Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням квартирою за адресою: [ADDRESS] , в обґрунтування зазначивши наступне. Вона зареєстрована та проживає у власній квартирі за вищевказаною адресою. Вказану квартиру вона придбала 03.12.2013 року, уклавши договір купівлі-продажу. У цій квартирі зареєстрована [PERSON] , 1981 року народження, але фактично не проживає з 2013 року. Речей домашнього вжитку останньої у квартирі немає та вона не є членом сім`ї позивача. Факт реєстрації відповідача у її квартирі порушує її право на вільне володіння, розпорядження і користування майном. Вважає, що [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , у зв`язку з тривалим не проживанням у вказаному будинку, тому вона як власник житла звертається до суду з цим позовом за захистом своїх прав. Відповідач була зареєстрована у її квартирі, так як перебувала у шлюбі з його сином. Однак, у квітні 2013 року шлюб між ними був розірваний, про що винесено судове рішення. Після цього відповідач не проживала у вказаній квартирі, а в подальшому у 2016 році вона вийшла заміж та проживає зі своєю сім`єю, окремо. У зв`язку із зазначеним, вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати просить покласти на відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена, у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляла, заяв про розгляд справи у її відсутність, на адресу суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування житлом, а саме будинком, власником якого є позивач. Даний спір регулюється нормами цивільного законодавства ст. ст. 391, 405 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, оскільки у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування житлом. Реєстрація місця проживання хоча і не спричиняє за собою виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власника, пов`язані з правом розпорядитися ним. Втрата права користування житловим приміщенням тягне за собою наслідки у вигляді скасування реєстраційного запису про реєстрацію фізичної особи за певним місцем проживання. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, укладеного 03 грудня 2013 року, посвідченого Животовською Н.Г., приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області, зареєстрованого в реєстрі за № 5211, та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованим 03.12.2013, індексний номер 13896089. Згідно довідки виданої головою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Мазепи» від 11.08.2022 року за № 12, [PERSON] , 1981 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає за вказаною адресою з 2013 року по час видачі довідки. Відповідач [PERSON] раніше носила прізвище [PERSON] , оскільки перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який був розірваний 04.04.2013 року, що підтверджується рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.04.2013 року. У відповідності до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Уманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб з [PERSON] , громадянином Республіки Польща, та прийняла його прізвище. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до приписів ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, справа № 6-709цс16). Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 Цивільного кодексу України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 Житлового кодексу України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 Цивільного кодексу України, передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 Цивільного кодексу України, статей 150, 156 Житлового кодексу України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, справа № 6-709цс16). Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України». Аналогічна правова позиція вбачається у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі справа № 357/7940/16-ц. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 77-80 ЦПК України. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved