Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

29.08.2022 представник позивача ТОВ «УМ Факторинг» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , де просив стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» заборгованість за Договором № 902312 від 23.05.2019 у розмірі 14\~521,18 грн. та понесені судові витрати. Позовні вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що 23.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] в електронному вигляді було укладено Договір № 902312 (надалі Договір №902312) про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, відповідно до якого відповідач отримав у позику кошти у розмірі 3500 грн., строком на 30 днів, шляхом переказу коштів на його платіжну картку № [NUMBER] . 06.09.2019 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «УМ Факторинг» укладено договір факторингу №1 та підписано реєстр прав вимог №3 в 14.11.2019. Договір укладено шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет та підписання Кредитного договору електронним підписом. Отже, позивач став новим кредитором та отримав право вимоги до відповідача за договором. На даний час відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань, заборгованість за Договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача. Станом на день подання позовної заяви загальна сума заборгованості відповідача за Договором складає 14 521 грн. 18 коп. Представник відповідача зазначає, що відповідачем були вчинені дії, направлені на укладення Договору та відповідачу було надано кредит шляхом переказу коштів у розміру розмірі 3500 грн. 00 коп. на кредитну карту № [NUMBER] . Таким чином, позивач вважає, що з відповідачем було укладено кредитний договір у електронній формі, що прирівнюється до письмової форми договору з всіма правовими наслідками невиконання зобов`язань за договором. Позика за Кредитним договором видавалась строком на 30 днів. Відповідно до п. 2.4 Договору №902312 позичальник зобов`язувався у встановлений Договором строк, повернути кредит, а також сплатити проценти штрафи та пені (у разі наявності). Також позивач зазначає, що згідно з п. 3.6 Договору з 4 дня прострочення заборгованості передбачено право розпочати стягнення заборгованості та відновити щоденне нарахування процентів за користування позикою, а також вважає, що позивач вправі нараховувати проценти у розмірі 1,80% в день від суми кредиту. Позивач вважає, що оскільки відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та не сплатив нараховані відсотки, в порушення умов Договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач є таким, що зобов`язання за вказаним договором не виконав. За таких обставин, позивач вважає, що на відповідача має бути покладена відповідальність за невиконання зобов`язання, встановлена договором та чинним законодавством України. У зв`язку з тим, що відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і заборгованість за Договором не погашає, що є порушенням його законних прав, позивач просив на його користь стягнути і упущену вигоду, як збиток, який нанесений таким невиконанням відповідачем свого зобов`язання. Відтак, просив позов задовольнити. Ухвалою від 02.09.2022 у справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою від 14.10.2022 за клопотанням представника позивача було витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» виписку по рахунку за карткою № [NUMBER] за період з 23 травня 2019 року по 25 травня 2019 року, а також інформацію про повний номер картки № [NUMBER] , яка належить [PERSON] , розгляд справи було відкладено. Ухвалою від 05.12.2022 суд повторно витребував у АТ КБ «ПриватБанк» вищевказані відомості. 07.02.2023 від АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали від 05.12.2022 надійшла виписка по рахунку № [NUMBER] за період з 23.05.2019 по 25.05.2019 (а с. 178). З даної виписки судом встановлено, що банківська карта з № [NUMBER] належить [PERSON] (відповідачу), окрім того, встановлено, що 23.05.2019 на цю карту було здійснено зарахування переказу у сумі 3\~500,00 грн. 07.03.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній зазначив, що не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідач погоджується, 23.05.2019 ним було отримано від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» в позику грошові кошти в розмірі 3\~500 грн і фактично укладено договір позики. Позика згідно даного договору видавалась строком на 30 днів. 06.05.2019 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позивачем укладено договір факторингу №1, підписано реєстр прав вимог. Представник відповідача вважає, що позивачем жодним чином не підтверджено передання від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» до ТОВ «УМ Факторинг» прав вимоги до [PERSON] оскільки реєстр прав вимоги не містить інформації про передання прав вимоги за Договором № 902312. Окрім цього, представник відповідача вказує на відсутність доказів інформування [PERSON] про перехід права вимоги за зобов`язанням до нових кредиторів. Вважає, що оскільки позивачем не доведено факт передачі йому прав вимоги, то його позовні вимоги є безпідставними, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Також зазначає, що 1750 грн. 00 коп. пені не підлягає до стягнення у зв`язку зі спливом спеціального строку позовної давності в один рік, встановленого ст. 258 ЦК України. Щодо вимоги представника позивача про стягнення завданої шкоди у вигляді упущеної вигоди представник відповідача зазначає, що така не підлягає до задоволення з огляду на те, що матеріали справи містять акт повернення права вимоги, підписаного ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «УМ Факторинг» без дати та реєстр прав вимоги без номера та дати, з яких встановити період, за який у позивача було право вимоги є неможливим. Аналізуючи звіти про грошову оцінку грошового збитку, представник відповідача зауважив, що такий звіт зроблений з періоду планового повернення, який являє собою певний відрізок часу, що вираховується між датами реєстру прав вимоги та актом повернення прав вимоги. У даному випадку такий період вирахувати не являється можливим, а отже відсутні належні докази того, що позивач дійсно отримав би дохід у сумі 1900 гривень 18 копійок, у зв`язку з чим, представник відповідача просить у задоволенні позову в цій частині також відмовити. При цьому, представник відповідача вважає, що як реєстр прав вимоги і акт повернення права вимоги не містять даних про те, що боржником є саме [PERSON] . Тому, просив у задоволенні позову відмовити. 09.03.2023 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначив, що вважає відзив необґрунтованим. Зазначає, що висновок відповідача про відсутність доказів щодо його повідомлення про відступлення права вимоги є передчасним, оскільки заміна кредитора відбулася відповідно до договору факторингу №1 від 06.09.2019, який підписаний між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» та реєстру прав вимоги №3 від 14.11.2019. Даний договір відповідач не оскаржував, тому такий має юридичну силу. Разом з тим, представник позивача, посилаючись на позицію ВС, викладену у постанові КЦС ВС від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц та у постанові 361/2105/16-ц від 06.02.2019 зазначив, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому кредитору або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Тому представник позивача вважає, що саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається представник відповідача, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Також представник послався на ст. 517 ЦК України та зазначив, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання таких доказів. Посилаючись на позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 910/10963/19 зазначив, що доказом переходу прав за зобов`язанням до нового кредитора є відповідний правочин щодо відступлення прав вимоги у зобов`язанні [...], а не документи, що засвідчують права, які передаються. Документи ж, які засвідчують саме право (вимогу) не є предметом договору, а тому їх не передання новому кредитору означає лише не виконання первісним кредитором додаткового юридичного обов`язку, наявного у нього в силу закону, та не звільняє боржника від виконання своїх зобов`язань перед новим кредитором. 03.04.2023 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, де останній просив відмовити у задоволенні позовної заяви ТОВ «УМ Факторинг». Представник наголосив на тому, що доводи позивача про те, що витяг з реєстру прав вимог підписаний та завірений належним чином не можуть братися судом до уваги. Посилаючись на Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015р. №1000/5, зареєстровані 22.06.2015р. за №736/27181, зазначає, що у витягу відтворюється реквізит «Підпис» (без особистого підпису), проставляються відмітки про засвідчення копії та відбиток печатки служби діловодства. Разом з тим, наданий позивачем витяг з реєстру прав грошових вимог має вигляд роздрукованого документа жодним чином не засвідченого та без проставлення печатки, тобто не містить необхідних відміток. Відтак, представник позивача вважає, що в даному випадку позивачем не подано жодних належних доказів, які б підтверджували наявність у [PERSON] будь-якої заборгованості перед ТОВ «УМ Факторинг». 05.04.2023 на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення, у яких останній зазначив, що позивач скористався правом на виготовлення витягу з реєстру прав вимог,

Outcome: partial