Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

У січні 2022 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, уточнивши позовні вимоги 30 травня 2022 року просила стягнути з відповідача на свою користь різницю невідшкодованої шкоди, завданої внаслідок ДТП у розмірі 36213,48 грн., вартість поштових відправлень до Моторного (транспортного) страхового бюро України (надалі- МТСБУ) у розмірі 199 грн., комісію банка 0,5 % по зарахуванню коштів від МТСБУ у розмірі 246,32 грн., розмір тримісячних витрат на таксі та моральну шкоду у розмірі 10000 грн., а також сплачену суму судового збору у розмірі 992,40 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що 22 липня 2021 року з вини відповідача [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача Honda Jazz д.н.з. [NUMBER] . Постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 серпня 2021 року відповідача [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП. Цивільна відповідальність відповідача не була застрахована, а тому позивач була вимушена звернутись до МТСБУ для відшкодування завданої шкоди. Оціночна вартість матеріального збитку, яка нарахована незалежним експертом МТСБУ складає 85478,15 грн., але позивачу було відшкодовано лише 49264,67 грн. з урахуванням коефіцієнту зносу складників автомобіля і вказана сума не в повній мірі покрили завдану шкоду, у зв`язку з чим саме з відповідача підлягає стягненню різниця завданої та невідшкодованої шкоди внаслідок ДТП у розмірі 36213,48 грн. Крім того, через ухилення відповідача від здійснення досудового матеріального відшкодування після ДТП, позивач була вимушена протягом п`яти місяців збирати велику кількість документів, звертатись за медичною та юридичною допомогами, а також до МТСБУ, якому надсилала документи поштою за свій рахунок. Протягом трьох місяців позивач не мала змоги користуватися своїм автомобілем, а була вимушена користуватися послугами таксі, що позначилось на її душевному стані, призвело до погіршення взаємовідносин у родині. Позивач не мала можливості навіщати хвору матір та батька, що проживають в іншому місті та надавати більше допомоги у лікуванні. Також, була зіпсована сімейна відпустка, яка планувалась у серпні 2021 року, позивач не мала можливості оздоровити двох неповнолітніх дітей, а тому вважає, що їй завдано не лише матеріальну шкоду, а й моральну, розмір якої оцінює у 10000 грн. Ухвалою суду від 09 лютого 2022 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 27 червня 2022 року заяву позивача про забезпечення позову повернуто позивачу. 19 травня 2022 року від представника відповідача - адвоката Новак А.М. надійшов відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги не визнали в повному обсязі і просили стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 15000 грн. В обгрунтування вказали, що позовна заява подана з порушенням ст.175 ЦПК України, зокрема копії доданих до позову документів не завірені належним чином, тому не можуть бути належними доказами по справі, у позовній заяві не зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, забезпечення доказів, якщо такі здійснювались, відсутня інформація щодо РНОКПП та офіційної електронної адреси. Позовна заява не містить попередній розрахунок судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи, позивачем не підтверджено, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Відповідач не погоджується із сумою матеріальної та моральної шкоди, оскільки вони не підтверджені належними доказами. Відповідно до звіту про оцінку майна № 088/МЗ-21 від 23 серпня 2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача після ДТП склала 87478,15 грн., варість відновлювального ремонту автомобіля позивача з урахуванням коефіцієнта, фізичного зносу склала 49264,67 грн. Відповідач вважає, що сума, яку позивач просить стягнути з нею є завищеною. Також, відповідач не погоджується із вимогою про відшкодування вартості поштових відправлень до МТСБУ у розмірі 199 грн., оскільки додані до позову, як доказ квитанції АТ Укрпошта не мають опису їх вкладення, тому незрозуміло, які саме документи направлялись на адресу МТСБУ і чи мають вони відношення до справи. Відповідач заперечує проти стягнення з неї комісії банку 0,5 % по зарахуванню коштів від МТСБУ у розмірі 246,32 грн., оскільки до позову не додано доказів отримання банківських послуг. Крім того, позивачем не доведено належним чином понесені нею витрати на таксі. На підтведження позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди позивачем надано епікриз позивача про проходження стаціонарного лікування в період часу з 28 жовтня 2021 року по 09 листопада 2021 року, однак ДТП відбулось 22 липня 2021 року, а тому вказаний документ, на думку відповідача, не може бути взятий до уваги. Крім того, сам діагноз захворювання позивача не пов`язаний з подією ДТП та її наслідками. 30 травня 2022 року позивачем надана відповідь на відзив, де вказано, що оскільки цивільна відповідальність [PERSON] не була застрахована позивач зверталась до МТСБУ, про що відповідач була обізнаною і якщо мала якісь сумніви щодо звіту експерта, могла особисто звернутись до МТСБУ. Також, на всіх поштових чеках отримувачем вказано МТСБУ, інших справ, окрім ДТП, що вчинене відповідачем, позивач не має. Позивач вважає, що її права порушені, оскільки вона та її сім`я, придбавши автомобіль за три тижні до аварії розраховувала поїхати відпочивати, навідувати старих батьків, а відповідач, спричинивши ДТП, позбавила позивача та її сім`ю такої можливості. Автомобіль позивача внаслідок ДТП зазнав ушкоджень, знизилась його ринкова оціночна вартість. З моменту ДТП пройшов рік, автомобіль позивача іноземний і вартість запчастин рахувалась в іноземній валюті, курс якої зростає. Епікриз, що доданий до позовної заяви засвідчує лікування матері позивача, була необхідність її транспортування з міста Миколаєва до міста Кропивницького, а сама позивач проживає у місті Кривий Ріг і не мала можливості на своєму автомобілі вирішувати свої питання, а вимушена була звертатись за допомогою до знайомих, компенсувати їм витрати на пальне, користувалась послугами таксі, які вона сплачувала готівкою і через важкий емоційний стан не мала можливості збирати чеки та квитанції у таксистів. Заперечує щодо стягнення з неї витрат на правову допомогу у розмірі 15000 грн., оскільки відповідач є винною у вчиненні ДТП, а тому вважає, що витраті на адвоката повинна нести виключно відповідач. Ухвалою суду від 28 липня 2022 року заяву представника відповідача проперехід до розгляду справи за правила загального позовного провадження залишено без задоволення. Ухвалою суду від 28 липня 2022 року за клопотанням представника відповідача у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу. Ухвалою суду від 19 вересня 2022 рку поновлено провадження у справі за клопотанням експерта. Ухвалою суду від 08 листопада 2022 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу на підставі наявних матеріалів справи. Ухвалою суду від 21 лютого 2023 року поновлено провадження у справі у зв`язку із поверненням матеріалів справи судовим експертом без виконання ухвали, з причини не проведення оплати послуг експерта відповідачем. У судовому засіданні позивач уточнені позовні\~вимоги підтримала в повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача адвокат Павленко В.В. заперечував проти позову, просив відмовити з підстав викладених у відзиві. Від клопотання про проведення експертного дослідження відмовився, у зв`язку з неможливістю оплати послуг експерта відповідачем. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 серпня 2021 року (справа № 212/7184/21, провадження № 3/212/2109/21) [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень. Постанова суду набрала законної сили 30 серпня 2021 року (а.с.7-8). Згідно змісту вказаної постанови, вбачається, що відповідач 22 липня 2021 року о 16.09 годині, рухаючись на перехресті вулиці Січеславська, 30А та Електрична в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, Покровського району, керуючи транспортним Nissan Juke державний номерний знак [NUMBER] не була уважною та не стежила за дорожньою обстановкою, відповідно не реагувала на її зміну. Не дотримувалась безпечної швидкості руху та не врахувала безпечної дистанції та допустила зіткнення з автомобілем Honda Jazz д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до Звіту про оцінку майна № 088/МЗ-21 від 23 серпня 2021 встановлено: вартість відновлювального ремонту автомобіля Honda Jazz д.н.з. [NUMBER] в розмірі 85478,15 грн., а також оціночну вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників автомобіля Honda Jazz д.н.з. [NUMBER] в розмірі 44258,39 грн. (а.с.9-47). Згідно повідомлень МТСБУ по справі № 77908 прийнято рішення про виплату відшкодування шкоди [PERSON] у розмірі 44258,39 грн. та у розмірі 5006,28 грн. (а.с.51,53). Згідно відповіді на звернення [PERSON] МТСБУ вказало, що матеріальний збиток був розрахований згідно чинного законодавства експертом Саракуровим О.А. та був складений звіт про оцінку майна № 088/МЗ-21 від 23 серпня 2021 року, і відповідно до вказаного звіту, розмір витрат на проведення відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля складає 44258,39 грн. (без врахування ПДВ). МТСБУ здійснило відшкодування у розмірі 44258,39 грн. за заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу марки Honda Jazz д.н.з. [NUMBER] (а.с.52). Згідно роздруківки з банківської карти позивача, остання отримала зарахування страхових виплат на власну карту АТ КБ "Приват Банк" 30.09.2021 року у розмірі 44037,10 грн., комісія 221,29 грн., а також 13.10.2021 року у розмірі 6831,87 грн., комісія 34,33 грн. (а.с.117). Позивачем також було здійснено відправлення документів на адресу МТСБУ за допомогою АТ «Укрпошта» на загальну суму 199 грн., що підтверджується копіями квитанцій про вартість поштових відправлень та поштових отримань (а.с.48-49, 114-116). Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що відповідальність відповідача не була застрахована відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Відповідно до\~абз.а\~п.41.1\~ст.41\~Закону України\~Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів,\~МТСБУ за\~рахунок коштів\~фонду захисту\~потерпілих відшкодовує\~шкоду на\~умовах,\~визначених цим\~Законом,\~зокрема у\~разі її\~заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам\~пункту 1.7\~статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно ст.22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Як встановлено судом, МТСБУ здійснено оцінку завданої шкоди позивача, за наслідками якої прийнято рішення та здійснено виплату відшкодування у загальному розмірі 49264,67 грн. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до роз`яснень наданих в п.п.2, 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 року з наступними змінами Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові №686/17155/15-ц від 03 жовтня 2018 року підтримав правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, де було зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Оскільки протиправними винними діями відповідача [PERSON] було завдано пошкоджень автомобілю позивача, у зв`язку із чим останній завдано збитків, обов`язок з відшкодування завданої позивачу як матеріальної так і моральної шкоди, має бути покладено саме на заподіювача шкоди відповідача [PERSON] . Таким чином, для повного відшкодування матеріальної шкоди з відповідача слід стягнути на користь позивача різницю між виплаченим МТСБУ страховим відшкодуванням в розмірі 49264,67 грн та фактичним розміром завданої шкоди, який визначений експертом як вартість відновлювального ремонту автомобілю в розмірі 85478,15 грн. та не спростований відповідачем, що буде дорівнювати 36213,48 грн. Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо необґрунтовано завищеної суми вартості відновлювального ремонту автомобіля, оскільки стороною відповідача не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на спростування визначеного розміру вартості відновлювального ремонту, а судова автотоварознавча експертиза, яка призначалась судом за клопотанням представників відповідача, не була проведена у зв`язку із несплатою відповідачем витрат на її проведення і представник відповідача у судовому засіданні відмовився від проведення експертного дослідження. Суд також вважає належними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат, понесених у зв`язку із листуванням з МТСБУ, які підтверджені належними доказами і також не спростовані відповідачем, а саме на на загальну суму 199 грн., які також підлягають стягненню з відповідача. Отже, враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення майнової шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 36412,48 грн. (36213,48 грн. - сума матеріального збитку + 199 грн. вартість поштових відправлень). Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача комісії банку при зарахуванні коштів МТСБУ на карту в розмірі 246,32 грн., суд вважає їх такими, що не ґрунтуються на законі, оскільки позивачем на власний розсуд обрано саме такий спосіб отримання страхових виплат із вказівкою кредитної банківської карти АТ КБ «Приват Банк», яка за умовами використання передбачає списання комісії 0,5% при безготівковому зарахуванні коштів, а отже таке відрахування комісії не було спричинено протиправними винними діями відповідача. Позовні вимоги в частині стягнення тримісячних витрат на таксі, понесених позивачем, також не підлягають задоволенню, оскільки не містять конкретизації суми витрачених коштів, а також належних та допустимих доказів їх сплати. Вирішуючи питання щодо заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн., суд виходить із наступного. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1\~ст.1167 ЦК України). Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, судом враховується характер і обсяг заподіяної моральної шкоди позивачу, характер і тривалість страждань та емоційних переживань, пов`язаних із пошкодженням її майна, необхідністю звернення до страховика для отримання виплат, а також враховуючи період часу, протягом якого позивач була позбавлена можливості користуватись автомобілем, маючи при цьому хвору матір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 6000 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення спору, судові витрати мають бути покладені на відповідача, а тому\~з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 992,40 грн., а витрати на правову допомогу, понесені відповідачем, не відшкодовуються. Відповідно до ст.ст.22, 23, 988, 1166, 1167, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст.4,\~5,\~10,\~12, 76,\~77,\~78, 133, 139,\~141,\~259,\~263-265\~ЦПК України, суд,-

Outcome: partial