Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

22 лютого 2023 року [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Долженко О.М., звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] про зняття арешту з будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження позовних вимог зазначив, що 22 березня 2005 року придбав у [PERSON] , яка діяла від свого імені та імені [PERSON] , житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку. Того ж дня зареєстрував право власності в Миргородському підприємстві технічної інвентаризації та експертиз «Інвентаризатор» за реєстраційним № 10187282, номер запису 54 в книзі 1. В процесі\~підготовки документів\~для укладення\~договору купівліпродажу\~вищезазначеного будинку\~позивачу стало відомо, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на його будинок Другою миргородською державною нотаріальною конторою накладений арешт 26 лютого 2010 року за № 9563854. Підстава обтяження ухвала № 1-129/2010 Миргородського міського суду від 24 лютого 2010 року, власником будинку зазначений [PERSON] [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх прав, оскільки арешт на будинок накладений неправомірно і позбавляє його як власника можливості розпоряджатися ним. В судове засідання [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися. Представник звернулась із заявою, в якій просила позов задовільнити з підстав, зазначених в позовній заяві, судовий збір просила залишити за позивачем, справу розглядати у їх відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду відзив, в якому зазначив наступне. Будинок [ADDRESS] , який належав йому та його дружині [PERSON] , вони продали 22 березня 2005 року позивачу. Про причини та підстави накладення арешту 26 лютого 2010 року на вищезазначений будинок йому не відомо. Не відомі також підстави зазначення його власником будинку в реєстрі заборон відчуження майна. Просив виключити його із учасників справи як неналежного відповідача, оскільки не порушував права позивача, та відмовити у стягненні з ного судових витрат (а.с.32). Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить переконання, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 22 березня 2005 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 10-12). Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі ухвали Миргородського міського суду № 1-129/2010 від 24 лютого 2010 року Другою миргородською державною нотаріальною конторою 26 лютого 2010 року накладено арешт на будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 9563854. Власником будинку зазначений [PERSON] (а.с.14-15). Відповідно до повідомлення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 лютого 2023 року судове рішення про накладення арешту на майно, що належить [PERSON] , в реєстрі суду не обліковується. При огляді оригіналу рішення суду по справі № 1-1129/2010 встановлено, що стороною у цій справі [PERSON] не значиться (а.с. 16). В Єдиному державному реєстрі судових рішень є рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області № 2-129/2010 від 12 березня 2010 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому відсутні відомості про накладення арешту на майно відповідача. Враховуючи наведене, суд приходить висновку, що на момент реєстрації обтяження 26 лютого 2010 року Другою миргородською державною нотаріальною конторою власником житлового будинку був [PERSON] , а не [PERSON] , оскільки 22 березня 2005 року попередні власники будинку [PERSON] , [PERSON] продали його [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Оскільки право позивача на розпорядження своїм майном є порушеним, воно підлягає захисту у судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено і в ч. 1 ст.\~321\~ЦК України, згідно з якою право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним зі способів захисту права власності є гарантована в ст.\~391\~цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, арешт нерухомого майна, а саме - будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , належного позивачу, порушує його права на розпорядження своїм майном, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved