Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 25.08.2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Конотопського міськрайонного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 244. Свої вимоги мотивує тим, що 25.08.2006 року зареєстрували з відповідачем шлюб. Від сумісного життя мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , якого просить залишити проживати з ним. Він бажає розірвати шлюб з відповідачем тому, що останнім часом спільне життя значно погіршилося з причини психологічної несумісності характерів в сім`ї, часто відбуваються сварки та непорозуміння. Шлюбні відносини між ними припинені, втрачено почуття любові та поваги, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. У зв`язку з цим вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, так як це суперечить їх інтересам та інтересам їх дітей, тому і звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить судове засідання проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а.с. 18). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просить судове засідання проводити без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розірвати шлюб (а.с. 19). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 1 ст.112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25.08.2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Конотопського міськрайонного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 244 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження якого, позивач записаний батьком, а відповідач - матір`ю (а.с. 22). Спір про майно не виник. За матеріалами справи судом також встановлено, що сторони проживають окремо, не підтримують подружніх відносин. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем, яка погодилася на розірвання шлюбу, що також свідчить про відсутність намірів останньої зберігати сім`ю. Таким чином, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про залишення малолітніх дітей на вихованні позивача, суд виходить із наступного. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Це підтверджується правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, номер судового провадження 61-14859ск19. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Більш того, відповідач подала до суду заяву, в якій не заперечує проти залишення спільної дитини на вихованні позивача, тому суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу неповнолітнього сина [PERSON] слід залишити на виховання батьку, відповідно позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Outcome: approved