Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка Володимира Борисовича, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] про зобов`язання вчинити дію, мотивуючи тим,\~що 04.12.2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис №3968. 15.05.2008 року чоловіком позивача, відповідно до договору купівлі-продажу №855, було придбано квартиру [ADDRESS] . При нотаріальному оформлені договору, позивачем було підписано заяву про надання згоди на придбання квартири та повідомлення, що грошові кошти, за які купується квартира були отримані її чоловіком внаслідок продажу житлового будинку [ADDRESS] , набутий ним в порядку спадкування. Позивач вважає, що [PERSON] , в інтересах сім`ї, продав своє майно, отримане в порядку спадкування, житловий будинок [ADDRESS] , отримав дохід, що у відповідності до приписів ч.2 ст. 61 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності, та в інтересах сім`ї уклав договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 15.05.2008 року, в якій він оселився зі своєю дружиною, вів спільне господарство і в якій до теперішнього часу вона проживає. В зв`язку з цим, на думку позивача, спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності. Разом з тим, під час посвідчення заяви, нотаріус не роз`яснив [PERSON] положення ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», а також ст.ст. 60, 61 СК України, що викривило у неї поняття про майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. З огляду на таке, заявлене у зазначеній заяві твердження позивача того, що грошові кошти за які придбавається квартира не є об`єктом спільної власності суперечить ч. 1.2 та п. «є» ч. 1.3 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» в редакції від 01.01.2008 року та ст.ст. 60, 61 СК України, а тому є нікчемним. [INFO] чоловік позивача помер, в зв`язку з чим була заведена спадкова справа та визначено коло спадкоємців: дружина, син [PERSON] та його мати [PERSON] . В липні 2022 року представник позивача звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частину спірної квартири, проте їй було відмовлено, оскільки померлий набув нерухомість в особисту приватну власність сплативши грошові кошти, отримані в результаті спадкового майна. З огляду на вказане вище, право [PERSON] на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їй на праві спільної сумісної власності є невизначеним та незахищеним, а тому вона звернулася до суду з цим позовом та просила скасувати постанову №164/02-31 від 26.07.2022 року про відмову у видачі свідоцтва право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та зобов`язати приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка В.Б. видати їй свідоцтво про право власності у спільному майні подружжя 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Під час усунення недоліків позовної заяви, представник позивача відмовився від частини позовних вимог, а саме від вимог щодо скасування постанови №164/02-31 від 26.07.2022 року про відмову у видачі свідоцтва право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Також не заперечив проти ухвалення заочного рішення Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позову з підстав викладених у письмових пояснення [PERSON] та пояснив, що його довіритель є сином [PERSON] , який помер [INFO] . За фактом смерті приватним нотаріусом Лукашенком В.Б. внесено запис до спадкового реєстру та заведено спадкову справу №138/2021. Спадщина покійного складається зі спірної квартири. [PERSON] вважає, що нотаріусом цілком законно та обґрунтовано було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на відповідні норми закону, оскільки представником позивача не пред`явлено відповідного документа, який би підтвердив право власності подружжя на зазначене майно, як цього вимагає п. 2.2 глави 11 ч. 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Позовна заява не містить обґрунтовання з посиланням на відповідні норми закону в чому саме полягає незаконність постанови нотаріуса, а лише зазначено особисте трактування позивача ст.ст. 60, 61 СК України. Відносно того, що позивачу не було роз`яснено ряд положень законодавства, то це не є підставою для нотаріуса для встановлення відповідних фактів і обставин на підставі яких вчиняється нотаріальна дія. Разом з тим, договір купівлі-продажу від 15.05.2008 року є чинним і ніким не оскаржується. Крім того, [PERSON] є дієздатною і правоздатною особою, якій було відомо, що квартира купувалася за кошти набуті від спадкового майна [PERSON] , тому нею цілком усвідомлено і правомірно надано заяву, що придбане майно є особистою приватною власністю [PERSON] . Також [PERSON] зазначив, що позивач не проживає в спірному майні з 01.05.2017 року по теперішній час, що підтверджується актом та позовом покійного до позивача про розірвання шлюбу та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Проте рішення суду не було ухвалено, оскільки батько помер. Таким чином, представник третьої [PERSON] заперечив щодо задоволення позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про\~час,\~дату та\~місце судового\~розгляду повідомлялася\~належним чином,\~про причини\~неявки суд\~не повідомила.\~Разом з\~тим,\~нею було\~подано до\~суду письмові\~пояснення щодо\~позову,\~відповідно до\~яких вона\~заперечує щодо\~обставин викладених\~в позовній\~заяві,\~оскільки спірна\~квартира не\~є спільно\~нажитим майном подружжя так, як вона була придбана від реалізації будинку [ADDRESS] , який був набутий її сином в порядку спадкування за законом від її покійного чоловіка [PERSON] . Таким чином, спірна квартира придбана за особисті кошти її сина, тому є його особистою власністю. Це навіть визнала сама позивач до його смерті, про що свідчить її заява. Отже, нотаріус цілком законно та обґрунтовано відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право власності на частину в спільному сумісному майні подружжя. Також зазначила, що доводи позивача, що вона проживає у квартирі, яка за життя належала її сину не відповідають дійсності, оскільки в цьому житловому приміщенні ніхто не проживає, речей позивача там немає. За квартирою зараз доглядає [PERSON] . З огляду на викладене, остання заперечила у повному обсязі щодо задоволення позову [PERSON] . Заслухавши пояснення\~представника позивача\~та представника\~третьої особи\~ [PERSON] ,\~дослідивши матеріали\~цивільної справи,\~оцінивши докази\~в їх\~сукупності,\~суд дійшов\~висновку про\~те,\~що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] разом із [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 52). Матеріалами справи встановлено, що 04.12.2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про що зроблено відповідний актовий запис №3968 (а.с. 4). Після укладення шлюбу позивач своє дошлюбне прізвище не змінювала. З матеріалів справи вбачається, що 15.05.2008 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ковальовою В.М. було нотаріально посвідчено заяву [PERSON] , в якій вона надала свою згоду на купівлю її чоловіком [PERSON] квартири за [ADDRESS] на умовах та за ціну на його розсуд, і одночасно стверджує, що грошові кошти, за які придбавається вищезазначена нерухомість, не є об`єктом спільної власності та є його особистою приватною власністю, отримані її чоловіком в результаті продажу ним житлового будинку за [ADDRESS] , який належав йому на праві особистої приватної власності, набутий в порядку спадкування. Також вказано, що зміст ст. 65 Сімейного кодексу України нотаріусом їй роз`яснено (а.с. 10). Зі змісту\~договору купівлі-продажу квартири,\~посвідченого 15.05.2008\~року приватним нотаріусом\~Вінницького міського\~нотаріального округу\~Ковальовою В.М.\~та зареєстрованого\~в реєстрі\~за №855,\~ [PERSON] \~передала у\~власність (продала)\~ [PERSON] квартиру за\~номером [ADDRESS] .\~За домовленістю\~сторін продаж\~вчинено за\~343400,00\~грн.\~(що\~еквівалентно 68000,00\~дол.\~США),\~які [PERSON] \~отримала від\~ [PERSON] повністю до підписання цього договору (а.с. 7). Факт реєстрації права власності на вказану вище квартиру також підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів від 15.05.2008 року (а.с. 8). Також 17.06.2008 року на ім`я [PERSON] було видано Реєстраційне посвідчення на спірну квартиру (а.с. 9). Відповідно до п. 2.5 розділу 2 вказаного вище договору, [PERSON] повідомив [PERSON] про те, що придбаває вищезазначену нерухомість за згодою дружини, [PERSON] , на умовах їй відомих, заява якої залишається у справі приватного нотаріуса, який посвідчує даний договір. В заяві вона повідомляє про те, що грошові кошти, за які придбавається вищезазначена нерухомість є його особистою приватною власністю, оскільки набуті ним в результаті реалізації ним його спадкового майна, а саме житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Матеріалами справи підтверджується той факт, що померлий [PERSON] володів на праві власності житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом (а.с. 72). З відміток,\~зроблених в\~паспорті громадянина\~України вбачається,\~що місце проживання позивача з 30.07.2008 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-6). Слід відзначити, що на підставі рішень Вінницької міської ради № 2261 від 28.08.2015 року та № 71 від 25.12.2015 року в адресну схему міста було включено вулицю Примакова, а згодом вулицю перейменовано з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 11-13, 14-16). Згідно зі\~свідоцтвом про\~смерть серії\~ [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] у с. Вівсяники Хмільницького району Вінницької області у віці 51 року (а.с. 17). Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За змістом ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Судом встановлено,\~що після\~смерті [INFO] [PERSON] приватним нотаріусом\~Вінницького міського\~нотаріального округу Лукашенком В.Б. була заведена 01.09.2021 року спадкова справа №138/2021, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 18). Як вбачається\~з довідки\~приватного нотаріуса\~Вінницького міського\~нотаріального округу Лукашенка В.Б. №19/01-16 від 01.02.2022 року, згідно поданих заяв на спадщину що залишилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] по спадковій справі №138/2021, спадкоємцями є його син [PERSON] , дружина [PERSON] , та мати [PERSON] (а.с. 19). Постановою про\~відмову у\~вчиненні нотаріальної\~дії №\~164/02-31,\~виданою приватним\~нотаріусом Вінницького\~міського нотаріального\~округу Лукашенком В.Б.\~26.07.2022\~року,\~ [PERSON] \~було відмовлено\~у видачі\~свідоцтва про\~право власності\~на частку\~в спільному\~сумісному майні\~подружжя на\~1/2\~частину квартири\~ [ADDRESS] , у зв`язку\~з тим,\~що при перевірці правовстановлюючого документа на зазначену вище нерухомість (договору купівлі-продажу квартири) виявлено, що згідно пункту 2.5 договору померлий набув нерухомість у особисту приватну власність сплативши грошові кошти, отримані в результаті реалізації спадкового майна, що підтверджується заявою [PERSON] (а.с. 20). Згідно з актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 02.02.2023 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] та посвідченого головою правління «Примакова 5Б», за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] починаючи з 01.05.2017 року фактично не проживала за вказаною адресою і не проживає на даний час (а.с. 53). Також з відомостей із сайту «Судова влада України» встановлено, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області з 06.07.2021 року перебувала цивільна справа №127/17130/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с. 54). З пояснень сторін встановлено, що розгляд справи не відбувся (провадження було закрито), в зв`язку із смертю позивача. Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених законом. Статтею 68 Закону України «Про нотаріат» (в\~редакції,\~чинній на\~момент вчинення\~постанови нотаріуса)\~передбачено,\~що нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Відповідно до ст. 71 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на момент вчинення постанови нотаріуса) у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них видається нотаріусом\~за місцем\~відкриття спадщини.\~Свідоцтво про\~право власності\~на частку\~в спільному\~майні подружжя\~у разі\~смерті другого\~з подружжя\~видається за\~умови подання\~документів,\~що підтверджують\~право власності\~на таке\~майно,\~або за\~наявності державної\~реєстрації права\~власності на\~таке майно\~у Державному\~реєстрі речових\~прав на\~нерухоме майно. При видачі свідоцтва нотаріус перевіряє факт належності майна подружжю (колишньому подружжю) на праві спільної сумісної власності. Аналіз ст. 71 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на момент вчинення постанови нотаріуса) свідчить, що законодавець пов`язує видачу свідоцтва про право власності на частку в їх спільному майні із підтвердженням факту належності майна подружжю на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 130/2319/17-ц (провадження № 61-17641св19) вказано, що: «статтями 34, 71 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Отже, потрібно розрізняти ситуації, коли майно, зареєстроване за одним із подружжя на праві власності, є об`єктом права спільної сумісної власності, та коли таке майно, є особистою власністю одного із подружжя. Після смерті одного із подружжя, відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майно, не входить до складу спадщини.\~Отже, той з подружжя, хто є живим, реалізуючи свої права як спадкоємець, має право подати заяву про прийняття спадщини (чи відмови у її прийнятті), а також заяву про видачу свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя.\~У разі, якщо майно, яке зареєстроване за спадкодавцем, не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, той з подружжя, хто є живим, може подати заяву про те, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно є особистою приватною власністю спадкодавця. Неподання такої заяви не змінює правового режиму майна, яке входить до складу спадщини. Відповідно, заява одного із подружжя, хто є живим, про те, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно є особистою приватною власністю спадкодавця, підтверджує правовий статус майна померлого, як його особистого майна». В позовній заяві позивач посилається на те, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності, а договір купівлі-продажу квартири укладено в інтересах сім`ї. Так,\~ст.ст.\~60,\~61\~СК України\~визначено,\~що майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається,\~що кожна\~річ,\~набута за\~час шлюбу,\~крім речей\~індивідуального користування,\~є об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя. Об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя може\~бути будь-яке\~майно,\~за винятком\~виключеного з\~цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом з\~тим,\~за змістом\~п.\~2,\~3\~ч.\~1\~ст.\~57\~СК України\~особистою приватною\~власністю дружини,\~чоловіка є майно,\~набуте нею,\~ним за\~час шлюбу,\~але на\~підставі договору\~дарування або\~в порядку\~спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Зі змісту договору купівлі-продажу квартири від 15.05.2008 року судом встановлено, що ця квартира була придбана померлим [PERSON] за грошові кошти, які були особистою приватною власністю, оскільки набуті ним в результаті реалізації ним свого спадкового майна. Факт придбання квартири за спадкові кошти, позивачем не оспорюється, як і сам договір купівлі-продажу квартири, який є чинним. Таким чином, нотаріус дійшов правильного висновку, що квартира, придбана померлим, є його особистою приватною власністю, а тому не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та на неї не поширюється дія ст.ст. 60, 61 СК України. З приводу надання позивачем нотаріальної письмової згоди на укладання договору чоловіка, то слід зазначити наступне. Статтею 65 СК України\~визначено право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя .\~Так,\~дружина,\~чоловік розпоряджаються\~майном,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~за взаємною\~згодою. При\~укладенні договорів\~одним із\~подружжя вважається,\~що він\~діє за\~згодою другого\~з подружжя.\~Дружина,\~чоловік має\~право на\~звернення до\~суду з\~позовом про\~визнання договору\~недійсним як\~такого,\~що укладений\~другим із\~подружжя без\~її,\~його згоди,\~якщо цей\~договір виходить\~за межі\~дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово .\~Згода на\~укладення договору,\~який потребує\~нотаріального посвідчення\~і (або)\~державної реєстрації,\~має бути\~нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Таким чином, надання дружиною письмової згоди на укладення чоловіком договору, який потребує нотаріального посвідчення, є обов`язковим. З приводу твердження позивача, що їй не було нотаріусом роз`яснено положення ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», а також ст.ст. 60, 61 СК України, то [PERSON] не надано жодного належного та допустимого доказу на його підтвердження. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Позивачем у справі відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Тлумачення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти нотаріальні дії, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат» і належать до його компетенції. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Особа вільна у виборі способу захисту цивільних прав судом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, у зв`язку із відсутністю у суду компетенції з приводу зобов`язання нотаріуса на вчинення нотаріальної дії. Крім того, необхідно звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: dismissed