Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

[PERSON] \~в особі\~свого представника-\~адвоката Столяр\~О.А.\~звернувся до\~суду з\~вищевказаним позовом,\~в обґрунтування\~якого зазначив,\~що 11.10.2019\~року інспектором\~СРПП №\~1\~Лохвицького ВП\~ГУНП капітаном\~поліції Грековим\~В.С.\~відносно нього\~складено адміністративний\~протокол за\~вчинення адміністративного\~правопорушення передбаченого\~ст.\~130\~ч.\~1\~КУпАП.\~В подальшому\~постановою Лохвицького\~районного суду\~Полтавської області\~від 19.12.2019\~року провадження\~по справі\~закрито у\~зв`язку з\~відсутністю в\~діях [PERSON] \~складу адміністративного\~правопорушення.Внаслідок судового\~провадження,\~що було\~спричинене недбалим\~ставленням до\~своїх обов`язків\~інспектором Грековим\~В.С.\~позивачу завдано\~значних моральних\~страждань,\~які полягають\~приниженні часті,\~гідності,\~моральних переживаннях,\~фізичних стражданнях,\~порушенні нормальних\~життєвих стосунків.Враховуючи витрати, які позивач зробив або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) майнова шкода на теперішній час складає 51800,00\~грн. на правову допомогу оскільки принижена його честь, гідність, престиж та ділова репутація, він відчував моральні страждання та інші негативні наслідки, а саме відчуття тривоги, хвилювання, безсоння, погіршення стосунків з оточуючими людьми. По теперішній час він переносить страждання які йому та його рідним були завдані в наслідок неправомірних дій поліції. Завдану йому моральну шкоду оцінює в 100000,00 грн. Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 01.11.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 41). 22.11.2022 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність. Також зазначив, що доводи позивача є його оціночними судженнями (а.с. 50-52). Ухвалою суду від 14.12.2022 року позов залишений без руху та наданий строк для усунення виявлених недоліків (а.с. 64). 05.01.2023 року недоліки позову усунені. 05.01.2023 року представник позивача [PERSON] - адвокат Столяр О.А. надіслав відповідь на відзив, у якій останній зазначив, що діями позивача була нанесена моральна шкода (а.с. 75-77). Представник позивача [PERSON] - адвокат Столяр О.А. у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі (а.с. 110). Відповідач [PERSON] через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Просить відмовити у задоволенні позову (а.с. 111). Представники відповідачів: Державної казначейської служби України, Відділення поліції № 2 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області у судове засідання не з`явилися, про час, день та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що постановою Лохвицького районного суду Полтавської області від 19.12.2019 року провадження по справі закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення (а.с. 18-22). Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування частини першої ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь майнову шкоду (реальні збитки) у розмірі 51800 грн. витрат на професійну правничу допомогу. У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191 цс 19). Отже, витрати, пов`язані з оплатою витрат на проведення експертизи та із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 червня 2020 року в справі № 910/12945/19. У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що працівником поліції протиправно складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, чим завдано йому суттєвих моральних страждань, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, приниження честі, гідності престижу та ділової репутації, почуття тривоги, хвилювання, безсоння, погіршення стосунків з оточуючими людьми. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви: протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичної або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких відноситься наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювана шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується. Статтею 81 ЦПК України визначено обов`язок доказування і подання доказів, кожною із сторін, яка повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Конституція є базовим законом і його норми знаходять своє втілення і розвиток в інших законах, які встановлюють умови і порядок відшкодування. Термін «Кожен» зовсім не означає, що відшкодування відбудеться будь-кому, хто про це буде стверджувати чи просити. Незаконними діями (бездіяльністю) має бути заподіяна шкода, і факт її заподіяння має бути доведений. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою. Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими. Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31 березня 1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/ бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Разом з тим, складання протоколу це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень\~статті 251 КпАП України, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року в справі № 760/9462/16-а. При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Вказаний висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18. Разом з тим, постанова судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 19.12.2019 року не є належним і допустимим доказом завдання позивачу моральної шкоди, зокрема, що він зазнавав душевних страждань у зв`язку із доведенням своєї невинуватості, що призвело до втрати ним нормальних життєвих зв`язків, які вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки факт закриття провадження у справі за відсутності в діях складу адміністративного правопорушення не є тотожним факту заподіяння моральної шкоди, який підлягає доведенню на загальних підставах. Позивачем не надано належних та допустимих доказів незаконності дій працівника поліції, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до ст. 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом. Таким чином, суд приходить до переконання, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed