Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 08 лютого 2022 ріжу Відділом державної реєстрації актів цивільною стану у місті Львові Західною міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) між нею, [PERSON] та Відповідачем було зареєстровано шлюб. Вже з перших тижнів їхнього спільного з відповідачем сімейного життя у них почали виникати спершу дрібні, а згодом щоразу серйозніші непорозуміння, пов`язані з різними поглядами практично на усі аспекти життя, правила поведінки дорослої людини у різних життєвих ситуаціях. Між нею та відповідачем з`явилося і почало зростати взаємне відчуження. Вони шоразу менше спілкувалися одне з одним, оскільки не могли дійти спільної думки у вирішенні найважливіших питань життя сім`ї. Вважає, що причиною постійних непорозумінь, які мали місце між нею та відповідачем, була значна різниця у віці, через що в силу природних причин їхні з відповідачем погляди на життя кардинально різнилися і різняться. Вже більше року як вони з відповідачем перестали жити однією сім`єю, роз`їхались і живуть в різних країнах, шлюбних відносин не підтримують, ведуть окремий побут, життям одне одного не цікавляться, а близько року тому вони припинили будь-яке спілкування. Вона переконана, що надалі спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим, просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за наявними у справі матеріалами. Представник позивача адвокат Шала Р.М. в судове засідання не з`явився, однак від нього поступила заява, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги позивача [PERSON] підтримує повністю, а тому суд розглянув справу у відсутності представника позивача на підставі наявних доказів по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак від нього поступила заява, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги визнає. \~\~\~\~\~\~Відповідно до ст.247 ЦПК судовий\~ розгляд\~ проведено без фіксування судового\~ процесу за допомогою\~ звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Доступ до правосуддя в контексті пункту 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений\~ЦПК України. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до таких висновків. Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання Сімейного Кодексу України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя. Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Процесуальний порядок провадження у справах за участю іноземних осіб врегульовано\~Розділом ХІ ЦПК України. Так, порядок розірвання шлюбу, укладеного між іноземними громадянами, має ряд особливостей. Основним у цьому питанні є визначення закону, відповідно до якого буде проводитися розірвання шлюбу. Питання, що виникають у сфері приватно-правових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із\~Законом України "Про міжнародне приватне право". Згідно з\~ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право», припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до п. 11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом" 16.05.2013 № 24-754/0/4-13 передбачено, що правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються\~статтею 60 Закону України "Про міжнародне приватне право". Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Наявні у справі докази об`єктивно свідчать про те, що відповідач постійно на відповідних законних підставах мешкає та зареєстрований на території України, що підтверджено посвідкою загальнодержавного зразка за №005817/10-2021 від 12.05.2021р.,, шлюб укладено на території України, про що свідчать документи по справі. З урахуванням наведених обставин суд вважає, що спір підлягає вирішенню відповідно до законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст.\~110, ст.\~112 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Крім того, під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що їх правове регулювання здійснюється нормами Загальної Декларації Прав Людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 10.12.1948 року й ратифікованої Україною в 1973 році, Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року Законом № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року (із змінами та доповненнями) та Закону України «Про міжнародне приватне право» № 2709-IV від 23.06.2005 року (зі змінами та доповненнями). Так, статтею 16 Загальної Декларації Прав Людини визначено, що чоловіки i жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися i засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Таке положення міжнародно-правової норми повністю відповідає змісту статті 51 Конституції України, якою регламентовано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, регламентується нормами Закону України «Про міжнародне приватне право». При цьому, як чітко обумовлено змістом статті 2 цього Закону, він застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, як: 1) визначення застосовуваного права; 2) процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; 3) підсудність судам України справ з іноземним елементом; 4) виконання судових доручень; 5) визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів. Отже, наведений вище нормативно-правовий акт під приватноправовими відносинами розуміє відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи, а під іноземним елементом - ознаку, яку характеризує приватноправові відносини, що ним регулюються, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (пункти 1 і 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право». Послідовний аналіз вказаних правових норм надає судові можливість зробити висновок про те, що це рішення ухвалюється у справі з іноземним елементом. Загальні засади регулювання правовідносин з іноземним елементом встановлені Основним Законом нашої держави, який гарантує забезпечення, охорону і захист прав і свобод людини, зокрема, статтею 26 Конституції України закріплено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Суд, вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Матеріалами справи встановлено, що позивач 08 лютого 2022р. уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільною стану у місті Львові Західною міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис №135, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08 лютого 2022 року. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Судом також взято до уваги, що жоден із сторін не виявив бажання, із клопотанням про надання терміну для примирення не звертався, а тому враховуючи конкретні обставини справи та роз`яснення, надані Верховним Судом України у пункті 10 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не знаходить підстав для застосування такого заходу. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача [PERSON] наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, сторони тривалий час проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин, спільних дітей не мають, спільного господарства не ведуть, подальше спільне проживання у шлюбі та його збереження стало неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між ними втрачено, і строк для примирення за таких обставин не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків, позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має істотне значення, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до вимог ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного та згідно із ст.ст.58, 63 Закону України "Про Міжнародне приватне право України", ст.ст. 56, 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved