с.28) На підставі договору купівлі-продажу від 18.09.2019 року власником спірної земельної ділянки став [PERSON] (а.с.30-33) Згідно інформаційної довідки № 290915076 (а.с.206-208) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис 33314615 про право власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер 7425584900:06:000:6031, надану для індивідуального садівництва, розташовану на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48779367 від 20.09.2019 13:15:50 приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чуприненко Олени Віталіївни. Підставою для державної реєстрації земельної ділянки за [PERSON] став договір купівлі-продажу від 18.09.2019 року. Також в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, міститься запис 27056438, за яким на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42075158 від 16.07.2018 15:32:51 приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Реуса Романа Володимировича, ця земельна ділянка належала [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Відомості про припинення права власності внесено до реєстру 20.09.2019 13:28:01 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48779367 приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чуприненко Олени Віталіївни. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч.1 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч.3 статті 116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно ч.4 статті 116 Земельного кодексу України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Приписами статті 118 Земельного кодексу України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.\~\~ Відповідно до ч.1, п. «в» статті 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара. Згідно статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1, ч.2 статті 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ч.1 статті 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на землі водного фонду (п. «є» ч.1 ст. 19 ЗК України). До земель\~водного фонду\~належать,\~зокрема,\~землі,\~зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами (стаття 58 ЗК України та стаття 4 ВК України). До земель державної власності, які не можна передавати у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених ЗК України (пункт «д» частини третьої статті 84 цього кодексу). Частина друга статті 59 ЗК України обмежує можливість передання земель водного фонду у приватну власність випадком безоплатного передання громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування замкнених природних водойм (загальною площею до 3 гектарів). Відповідно до статі 60 ЗК України, статі 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари -\~50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (статті 61-62 ЗК України, статті 89-90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів і додаток 13 до цих правил). Отже, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України. Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц; пункт 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц; пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц). В інформації для прийняття наказу по заяві [PERSON] щодо відведення спірної земельної ділянки зазначено, що земельна ділянка 0,12 га знаходиться на території Мньовської сільської ради Чернігівського району за межами населенного пункту, інформація по формі 6-зем: землі запасу, склад угідь: сільськогосподарські землі, у тому числі пасовища - 0,12 га. (а.с.79) Рзом з тим, відповідно інформації Інституту водних проблем і меліорації НААН України від 30.04.2021 № 228/06 земельна ділянка з кадастровим номером 7425584900:06:000:6031 знаходяться в межах прибережної захисної смуги (ПЗС) р. Річище, яка є протокою (рукавом) р. Дніпро і відповідно до вимог Водного кодексу України відносяться до земель водного фонду. Ширина прибережної захисної смуги (ПЗС) уздовж р. Річище щонайменше має становити 100 м (а.с.37-41). Згідно інформації Державного науково-виробничого підприємства «Картографія» від 23.09.2020 № 1036 встановлено, що спірна земельна ділянка із кадастровим номером 7425584900:06:000:6031 повністю накладається на землі водного фонду, а саме на 100 метрову прибережну захисну смугу річки Річище (лівий рукав річки Дніпро) та належить до водного об`єкту загальнодержавного значення (а.с.34-35). Надані прокурором письмові докази суд ввавжає належними та допустимими, оскільки висновок про те, що річка Речище є не малою річкою, а протокою (рукавом) річки Дніпро грунтується на ДСТУ 3517-97 "Гідрологія суші. Терміни та визначення основних понять." та картографічних матеріалах, а річка Речище була і продовжує залишатися складовою акваторії Дніпра, який у свою чергу належить до великих річок. Враховуючи наведене, доводи прокурора щодо знаходження спірної земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги р. Річище, яка є протокою р. Дніпро, і відповідно до вимог Водного кодексу України відноситься до земель водного фонду знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і не спростовані відповідачами, а тому спірний наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 05.07.2018 року № 25-4963/14-18-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким надано у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 0,1200 га (кадастровий номер 7425584900:06:000:6031) є незаконним. Прокурор для відновлення порушеного права власності на землі водного фонду звернувся до суду з вимогами про визнання незаконним та скасування наказу про затвердження документації із землеустрою та надання спірної земельної ділянки у власність [PERSON] , скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку за [PERSON] з одночасним припиненням речових прав та усунення перешкод у здійсненні Михайло-Коцюбинською селищною радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду шляхом її повернення. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19); від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19) Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу. Тому, протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, й таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом. Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження№ 14-452цс18), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19) та інші). Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18), постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19)). Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Отже, належним відповідачем у такому спорі є особа, яка порушує права позивача, тобто останній володілець спірної земельної ділянки, який перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження земельною ділянкою. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зроблено висновок, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (провадження № 12-95гс19, пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 35), від 01 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19, пункт 52)). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного, не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - «суд знає закони» (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19, пункт 50), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19, пункт 84), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 101) та інші). Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення… Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою». В той же час, рішенням за результатами розгляду негаторного позову не буде вирішуватися питання про права та обов`язки первісного набувача права власності на спірну земельну ділянку, оскільки наказ повернути земельну ділянку власнику адресується останньому володільцю, на якого покладається обов`язок виконати рішення суду. Згідно із частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частина перша статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Згідно пункту дев`ятого частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Таким чином суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог, заявлених до [PERSON] , про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] з одночасним припиненням речових прав на земельну ділянку та усунення перешкоди у здійсненні Михайло-Коцюбинською селищною радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду шляхом її повернення. Щодо позовних вимог до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області та [PERSON] про\~визнання незаконним\~та скасування\~наказу,\~то у\~їх задоволенні\~слідвідмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved