Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

06.10.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Бобринецької міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визначення місця проживання дітей та припинення стягнення аліментів. Позовна заява мотивована тим, що 10.04.2017 року рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області по справі №383/68/17 шлюб між ним та відповідачем було розірвано. Від шлюбу мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Під час розгляду справи про розірвання шлюбу питання його участі як батька у житті дітей не розглядалося, оскільки між ним та відповідачем була усна домовленість про те, що буде бачити дітей в будь-який зручний для них час. Однак, у подальшому відповідач перестала турбуватись про дітей та утримувати їх, неодноразово здійснювала домашнє насильство щодо доньок, не забезпечила дітям належних умов проживання. У зв`язку з чим ним неодноразово направлялись до Служби у справах дітей Бобринецької міської ради та правоохоронних органів звернення через аморальну поведінку відповідача та щодо необхідності вжиття заходів стосовно належного виконання відповідачем своїх материнських обов`язків. Відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності на неналежне виховання доньок. Однак, відповідач і надалі не займалась життям та розвитком доньок. Саме тому у вересні 2022 року діти звернулись до нього з проханням забрати їх від матері, яка над ними знущається. З того часу діти проживають разом з ним та не хочуть повертатись до матері. Ним забезпечені відповідні умови для проживання доньок. В своє чергу є повністю дієздатною особою, любить своїх дітей та має можливість турбуватися про них та забезпечувати їхні потреби. Зазначив, що з відповідачем не змогли дійти добровільної згоди щодо визначення місця проживання дітей. Крім того зазначив, що рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14.02.2017 року по справі №383/1098/16-ц стягнуто з нього аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] . Проте, з вересня 2022 року діти проживають разом з ним за адресою: [ADDRESS] та знаходяться на повному його утриманні. Виховує дітей самостійно, без жодної підтримки відповідача. Відповідач проживає окремо від дітей, проте отримує аліменти на їх утримання і користується ними на власний розсуд, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. З урахуванням зазначеного, [PERSON] просив визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з ним як батьком та припинити стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , встановлених рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14.02.2017 року по справі №383/1098/16-ц з дня подачі цього позову. 20.12.2022 року [PERSON] звернулась з зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Кадубовецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю (Т а.с.174-181). Зустрічний позов мотивований тим, що [PERSON] будучи схильним до вчинення правопорушень, вчиняв насильство у сім`ї відносно нею, що підтверджено постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24.05.2013 року у справі №383/870/13-п. Через постійні сварки та неможливість подальшого спільного проживання звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, який задоволено рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10.04.2017 року у справі №383/68/17. Малолітні дочки проживали разом із нею та перебували на її повному утриманні, що стверджується судовим рішенням у справі №383/68/17. [PERSON] жодної участі у вихованні своїх малолітніх дочок не приймав, також він не виконував свого обов`язку щодо матеріального забезпечення дітей, у зв`язку з чим звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей, який рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14.02.2017 року у справі №383/1098/16-ц задоволено та стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. На виконання вказаного судового рішення відділом ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління МЮ (м.Львів) відкрито виконавче провадження №53769783 про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей. Від моменту розірвання шлюбу - 2017 рік до 2022 року [PERSON] не проявляв жодного інтересу до своїх дітей. З дочками він не зустрічався, хоча вона йому перешкод у цьому не чинила, участі у вихованні дітей не приймав, не цікавився ними. Із заявою до органів опіки та піклування чи з позовом до суду про визначення йому графіку побачень з дочками [PERSON] не звертався. Аліменти на утримання дітей сплачував виключно в порядку виконавчого провадження. В жодних додаткових витратах на дітей участі не приймав. [PERSON] весь цей час був зайнятий не своїми малолітніми дочками, а влаштуванням свого особистого життя в місті Рівне, де одружився з [PERSON] , з якою у них [INFO] народився син [PERSON] . Лише з початком в Україні повномаштабної війни з Російською Федерацією, введенням на всій території України правового режиму воєнного стану та оголошенням загальної мобілізації, [PERSON] будучи військовозобов`язаним та відповідно таким, що підлягає призову на військову службу під час мобілізації ймовірно згадав, що у нього є ще двоє неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] і він теоретично матиме право на відстрочку від мобілізації, як батько трьох неповнолітніх дітей, якщо останні перебуватимуть на його утриманні. Ймовірно, що саме з таких міркувань [PERSON] 14.09.2022 року без згоди на те їх матері забрав малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з місця їх постійного з матір`ю проживання, що в м. Бобринець, та перевіз за місцем свого проживання в м. Рівне, де вони по цей день проживають разом з ним. Жодних інших підстав таким чином - без жодних узгоджень та/чи переговорів, примусово забирати дітей від матері у [PERSON] не було. [PERSON] є повністю дієздатною особою, не позбавленою батьківських прав стосовно своїх малолітніх дітей, дбайливо ставилася до дітей, забезпечувала їх усім необхідним для повноцінного та гармонійного розвитку, займалася їх вихованням та підготовкою до дорослого життя, компенсувала всі ці роки відсутність у їх житті батька, який самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків і згадав про їх існування лише тоді, коли це стало вигідно лише йому. 25.09.2022 року [PERSON] змінила місце проживання і взята на облік 26.10.2022 року як внутрішньо переміщена особа із реєстрацією місця проживання за адресою: [ADDRESS] . За новим місцем проживання [PERSON] здатна, як і раніше, забезпечити своїх дітей всіма необхідними умовами комфортного проживання та повноцінного розвитку. [PERSON] категорично в непоодиноких телефонних розмовах відмовляється повернути дітей матері, хоча в той же час його теперішня дружина в переписці за допомогою месенджера «Viber» стверджує, що «діти нам не потрібні», «привеземо їх назад». У відзиві на зустрічну позовну заяву позивач [PERSON] просив відмовити у задоволенні зустрічного позову та задовольнити первісний позов. В обґрунтування заперечень зазначив, що після розірвання шлюбу з відповідачем, за його згодою діти залишись проживати з матір`ю, але [PERSON] перестала турбуватись про дітей, здійснювала домашнє насильство щодо дітей, зловживала алкогольними напоями, не забезпечувала умови проживання донькам. [PERSON] є безробітною та не в змозі забезпечувати утримання доньок. Крім того, [PERSON] , користуючись соціальною мережею «Facebook» та інтернет порталом «OLX» на постійній основі, надаючи неправдиві відомості щодо стану здоров`я дітей випрошує на безоплатній основі продукти харчування, одяг, інші побутові речі для себе та нібито для доньок. Дізнавшись про вищезазначене враховуючи бажання, інтереси малолітніх дітей, з метою забезпечити їм належне виховання та умови належного утримання, у вересні 2022 року ним було прийнято рішення забрати дітей від матері. При цьому, [PERSON] була повідомлена про причину переїзду дітей та абсолютно не заперечувала. Від початку проживання дітей разом з ним із заявами до органів опіки та піклування чи до суду [PERSON] не зверталась. Вказує, що з моменту розірвання шлюбу завжди допомагав донькам та приймав участь у їх вихованні, а тому твердження зустрічного позову в цій частині є видуманими. Також не відповідають дійсності і є надуманими твердження зустрічного позову щодо нібито висловлювань теперішньої дружини [PERSON] , що діти не потрібні. Твердження відповідача про те, що діти йому необхідні для отримання права на відстрочку від мобілізації як батька трьох неповнолітніх дітей є голослівними, оскільки відповідно до ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» проживання дітей з батьком не є обов`язковою умовою для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Доводи відповідача про те, що схильний до вчинення правопорушень є недоцільними, оскільки дев`ять років тому його обурливі висловлювання були зумовлені неналежною поведінкою [PERSON] стосовно доньки [PERSON] . Зазначає, що жодного разу не вчиняв будь-яких негативних дій по відношенню до дітей. Як батько бере участь у всіх сферах життя доньок. Ним створені більш сприятливі умови для забезпечення належного психологічного стану дітей, їх розвитку в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові. Піклується про фізичне та духовне виховання дітей, займається оздоровленням доньок, дбає про їх матеріальне забезпечення, харчування та медичний догляд. В свою чергу діти бажають проживати разом з ним (Т2 а.с.43-52). У відповіді на відзив адвокат Кульгавець С.М. просив у задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити зустрічний позов. Зазначив, що стороною позивача не надано доказів вчинення відповідачем домашнього насильства щодо дітей, а також зловживання відповідачем алкогольним напоями. Постанова Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 07.07.2022 року №383/478/22 не свідчить про зловживання відповідачем алкогольними напоями чи створення нею неналежних умов проживання дітей. [PERSON] є працевлаштованою, працює молодшою медичною сестрою відділу паліативної допомоги КНП «Заліщицька центральна міська лікарня» Заліщицької міської ради. Відповідач є дійсно учасницею групи у соціальній мережі, яка має назву «Мир даров, отдам даром». Вказана група створена для обміну між її учасниками речами на безоплатній основі. Однак, помилковими є твердження про те, що [PERSON] випрошує там речі для себе і доньок, оскільки позивачем вибрані лише ті скрін-шоти, які є корисними для нього з метою створення негативного образу відповідача (присутні скрін-шоти, де вона приймає речі, і відсутні де сама віддає іншим учасникам). [PERSON] не випрошує речі, а є активним учасником спільноти, не лише приймає речі в дар від інших учасників групи, але й відправляє їм свої речі. Крім того, надані позивачем скрін-шоти не містять, як він вказує, відомостей щодо стану здоров`я дітей, нібито маніпулюючи чим [PERSON] випрошує речі та продукти харчування. Крім того, зазначив, що доводи позивача стосовно витрачання [PERSON] одержуваних від нього аліментів на утримання дітей в особистих цілях є надуманими (Т2 а.с.225-227). Ухвалою суду від 20.10.2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (Т.1 а.с.42-43). Ухвалою суду від 21.11.2022 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради та зобов`язано її надати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору (Т.1 а.с.132-133). Ухвалою суду від 09.01.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання адвоката Кульгавець С.М. про передачу справи за підсудністю до Заставнівського районного суду Чернівецької області. Цією ж ухвалою продовжено стороні відповідача пропущений процесуальний строк для пред`явлення зустрічного позову. Зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, об`єднавши вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом. Зобов`язано орган опіки та піклування Кадубовецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області надати до суду в строк до 18.01.2023 року письмовий висновок щодо розв`язання спору. Продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі на тридцять днів, з 20.12.2022 року (Т1 а.с.228-232). Ухвалою суду від 06.02.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (Т2 а.с.111-112). Ухвалою суду від 07.02.2023 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача - адвоката Хмара М.В. про забезпечення позову (Т2 а.с.149-151). Позивач первісний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову заперечив. Представник позивача первісний позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову заперечила. Відповідач та представник відповідача зустрічний позов підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Проти задоволення первісного позову заперечили. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради підтримала висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дітей з батьком та просила прийняти рішення в інтересах дітей. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Бобринецької міської ради в судове засідання 12.04.2023 року не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, письмових пояснень не подали. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Кадубовецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, письмових пояснень не подали. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, представників третіх осіб, свідків, малолітніх дітей, дослідивши надані докази, в їх сукупності, приходить до висновку, що первісний позов необхідно задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити виходячи з наступного. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§76). У §54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2021 року у справі № 223/306/20 (провадження № 61-9005св21) зазначено, що «міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 207/3144/16-ц (провадження № 61-29090св18) вказано, що «відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку має, бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 303/3102/19 (провадження № 61-13918св20) зазначається, що «відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (дата підписання - 25 січня 1996 року, дата набрання чинності для України - 01 квітня 2007 року) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються». Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 23.07.2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10.04.2017 року по справі №383/68/17 розірвано, що підтверджується копією вказаного рішення суду (Т1 а.с.20-21). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (Т1 а.с.22-23). Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14.02.2017 року по справі №383/1098/16-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у частці від його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дітьми повноліття (Т1 а.с.29-31). Після припинення шлюбних відносин між сторонами їхні малолітні діти залишилися проживати разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що не заперечується сторонами. Позивач [PERSON] створив нову сім`ю та перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 21.02.2018 року, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження (Т1 а.с.96) та копією свідоцтва про народження (Т2 а.с.76). Судом встановлено, що на час розгляду справи в суді діти проживають разом з батьком [PERSON] , його дружиною [PERSON] , їх спільним сином [PERSON] та матір`ю дружини [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що не оспорюється сторонами та підтверджується копіями довідок Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Волинське» (Т1 а.с. 19, 32) та копією Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON] за вказаною адресою (Т1 а.с.99). Вказана квартира належить на праві власності матері [PERSON] - [PERSON] на підставі договору дарування від 12.11.2004 року, що підтверджується копіями: свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (Т1 а.с.97), договору дарування (Т1 а.с.100), Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (Т1 а.с.101), Витягу з Державного реєстру правочинів (Т1 а.с.102). [PERSON] працює в ФОП [PERSON] на посаді продавця непродовольчих товарів з окладом 6600 грн., що підтверджується копією довідки ФОП [PERSON] №04/14-01 від 14.04.2022 року (Т1 а.с.26). За місцем роботи характеризується позитивно. У спілкуванні з колегами дружелюбний, з повагою ставиться до інших, про що свідчить копія характеристики ФОП [PERSON] (Т1 а.с.25). З копії характеристики Рівненського ліцею №28 Рівненської міської ради від 08.11.2022 року, малолітня [PERSON] навчається у вказаному навчальному закладі з 03.10.2022 року. Володіє матеріалом на середньому та достатньому рівнях. Систематично виконує домашні завдання та відвідує офлайн та онлайн-уроки. Адаптація проходить спокійно. Одягнена охайно, забезпечена планшетом та шкільним приладдям. Успіхами дитини цікавиться батько й мачуха, які контролюють навчання дитини (Т1 а.с.108). З копії характеристики Рівненського ліцею №28 Рівненської міської ради від 08.11.2022 року, малолітня [PERSON] навчається у вказаному навчальному закладі з 03.10.2022 року, де зарекомендувала себе як працелюбна та дисциплінована дитина, виконує всі домашні завдання, виявляє інтерес та самостійність у навчанні. З однокласниками підтримує дружні стосунки. Має охайний вигляд, завжди чистий одяг, забезпечена всім шкільним приладдям. Батько дитини приділяє належну увагу вихованню дочки, постійно підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, цікавиться шкільним життям дитини та її успіхами в навчанні (Т1 а.с.109). Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 22.02.2023 року №08-453, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] (Т2 а.с.248-249). У висновку зазначено, що в квартирі за місцем проживання дітей наявні комфортні умови для проживання, виховання і розвитку дітей. [PERSON] та [PERSON] мають окреме місце для сну, стіл для занять, технічні засоби для навчання. Діти забезпечені одягом та взуттям по сезону, харчуванням, засобами гігієни. Згідно з Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 26.10.2022 року №7707-5002272840, фактичним місцем проживання [PERSON] є: [ADDRESS] (Т1 а.с.183). [PERSON] працює молодшою медичною сестрою відділу паліативної допомоги КНП «Заліщицька центральна міська лікарня» Заліщицької міської ради з 13.02.2023 року, що підтверджується копією довідки КНП «Заліщицька центральна міська лікарня» Заліщицької міської ради від 20.02.2023 року №01.5-03/350 (Т2 а.с.237). Інформацію щодо розміру своїх доходу [PERSON] суду не надана. Судом також встановлено, що [PERSON] , використовуючи соціальну мережу «Facebook» (Т2 а.с. 53-75, 238-242), отримує від учасників групи з назвою «Мир даров, отдам даром» на безоплатній основі продукти харчування, дитячий одяг, що свідчить про існування потреби у вказаних речах, низьку можливість її задоволення за власний рахунок, тобто недостатній матеріальний стан для забезпечення потреб дітей. Згідно копії довідки Кадубовецького опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів від 25.01.2023 року, Хрещатицький заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Кадубовецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області матиме змогу прийняти на навчання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у разі визначення судом їх місця проживання з матір`ю (Т2 а.с.236). Згідно копії акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 07.04.2023 року, встановлено, що остання тимчасово проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] , власником якого є матір її цивільного чоловіка. Будинок двоповерховий, складається з восьми житлових кімнат, кухні та вбиральні. В будинку зроблений євроремонт, всі сучасні зручності (опалення, вода, інтернет), кімнати добре мебльовані. Утримують домашнє господарство (кури, гуси, одна свиня). В будинку також проживають: [PERSON] , [INFO] , цивільний чоловік [PERSON] , тимчасові заробітки; [PERSON] , 1946 року народження, [PERSON] , 1948 року народження - батьки цивільного чоловіка [PERSON] ; [PERSON] , 1974 року народження - сестра цивільного чоловіка; [PERSON] , 2003 року народження. У разі прийняття судом рішення про визначення місця проживання дітей з матір`ю [PERSON] за місцем її теперішнього проживання створені всі умови для життя, навчання та розвитку дітей (Т3 а.с.104). 28.06.2022 року [PERSON] звертався до відділення поліції №3 (м.Бобринець) Кропивницького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Кіровоградській області з приводуненалежного здійснення [PERSON] догляду за малолітніми дітьми [PERSON] , 2011 року народження, та [PERSON] , 2014 року народження, яке було зареєстроване в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі єдиного обліку) за №№1800, 1803 від 28.06.2022 року. В ході перевірки звернення працівниками СРПП відділення поліції №3 (м.Бобринець) було здійснено виїзд за адресою проживання [PERSON] [ADDRESS] , де підтвердилось, що остання перебуває у нетверезому стані та зловживає алкогольними напоями в присутності дітей. Відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП за неналежне виконання батьківських обов`язків, що встановлено з копій листів відділення поліції №3 (м.Бобринець) Кропивницького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Кіровоградській області від 05.07.2022 року №1905/111-4-22(Т1 а.с.24), Головного управління національної поліції в Кіровоградській області від 12.07.2022 року №В-460/04/252022 (Т1 а.с.103-104) та довідки про результати перевірки за повідомленням інспектора СЮП відділу превенції Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області Маргарити Бортко від 01.07.2022 року (Т1 а.с.106-107). Згідно копії талону-повідомлення єдиного обліку №39 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 14.09.2022 року, [PERSON] звернувся із заявою, що його колишня дружина [PERSON] вчиняє відносно дітей фізичне та психологічне насильство (Т1 а.с.105). Згідно копіїпостанови Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 07.07.2022 року по справі №383/478/22, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді попередження за ухилення 28.06.2022 року від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей [PERSON] , 2011 року народження, та [PERSON] , 2014 року народження, а саме в присутності дітей розпивала алкогольні напої (Т2 а.с.77-78). 24.05.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу за вчинення 19.05.2013 року психологічного насильства в сім`ї відносно дружини [PERSON] , що підтверджується копією постанови Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24.05.2013 року по справі №383/870/13-п (Т1 а.с.184). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає [PERSON] приблизно з 2018 року, з якою спілкувалися, раз у тиждень бувала у неї вдома. [PERSON] проживала із співмешканцем [PERSON] і дітьми однією сім`єю. Умови проживання у них були хороші, в будинку було чисто, приготовлена їжа. Діти добре відносились до [PERSON] . [PERSON] спиртними напоями не зловживала. Діти ходили до школи, завжди були чисто одягнені. Не була присутньої як діти виконували домашні завдання. З матір`ю у дітей були добрі стосунки, [PERSON] ні в чому їм не відмовляла, діти були забезпечені всім необхідним. Співмешканець [PERSON] працював у м. Бобринець у [PERSON] та забезпечував дітей, добре до них відносився. [PERSON] розповідала, як з дітьми відпочивали, ходили на природу та до піцерії, їздили у [PERSON] , показувала фотознімки. Батько [PERSON] у вихованні дітей участі не приймав та їм не допомагав. [PERSON] працювала в садочку, після чого перебувала на обліку у центрі зайнятості як безробітна. Бажає щоб дітей повернули матері. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з 10.06.2016 року співмешкає з [PERSON] . Дітей не бив та конфліктів з ними не виникало, називали його татом. Працював у м. Бобринець у [PERSON] та отримував дохід 8500 грн. Забезпечував [PERSON] та дітей усім необхідним, відводив до школи. Купив дітям планшет та телефон. [PERSON] лише один раз купив дітям велосипед і портфель, а також подарував басейн. Ходили з дітьми гуляти в парк, їздили на відпочинок на озеро та в [PERSON] . З вересня 2022 року діти проживають з батьком у м. Рівне, зв`язку з ними немає. До дітей в м. Рівне не приїжджали. Діти перестали називати його татом коли поїхали до [PERSON] [PERSON] приймала участь в групах соціальних мереж по обміну дитячими речами. Не тільки віддавала, але і отримувала речі. [PERSON] алкоголь не вживала, 29.06.2022 року він вживав алкоголь. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що 10.04.2017 року розлучилась з [PERSON] з яким не проживали разом з листопада 2016 року. Причиною розлучення стало те, що [PERSON] прийшов додому у нетверезому стані та почав стукати у двері, вона відмовилась відчиняти. [PERSON] погрожував розправою та спотворити її. Після чого виїхала з м. Бобринець, оскільки боялася, що [PERSON] її вб`є. [PERSON] постійно бив її, про що неодноразово зверталась до поліції, останній раз зверталась з приводу її побиття у жовтні 2018 року. Після того як дізналась, що [PERSON] поїхав повернулася додому. Коли [PERSON] поїхав до Польщі на заробітки дітьми не цікавився та їм не телефонував. Не перешкоджала [PERSON] спілкуватися з дітьми. З січня 2017 року почала проживати із співмешканцем [PERSON] , який утримував дітей, діти почали називати його батьком. [PERSON] ніколи не бив дітей. У 2019 році звільнилась з місця роботи та стала на облік у центр зайнятості як безробітна. Працювала по найму неофіційно. [PERSON] також працював. На даний час працює молодшою медичною сестрою відділу паліативної допомоги КНП «Заліщицька центральна міська лікарня» Заліщицької міської ради. Притягувалась до відповідальності на невиконання батьківських обов`язків у вигляді попередження. Приймає участь у групах добра, у яких просять та дарують. Просила для біженців одяг та продукти. Неодноразово віддавала речі тим, хто нуждався. У відповідь подяки скидала фото людям де діти дякують за дане їм. 16 вересня 2022 року написала заяву до поліції про викрадення її дітей. Про те, що дітей викрав [PERSON] дізналась від працівників поліції. [PERSON] забрав дітей без її згоди. З вересня 2022 року до дітей в м. Рівне не приїжджала, діти на зв`язок не виходили. Спілкувалась з [PERSON] з приводу побачення з дітьми, на що останній сказав що дітей не побачить та погрожував їй. На даний час не має можливості спілкуватися з дітьми. Фізичне насильство до дітей не застосовувала. На комісію щодо визначення місця проживання дітей не з`явилась, оскільки не отримувала виклик. Аліменти на дітей не отримує п`ять місяців. Дітей любить та сумує за ними, має всі умови для проживання дітей. В судовому засіданні малолітня [PERSON] пояснила, що проживає з батьком [PERSON] у м. Рівне та навчається у Рівненській школі №28. В школі має друзів. Навчатися їй подобається, отримує гарні оцінки 8, 9, 10, 11. Коли навчалась в школі в м. Бобринець отримувала оцінки 2, 5, 6, друзів в школі не мала. [PERSON] та секції не відвідує, має бажання відвідувати гурток малювання, однак батька не просила її записати. Домашні завдання виконує з батьком та з дружиною батька [PERSON] . Коли проживала в м. Бобринець мама не допомагала їй виконувати домашні завдання. У вільний час з батьком та братиком [PERSON] відвідують кафе, ходять у парк та на атракціони. Батько до неї, сестрички та братика ставиться дуже добре. Її улюблена страва картопля, її готує [PERSON] . В м. Бобринець їжу готувала мама, а коли мама пила спиртні напої з сестрою готували самі. Відносини з чоловіком мами [PERSON] були дуже погані. Коли в м. Бобринець приїжджала служба у справах дітей, мама з [PERSON] змушувала її з сестрою ховати спиртні напої. Мама вживала алкоголь, інколи пила п`ять днів підряд. Говорила з мамою з приводу вживання останньою алкоголю. Переїхала до м. Рівне, оскільки не хотіла проживати з мамою, яка пила та била її та сестру. Не могла дивитися як мама вживає алкоголь, тому за допомогою «Viber» написала батьку повідомлення «Не хочу жити з мамою, приїдь забери нас звідси». В порівнянні з м. Рівне в м. Бобринець проживали дуже погано. В м. Бобринець з рідних залишились бабусі та [PERSON] , з якими спілкується за допомогою «Viber», з якими має добрі стосунки. Коли переїхала до м. Рівне, в неї з`явилась сім`я. З мамою не спілкується, оскільки не бажає, її номера телефону не має. Мама в м. Рівне не приїжджала. В судовому засіданні малолітня [PERSON] пояснила, що проживає з батьком [PERSON] у м. Рівне та навчається у школі в третьому класі, в школі її оцінюють добре або гарно. Має багато друзів в школі. Секції та гуртки не відвідує. Хотіла б відвідувати гурток танців, батьку про це не говорила. Домашні завдання робить з батьковою дружиною [PERSON] . В м. [PERSON] домашні завдання робила сама, допомагала сестра, мама та [PERSON] не допомагали. У вільний час гуляє з батьком, відвідують піцерію. Її улюблена страва піца. Батько добре відноситься до неї з сестрою, однаково з [PERSON] . В м. Бобринець проживали погано, тому що мама вживала спиртні напої. Мама готувала їжу, а коли вживала алкоголь готували з сестрою самі, допомагала сестрі чистити картоплю. Написали батьку, щоб він їх забрав. [PERSON] сказали, що йдуть на малювання, а самі пішли до [PERSON] та у неї чекали потяг. Самі бажали поїхати з батьком, він їх не змушував. З батьком краще проживати, любить його. Маму не любить, бажає проживати з батьком. Судом встановлено, що позивач [PERSON] за місцем свого проживання створив належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей, має стабільний дохід і спроможний утримувати дітей матеріально, позитивно характеризується за місцем роботи. Так само судом встановлено, що [PERSON] за місцем свого фактичного проживання має належні умови для проживання,навчання та розвитку дітей, офіційно працевлаштована та має самостійний дохід. Отже з досліджених доказів судом встановлено, що кожен з батьків має належні умови проживання, утримання, виховання та розвитку їх спільних дітей. Однак враховуючи те, що [PERSON] має тимчасове місце проживання, яка перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, умови проживання останньої є тимчасовими та не мають пріоритету при вирішенні спору. Судом також встановлено, що 07.07.2022 року [PERSON] за невиконання батьківських обов`язків, а саме розпивання алкогольних напоїв в присутності дітей, була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП. Вказані обставини також підтверджуються результатами перевірки відділення поліції №3 (м.Бобринець) Кропивницького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Кіровоградській області за зверненням [PERSON] з приводуненалежного здійснення [PERSON] догляду за малолітніми дітьми. З пояснень малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] встановлено, що з матір`ю вони проживати не бажають, оскільки мати здійснювала за ними неналежний догляд, вживала в їх присутності алкоголь, змушувала ховати спиртні напої, коли приходили працівники служби у справах дітей, застосовувала до них фізичну силу, не приділяла належної уваги їх навчанню, про що свідчать пояснення дітей з приводу їх успіхів в навчанні. Повідомлені дітьми обставини свідчать, що вони добровільно залишили матір та поїхали з батьком проживати в м.Рівне через надмірне вживання їх матір`ю - [PERSON] алкоголю, тобто аморальну її поведінку, яка шкодить розвиткові дітей, чим відповідач сформувала у дітей негативне ставлення до себе. Натомість позивач [PERSON] створив більш сприятливі умови для забезпечення належного психологічного стану дітей, їх розвитку в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, який піклується про виховання дітей, дбає про їх матеріальне забезпечення, харчування та дозвілля. В свою чергу діти люблять батька та бажають проживати разом з ним. Суд зауважує, що протягом усього часу розгляду в суді даного спору щодо визначення місця проживання дітей відповідач жодного разу не відвідала дітей в місті Рівне, що свідчить про дійсне значення дітей для відповідача. Суд не має сумнівів у достовірності пояснень дітей, оскільки їх пояснення узгоджуються між собою. [PERSON] та [PERSON] детально розповіли про умови проживання з кожним із батьків, їх участь у вихованні дітей. Виняткових обставин, які б свідчили про неналежне виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків судом не встановлено. Саме по собі притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за те, що він 19.05.2013 року під час сварки ображав грубою нецензурною лайкою [PERSON] , не є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дітей разом з ним. Установивши, що позивач належним чином виконує свої батьківські обов`язки, враховуючи наявність у нього житлово-побутових умов для проживання і розвитку дітей, стабільного доходу достатнього для утримання дітей, позитивну характеристику батька, його належну участь у вихованні дітей та ставлення до дітей, відсутність будь-яких обставин, які б давали підстави для висновку, щодо негативного впливу батька на дітей, вчинення будь-яких дій, які суперечили б інтересам дітей, повідомлені дітьми обставини, прихильність дітей до батька, бажання дітей проживати саме з батьком та їх небажання проживати з матір`ю, виходячи із найкращих інтересів дітей, суд приходить до висновку про визначення місця проживання дітей разом з батьком, таким чином задовольнивши первісний позов в цій частині та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Визначення місця проживання дітей разом з матір`ю суперечитиме інтересам дітей та їх бажанню проживати разом з батьком. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року), а наведені стороною відповідача доводи не спростовують висновків суду по даній справі. Щодо позовних вимог про припинення стягнення аліментів суд зазначає наступне. Судом встановлено, що з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утриманнядітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14.02.2017 року по справі №383/1098/16-ц, яке набрало законної сили. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Судом встановлено, що малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають з батьком [PERSON] та перебувають на його утриманні, про що свідчать дослідженні письмові докази, відтак після набрання рішенням суду законної сили, яким з позивача стягувалися періодичні платежі у виді аліментів на користь відповідача на утримання малолітніх дітей, встановлено обставини, що впливають на їх припинення. Тому, вимога про припинення стягнення аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14.02.2017 року по справі №383/1098/16-ц підлягає задоволенню, та з метою недопущення необґрунтованого отримання відповідачем аліментів за той період, коли діти з нею не проживали і знаходились у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду, тобто починаючи з 06.10.2022 року. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки первісні позовні вимоги задоволено повністю з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] судовий збір в розмірі 1984 грн. 80 коп. Оскільки в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено, понесені [PERSON] судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved