Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

05.07.2021 року представник ТзОВ ФК «Кредит-Капітал» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник ТзОВ ФК «Кредит-Капітал» просить суд ухвалити рішення, яким стягнути суму заборгованості за кредитним договором №9622270 від 29.06.2019 року в розмірі 14650,00 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 29.06.2019 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладений кредитний договір № 9622270. На умовах вказаного договору відповідач отримав грошові кошти, які зобов`язався повернути та сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом. Відповідач свої зобов`язання з повернення коштів та сплати комісії і процентів не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в сумі 14650,00 грн., з яких 5000,00 грн. заборгованість з повернення кредиту, 1150,00 грн. заборгованість за комісією, 6000,00 грн. заборгованість по сплаті процентів, а також 2500,00 грн. штрафів і пені. 30.09.2019 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 39-МЛ, за яким останнє отримало належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до відповідача в сумі в сумі 14650,00 грн., з яких 5000,00 грн. заборгованість з повернення кредиту, 1150,00 грн. заборгованість по сплаті комісії, 6000,00 грн. заборгованість по сплаті процентів, а також 2500,00 грн. заборгованості по сплаті штрафів і пені. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в загальній сумі 14650,00 грн., які позивач просить стягнути в судовому порядку. Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги визнав в частині стягнення 5000 грн. заборгованості за сумою кредиту та 1950,00 грн. заборгованості за несплаченими відсотками. В задоволенні решти позову просить відмовити з наступних підстав. Відповідач вказує, що отримав кредитні кошти в сумі 5000,00 грн. на строк до 29.07.2019 року після настання якого зобов`язаний був повернути кредит та сплатити проценти в сумі 1950,00 грн. Проценти, що заявлені позивачем до стягнення, понад вказану суму на думку відповідача безпідставно нараховані за межами строку кредитування, що не передбачено умовами договору. Також, відповідач, посилаючись на ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, вважає, що умови договору про сплату ним комісії в сумі 1150,00 грн. є нікчемними в силу ст.228 ЦК України. Щодо позовних вимог про стягнення пені відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності. У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідно до умов договору п.2.2.3. Договору сторони домовились про нарахування процентів у разі якщо позичальник продовжує користуватись кредитом. Крім того, на думку позивача, сторони домовились якщо всупереч умовам цього договору позичальник продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п.1.6. Договору, в період прострочення позичальника нараховуються за вибором позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст.625 ЦК України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6. Договору. Також позивач вважає, що оскільки відповідачем зобов`язання за кредитним договором не виконані, а строк дії договору не закінчився згідно п.7.1. кредитного договору, то строк позовної давності позивачем дотримано. Розглянути справу позивач просить без участі його представника. Відповідач та його представник просили позовні вимоги задовольнити частково в сумі 6950,00 грн., в задоволенні решти позову - відмовити з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву. Вислухавши відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається із матеріалів справи, між ТОВ ФК «Кредит-Капітал», як позикодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладений договір №9622270 від 29.06.2019 року (далі - Договір). За умовами вказаного договору позикодавець зобов`язується на строк визначений п.1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Згідно з п.1.2. Договору сума кредиту становить 5000 грн. Відповідно до п.1.3. цього ж Договору кредит надається строком на 30 днів з 29.06.2019 року. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 29.07.2019 року (п. 1.4. Договору). У пункті 1.5. Договору сторони погодили, що сукупна вартість кредиту складає 3100 грн. в грошовому виразі та 754,00 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п.п.1.5.1-1.5.2 Договору. У пунктах 1.5.1-1.5.2 Договору сторонами визначено, що комісія за надання кредиту: 1150,00 грн, яка нараховується за ставкою 23,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 1950,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,30 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (п.1.6. Договору). Так, Графік розрахунків, який є Додатком № 1 до Договору місить розрахунок заборгованості із зазначенням дати платежу (повернення кредиту та сплати комісії та процентів), а саме: дата платежу 29.07.2019 року; кредит 5000,00 грн.; комісія за надання кредиту 1150,00 грн.; проценти 1950,00 грн.; разом 8100,00 грн. Відповідно до умов викладених у п.п.2.2.3. - 2.3.1. Договору в разі неповернення позичальником кредиту у встановлений договором термін (п.1.4.) проценти за користування кредитом з наступного дня починають нараховуватись за підвищеною ставкою у розмірі 1.80 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом після спливу строку його повернення та нараховуються протягом 45 днів, після чого нарахування процентів може бути припинено Товариством в односторонньому порядку. Позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та проценти за базовою ставкою, визначеною Кредитним договором, за період на який здійснюється продовження строку кредитування, але не більше суми фактично нарахованих процентів за Договором на дату здійснення пролонгації. У п.4.1. Договору сторони погодили, що у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору, позичальник починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п.1.4. цього Договору з урахуванням угод про продовження строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків розрахунків, що складаються у зв`язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь товариства пеню у розмірі 2.00 відсотків від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного позичальником за цим Договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру, визначеного цим пунктом. При цьому, згідно пункту 2 Графіку розрахунків у випадку зміни будь-яких відомостей зазначених у Графіку розрахунків у зв`язку з частковим погашенням заборгованості та/або продовженням строку повернення кредиту, позичальник доручає Товариству самостійно оновити (актуалізувати) графік розрахунків, шляхом внесення у нього відповідних змін або викладення його у новій редакції та розмістити дані графіку в Особистому кабінеті позичальника на веб сайті Товариства. Оновлений графік може (необов`язково) додатково містити відомості про пеню нараховану позичальнику. За платіжним дорученням №12428244 від 29.06.2019 ТОВ «Мілоан» перерахував грошові кошти в сумі 5000,00 грн. на рахунок відповідача. В подальшому 30.09.2019 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги № 39-МЛ, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №9622270 від 29.06.2019 року в розмірі 14650,00 грн., з яких 5000,00 грн. заборгованість з повернення кредиту, 1150,00 грн. заборгованість за комісією, 6000,00 грн. заборгованість по сплаті процентів, а також 2500,00 грн. штрафів і пені, що підтверджено реєстром боржників до вказаного Договору про відступлення прав вимоги №39-МЛ (а.с.15). Позивачем 30.10.2020 року надіслано відповідачу претензію вих. №19089668/1 від 08.10.2020 року, у якій повідомив про відступлення права грошової вимоги за Договором та необхідність сплатити заборгованість в сумі 14650 грн. Також позивачем до матеріалів справи надано Виписку з особового рахунка [PERSON] за Договором, у якій позивач наводить суму операції (за дебетом або кредитом відповідно), суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку, суму вихідного залишку за Кредитним договором. Так, згідно вказаної Виписки позивача строк погашення кредиту - 29.07.2019 року; прострочене тіло - 5000,00 грн.; прострочені проценти 6000,00 грн.; заборгованість за комісією - 1150,00 грн.; заборгованість за пенею (29.07.2019 - 30.09.2019) - 2500,00 грн.; разом - 14650,00 грн. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 512 ЦК України передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема внаслідок відступлення права вимоги. Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату ( у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої (боржника). Кредитор у зобов`язанні що виникло на підставі кредитного договору № 9622270 від 29.06.2019 року був замінений на позивача на підставі договору про відступлення прав вимоги № 39-МЛ від 30.09.2019 року. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язань щодо повернення кредитних коштів в сумі 5000,00 грн., а також сплати визначених умовами Договору 1950,00 грн. процентів за користування кредитом та 1150,00 грн. комісії за надання кредиту. Отже, позовні вимоги в частині стягнення наведених сум підлягають задоволенню. Заявлена до стягнення решта процентів в розмірі 4050,00 грн. стягненню з відповідача не підлягає виходячи з наступних норм чинного законодавства та обставин справи. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За частиною ж другою цієї статті якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу. Водночас за змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 з приводу застосування приписів статті 1048 ЦК України у разі неправомірного, незаконного користуванням боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання Велика Палата Верховного Суду вказала на таке. Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами цього спору внаслідок припинення договору депозиту і невиконання відповідачем обов`язку повернути грошові кошти у визначений строк, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні. У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відтак Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Тобто у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Таку правову позицію наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16. Як уже встановлено судом, сторони Договору узгодили, що кредит надається строком на 30 днів з 26.09.2019 року. Термін (дата) повернення кредиту 29.07.2019 року (п.1.3, 1.4, Додаток № 1 до Договору). Отже, нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку кредитування суперечить положенням ст.1048 ЦК України, а тому в задоволенні позовних вимог про стягнення решти 4050,00 грн. процентів слід відмовити. Посилання позивача у відповіді на відзив про правомірність нарахування процентів у разі якщо позичальник продовжує користуватись кредитом відповідно до умов п.2.2.3. Договору, а також про можливість нарахування процентів за вибором позикодавця або в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів, передбачених ст.625 ЦК України, не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на таке. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів пролонгації кредиту чи зміни строку кредитування як то передбачено п.п.2.2.3 та 2.3.1. Договору. Так позивачем не додано до матеріалів справи доказів внесення змін у графік розрахунків та доведення їх до відома відповідача, як то передбачено п.2 Додатку № 2 до Договору. Більше того, з Виписки з особового рахунка [PERSON] за Договором, наданої позивачем, вбачається, що пеня нараховувалась починаючи з 29.07.2019 року, отже сам позикодавець визначив, що строк дії кредитування закінчився саме у вказану дату і не продовжувався, у зв`язку з чим розпочав нарахування неустойки за порушення зобов`язання. По-друге п.п.1.6., 2.2.3. Договору, які цитує позивач у відповіді на відзив, не відповідають тексту вказаних пунктів Договору, що наданий в матеріали справи. Крім того, вимог про стягнення з відповідача 3% річних у позові не заявлено, розрахунку таких вимог матеріали справи не містять. Також неспроможними є і заперечення відповідача проти позовних вимог з посиланням на нікчемність умов договору про сплату комісії в сумі 1150,00 грн. в силу ст.228 ЦК України на підставі ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168. Так, 10.06.2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» (далі - Закон), відповідно до прикінцевих та перехідних положень якого текст статті 11 Законі України "Про захист прав споживачів" викладено в такій редакції: "1. Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Постанова правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, якою затверджені Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, також втратила чинність 10.06.2017 року. Оскільки Договір укладений з відповідачем 29.06.2019 року, то норми законодавства, на які посилається відповідач як на підставу нікчемності умов договору щодо сплати комісії, на дату укладення договору не діяли. У пункті 4 ч.1 ст.1 Закону (в редакції на дату укладення Договору) міститься визначення про те, що загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до п.9 ч.1 ст.12 Закону (в редакції на дату укладення Договору) у договорі про споживчий кредит зазначаються реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені. А згідно ч.2 ст.8 Закону (в редакції на дату укладення Договору) для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). Отже, можливість встановлення у договорі про споживче кредитування комісії за надання кредиту передбачено Законом, який діє з 10.06.2017 року. При цьому Договором у п.1.5.2. та у Додатку № 2 до Договору сторони чітко визначили умови щодо зобов`язання позичальника сплатити комісію та її розмір (1150,00 грн). Також у п.1.5. сторонами визначена і загальна вартість кредиту, яка включає в себе сплату комісії. Таким чином відсутні підстави для відмови в задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача комісії в сумі 1150,00 грн. Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ст.549 ЦК України). Позикодавцем на підставі п.4.1. Договору за порушення зобов`язання щодо повернення кредитних коштів правомірно нараховано відповідачу пеню в сумі 2500 грн. Відповідач у відзиві на позовну заяву заявив про застосування строку позовної давності до вимог позивача про стягнення пені. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Як встановлено судом відповідач зобов`язаний був повернути кредит 29.07.2019 року. Оскільки відповідач кредит не повернув строк позовної давності розпочався 30.07.2019 року і закінчувався 30.07.2020 року. Згідно із законом від 30.03.2020 року №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п. 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст.ст.257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ від 11.03.2020 року №211 установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. Так, згідно постанови КМУ від 09.12.2020 року №1236 (з урахуванням змін за постановою КМУ № 97 від 04.02.2023 року) карантин на території України установлено з 19 грудня 2020 року до 30 квітня 2023 року. З урахуванням того, що останнім днем звернення до суду з позовними вимогами про стягнення пені у межах строку позовної давності було 30.07.2020 року, а закон № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02.04.2020 року, вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 5000,00 грн. заборгованості з повернення кредитних коштів, 1950,00 грн. процентів за користування кредитом, 1150,00 грн. комісії за надання кредиту та 2500 грн. пені. В задоволенні решти позову слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже в зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача стягненню підлягає 1642,46 грн. витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved