Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

09.09.2022 представниця позивача звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з названим позовом. У відповідності до ухвали від 31.10.2022 справа № 357/8144/22 була направлена до Володарського районного суду Київської області за правилами підсудності визначеними ч. 1 ст. 27 ЦПК України. 21.11.2022 дана справа надійшла до Володарського районного суду Київської області. У позові представниця позивачки зазначає, що [PERSON] та [PERSON] проживали, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу починаючи з січня 2017 року до дня загибелі останнього - [INFO] . Познайомилися та почали будувати спільне майбутнє вони з січня 2016 року. За час сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного. На початку спільного життя вони проживали за адресою: [ADDRESS] , а в подальшому винаймали житло за адресою: [ADDRESS] та пізніше по [ADDRESS] . Разом з ними проживала і дочка від першого шлюбу позивачки [PERSON] . За спільні кошти купували продукти харчування, сплачувалася оренда житла, комунальні послуги. Кожен працював та отримував дохід, що становив спільний бюджет. Відпочинок вони проводили разом. Їздили до мами [PERSON] , до родичів, подорожували та відпочивали в Україні. Факт їхнього спільного проживання можуть ствердити свідки, які будуть залучені в подальшому. За час спільного проживання було придбано транспортний засіб - автомобіль марки «Фольксваген Пасат» (« VOLKSWAGEN PASSAT»), реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску . Посилаючись на викладені обставини та на ст. ст. 3, 74 СК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 175, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 368, 1264, 1259 ЦК України, представниця позивачки просить суд: -встановити факт проживання однією сім`є без шлюбу [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у період з січня 2017 року по день загибелі останнього 31.05.2022; -визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на частку транспортного засобу - автомобіля марки «Фольксваген Пасат» (« VOLKSWAGEN PASSAT»), реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску; -змінити черговість одержання права на спадкування та визнати за [PERSON] , [INFO] (спадкоємцем четвертої черги), право на спадкування після [PERSON] у першій черзі; -судові витрати стягнути з відповідачів. 25.11.2022 судом відкрито провадження по даній справі. Розгляд справи проводиться в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 23.12.2022 о 11:00. Відповідачка [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , 21.12.2022 надіслала на адресу суду відзив. Просить суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. Судові витрати покласти на позивача (а.с.103-120). 23.12.2022 підготовче судове засідання не відбулося та було відкладено його проведення на 20.01.2023, у зв`язку з неявкою відповідачки [PERSON] . 20.01.2023 підготовче судове засідання не відбулося, оскільки в приміщенні Володарського районного суду Київської області було відсутнє електроживлення та відкладене на 06.02.2023 о 10:00. 06.02.2023 суд закрив підготовче позовне провадження та призначив справу до судового розгляду на 02.03.2023. 02.03.2023 судовий розгляд справи не відбувся. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] надіслав на адресу суду клопотання, яким просив суд на ствердження факту перебування позивачки у шлюбі в період з 14.07.2001 по 17.07.2018 долучити до матеріалів справи копію рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ( а.с.203-209). За клопотанням представниці позивачки суд розгляд справи відклав на 27.03.2023. 27.03.2023 представниця позивачки уточнила позовні вимоги, про що подала суду відповідну заяву та позовну заяву у новій редакції, якою просить суд: - встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , який загинув [INFO] , як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період з липня 2018 року до 31 травня 2022 року; - визнати автомобіль марки автомобіля марки «Фольксваген Пасат» (« VOLKSWAGEN PASSAT»), реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску спільною сумісною власністю; - визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на частку транспортного засобу - автомобіля марки «Фольксваген Пасат» (« VOLKSWAGEN PASSAT»), реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску; - судові витрати стягнути з відповідача [PERSON] . Суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, продовжив строки подання заяви про зміну предмету позову, шляхом вилучення зазначених сторін позивача позицій із позовних вимог та прийняв позовну заяву у новій редакції. Одночасно суд відклав розгляд справи на 20.04.2023, надавши таким чином учасникам судового розгляду час на ознайомлення з позовною заявою у новій редакції, копія якої була надіслана позивачкою всім учасникам відповідно до вимог ЦПК України ( а.с. 236-242). 20.04.2023 позивачка та її представниця на розгляд справи не з`явилися. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені ( а.с. 246). На адресу суду надійшли заяви, якими вони просять суд розгляд справи провести за їх відсутності. Одночасно вказали, що підтримують вимоги викладені в уточненій позовній заяві від 27.03.2023. Просять суд задовольнити позовні вимоги ( а.с. 251, 252) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце проведення повідомлена належним чином. Надала суду заяву, якою просить судове засідання проводити за її відсутності, позовні вимоги визнає повністю ( а.с. 253). Відповідач [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та її представник на розгляд справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 20.04.2023 надіслали на адресу суду заява, якою повідомили суд, що позовні вимоги викладені в уточненій позовній заяві від 27.03.2023 визнають та просять розгляд справи проводити за їх відсутності ( а.с. 247, 249, 250). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: 4-й відділ Білоцерківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки подали клопотання, якими просили розгляд справи провести за відсутності представника центру. Одночасно просили суд повідомити їх за результатами розгляду справи ( а.с. 133, 138, 149). Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись із позовною заявою та уточненою позовною заявою, взявши до уваги позиції позивачки, її представниці, відповідачки [PERSON] , відповідачки [PERSON] та її представника, викладені у відповідних заявах, що надійшли до суду та дослідивши матеріали справи , витребувану у нотаріуса спадкову справу, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 31.05.2022 внаслідок військових дій загинув [PERSON] , [INFO] , що стверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис від 07.06.2022 № 187 та довідкою про причини смерті ( до форми № 106/0) № 2458 ( а.с. 16, 171). 06.12.2022 на запит суду державний нотаріус надала інформаційну довідку зі Спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 70806302 від 05.12.2022, зі змісту якої встановлено, що спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] заведена другою Білоцерківською державною нотаріальною конторою 15.10.2022. Зважаючи на викладене суд витребував копію спадкової справи для огляду в судовому засіданні. Досліджена спадкова справа вказує, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до його майна, до складу якого входить, зокрема: земельна ділянка площею 2 га, кадастровий номер 3221655100:03:005:0024 та транспортний засіб - автомобіль марки «Фольксваген Пасат» (« VOLKSWAGEN PASSAT»), реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску ( а.с. 167-186). Спадкоємцями першої черги до майна [PERSON] є - відповідач у справі [PERSON] ( мати загинувшого) ( зв. бік а.с. 173) та його неповнолітній син [PERSON] , [INFO] ( а.с.110), інтереси якого у даній справі представляє його законна представниця [PERSON] . Остання перебувала у шлюбі з [PERSON] у період з 18.05.2013 по 23.09.2014 ( а.с. 108-109). [PERSON] , вказує, що вона проживала разом з [PERSON] як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу у період з січня 2017 року по 31.05.2022. На ствердження даного факту позивачка надала суду: -договір оренди квартири ( будинку) у приватної особи від 22.11.2019; -договір найму нерухомості Маєток 0967300072; -0935001677 ( а.с.18, 19-20); -декларації про вибір лікаря № 001-М4РА-00А0 та № 001-68МА-00А0 її та [PERSON] , в яких вони визначені довіреними особами один до одного ( а.с.21, 22); -фотосвітлини, якими стверджує, що вона та [PERSON] спільно проводили відпочинок, бували на сімейних святах та у спільних друзів, спільно проводили час ( а.с. 49-68). Сторона позивача вказала, що 13.10.2021 за час спільного проживання, за спільні кошти позивачка та [PERSON] придбали транспортний засіб - автомобіль марки «Фольксваген Пасат» (« VOLKSWAGEN PASSAT»), реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в інтересах свого неповнолітнього сина відповідно до положень ст. 49 ЦПК України позовні вимоги ( позовна заява в новій редакції а.с. 227- 233) визнали, про що надали відповідні заяви, які долучено до матеріалів справи ( а.с. 250, 253). Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, визнання обставин, які не підлягають доказуванню, можливе, зокрема, за умов: визнання їх усіма учасниками справи та відсутності в суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання відповідачами та представником відповідача. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачами, не дослідивши при цьому обставини справи. Матеріали справи та позиції учасників судового провадження свідчать про те, що позивачка [PERSON] проживала разом з [PERSON] у період з липня 2018 року до 31 травня 2022 року як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання вони придбали транспортний засіб автомобіль марки «Фольксваген Пасат» (« VOLKSWAGEN PASSAT»), реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску, а тому суд дійшов висновку про доведеність вимог позову із застосуванням ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, і т.п. Згідно вимог ч.4 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, яке сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст.36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Встановлення вказаного факту позивачу необхідно для реалізації положень ст.74 Сімейного кодексу України. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа N 6-148цс12). Аналізуючи наведені письмові матеріали справи, суд вважає, що позивачкою доведено факт того, що вона та нині покійний [PERSON] , за його життя мешкали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. А відтак вимога позивача про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , (який загинув [INFO] ), в період з липня 2018 року до 31 травня 2022 року підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо вимоги позивачки про визнання спільною сумісною власністю транспортного засобу - автомобіля марки «Фольксваген Пасат» (« VOLKSWAGEN PASSAT»), реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску та визнання за позивачкою права власності на частку зазначеного автомобіля суд зазначає наступне. Так, згідно зі ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. За змістом ст.60 СК України належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається, крім іншого, і спільністю участі чоловіка, жінки коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного, для правильного застосування ст.74 СК України у системному зв`язку зі ст.60 СК України при вирішення спору щодо визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен установити джерело його набуття. Згідно із ч.4 ст.368 ЦК України, майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. З аналізу вказаних норм випливає, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею необхідно вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно, майно придбане в період спільного проживання визнається спільною сумісною власністю згідно з вимогами ст. 74 СК України. Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Набуваючи у власність майно, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання цим майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 Сімейного кодексу України). За таких обставин, враховуючи визнання позову відповідачами, суд приходить до висновку про обґрунтованість уточнених позовних вимог, у зв`язку з чим позовні вимоги про: визнання транспортного засобу - автомобіля марки «Фольксваген Пасат» (« VOLKSWAGEN PASSAT»), реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску спільною сумісною власністю та визнання за [PERSON] , права власності на частку транспортного засобу - автомобіля марки «Фольксваген Пасат» (« VOLKSWAGEN PASSAT»), реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску - підлягають задоволенню. Щодо процесуальних витрат слід зазначити наступне, що відповідно до частини першої ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного та за результатами наведеного суд вважає, що з відповідачів на користь позивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 1495,30 гривень виходячи з розрахунку ( 2990,59 х 50 % = 1495,30), по 747,65 гривень з кожного. Решту 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову повернути з державного бюджету.

Outcome: approved