Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

24.01.2022 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді від 28.01.2022 відкрито провадження у справі, призначено позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позов, з урахуванням поданої в подальшому заяви про зміну підстав позову, з посиланням на норми ст.ст. 316, 317, 319, 321, 405 ЦК України обґрунтовано тим, що позивач за первісним позовом є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу від 19.05.2020, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 697 та на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності реєстраційний № 2083294512232 від 20.05.2020 та власником земельної ділянки, площею 0,2500 га., кадастровий № 1223285000:02016:0370, розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 19.05.2020, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 698 та на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний № 2083479112232 від 20.05.2020. Відповідач за первісним позовом є рідним батьком позивача за первісним позовом, який продав вказані будинок та земельну ділянку, а за виручені від продажу кошти придбав собі квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою Орлівщинського старостинського округу № 3 Новомосковського району Дніпропетровської області від 17.01.2022 № 30 [PERSON] зареєстрований в будинку за адресою: [ADDRESS] з 21.05.2015. Перед вчиненням правочину купівлі-продажу будинку відповідач за первісним позовом дав обіцянку знятися з реєстрації в будинку по [ADDRESS] , але своєї обіцянки не виконав. З моменту продажу будинку [PERSON] не проживає в ньому, а лише інколи навідується, щоб порибалити, вчиняє з позивачем за первісним позовом, її сином [PERSON] та невісткою сварки, каже що це його будинок, що він вижене їх з будинку. Згідно з Актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного старостою Орлівщанського старостинського округу № 3 Новомосковського району Дніпропетровської області Нікіпелов С. Д., за свідченнями депутата [PERSON] та свідків [PERSON] , [PERSON] з червня 2019 року не проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] вказує, що у розумінні частини 2 статті 4 Сімейного кодексу України [PERSON] , не зважаючи на те, що є батьком позивача за первісним позовом, не є членом її сім`ї, оскільки ніколи спільно з нею не проживав за адресою [ADDRESS] . [PERSON] втратив право користування житловим будинком за вказаною адресою з 19 травня 2020 року як особа, право власності якої припинено відповідно до пункту 1 частини 1 статті 346 ЦК України у зв`язку з відчуженням власником свого майна на користь [PERSON] [PERSON] наразі не є ані власником, ані членом сім`ї власника. Договірні зобов`язання між позивачем за первісним позовом та [PERSON] , а також інші підстави, передбачені статтею 402 Цивільного кодексу України щодо надання йому права користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] також відсутні. [PERSON] втратив своє право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] у зв`язку із його відчуженням на її користь 19 травня 2020 року і тому [PERSON] , як власниця житла вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач за первісним позовом створює їй перешкоди у здійсненні права розпорядження належним майном. 31.03.2022 до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] , у якому останній просить усунути йому перешкоди в користуванні житловим будинком зі сторони [PERSON] та [PERSON] . Зустрічний позов, із посиланням на положення ст. 405 ЦК України, обґрунтовано тим, що [PERSON] є батьком позивача [PERSON] . До 19.05.2020 він був власником будинку по [ADDRESS] . До травня 2020 року включно він постійно проживав у цьому будинку і мав намір проживати у ньому і надалі. Однак, окрім відповідача за первісним позовом, у цьому будинку проживав разом з ним його онук - [PERSON] відповідач-2 за зустрічним позовом. У березні 2018 року [PERSON] за певних сімейних обставин видав своєму онукові довіреність на користування та розпорядження усім своїм майном. Відповідач за первісним позовом не заперечував проти проживання свого онука разом з ним у його будинку. Однак, згодом у [PERSON] та [PERSON] почали виникати певні непорозуміння та невеликі сварки з приводу певних побутових справ. Такі конфлікти зазвичай вирішувались мирним шляхом. Десь у травні 2020 року у позивача та відповідача-2 за зустрічним позовом виникла сварка через собаку відповідача-2, яка жила разом з ними у будинку. [PERSON] вважав, що конфлікт вичерпаний та через день чи два по тому поїхав у гості до своєї дочки у м. Дніпро. На наступний день [PERSON] привіз [PERSON] у м. Дніпро особисті речі та повідомив про те, щоб позивач за зустрічним позовом більше не повертався у будинок по [ADDRESS] . Згодом позивач за зустрічним позовом дізнався, що відповідач-2 за зустрічним позовом за допомогою раніше наданої [PERSON] довіреності здійснив відчуження будинку по [ADDRESS] на користь [PERSON] . На наступний день після того, як [PERSON] вигнав [PERSON] з будинку та привіз його речі у м. Дніпро до дочки, [PERSON] , приїхавши до свого будинку виявив замок на воротах та хвіртці до свого двору. З цього приводу він викликав поліцію, але йому відповіли, що це цивільно-правові відносини. На запитання [PERSON] щодо підстав вчинку, [PERSON] відповів, що так треба. Після цього позивач за зустрічним позовом ще два чи три дні ночував у сусідки у гаражі та в наступному поїхав назад до м. Дніпро до своєї дочки. Зазначає, що не отримував кошти від продажу будинку, оскільки спірний будинок [PERSON] за довіреністю від його імені переоформив на [PERSON] , а грошові кошти, які були його особистими коштами, а не коштами відповідача-1 за зустрічним позовом він роздав ще двом дочкам позивача за зустрічним позовом - по 10 000 доларів США і особисто позивач за зустрічним позовом ці грошові кошти не отримував. Квартиру у м. Дніпро [PERSON] купував за свої особисті кошти та пізніше її продав. На момент позову він продовжує жити разом зі своєю іншою дочкою. А у будинку по [ADDRESS] проживає [PERSON] . Твердження позивача за первісним позовом про те, що відповідач не проживає у будинку з червня 2019 року не є таким, що відповідає дійсності. Не проживання у спірному будинку пояснюється не власним бажанням позивача за зустрічним позовом, а тим, що [PERSON] вигнав позивача за зустрічним позовом з будинку та створив для нього перешкоди у користуванні спірним будинком і саме він, а не [PERSON] , обмежив доступ до житлового приміщення, чим порушив права позивача за зустрічним позовом на користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 07.04.2022 у судовому засіданні постановлено ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 07.04.2022 прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду з первісним позовом. 27.04.2022 позивачем за первісним позовом подано відзив на зустрічний позов та заяву про зміну підстав позову, прийняту до розгляду в судовому засіданні ухвалою суду від 01.06.2022. Ухвалою суду від 04.07.2022 задоволено клопотання представника позивача за первісним позовом про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою суду від 22.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, задоволено клопотання сторін про допит свідків. У судовому засіданні 15.12.2022 прийнято відмову позивача за первісним позовом від допиту свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У судовому засіданні 04.04.2023 допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та прийнято відмову відповідача за первісним позовом від допиту свідка [PERSON] . Представник позивача та позивач за первісним позовом у судовому засіданні первісний позов підтримали та просили його задовольнити. Представник позивача за первісним позовом указав на те, що відповідач за первісним позовом не є членом сім`ї позивача від повноліття позивача за первісним позовом. Сторони не пов`язані спільним побутом та не живуть разом. зазначив, що між сторонами [PERSON] та [PERSON] , який діяв за довіреністю від [PERSON] , укладено договір купівлі-продажу, посвідчений нотаріально. Довіреність не скасована, договір не оскаржується. Грошові кошти за договором передані. Просив відмовити в задоволенні зустрічного позову, як необґрунтованого. Вказав на те, що в зустрічному позові відсутнє його належне обґрунтування та відповідачем за первісним позовом не надано жодного доказу в його обґрунтування. Предметом зустрічного позову не є нечинність договору, або довіреність між сторонами. Послався на те, що у відповідача за первісним позовом відсутні письмові докази на підтвердження домовленостей. [PERSON] розрахувалася в повному обсязі за договором купівлі-продажу, набула право власності на житловий будинок. Позивач пояснила, що на момент відчуження квартири [PERSON] в будинку не проживав. Її мати дружина відповідача за первісним позовом померла приблизно в 2013 році. Пів року надавалося на вступ у спадщину і всі її родичі відмовилися від спадщини. Жодних грошових коштів за відмову від спадщини не було обумовлено. В подальшому [PERSON] , посилаючись на те, що йому потрібні гроші та самому йому важко утримувати будинок та ділянку почав його продавати, пояснюючи, що буде проживати у іншої доньки. Продав будинок [PERSON] за 30 000,00 доларів США і вони домовилися. [PERSON] , за домовленістю з відповідачем за первісним позовом віддав грошові кошти по 10 000,00 доларів США двом донькам [PERSON] , вказавши, що віддавати 10 000,00 доларів США [PERSON] можна на його розсуд. [PERSON] не збирався проживати в будинку після його продажу. Конфліктні ситуації почалися між [PERSON] та [PERSON] після 2019 року, оскільки після видачі довіреності в 2019 році, коли [PERSON] почав виплачувати грошові кошти, [PERSON] не проживав в будинку, переїхав до іншої доньки, приїздив до будинку по [ADDRESS] тільки щоб порибалити. Водночас, в 2020 році, з початком епідемії хвороби, він там проживав місяць. Власні речі [PERSON] забрав частково. До продажу перевіз власні речі до іншої доньки. Переїхав до сестри він з власної волі. Представник відповідача та відповідач за первісним позовом у судовому засіданні підтримали вимоги зустрічного позову та просили його задовольнити, відмовивши в задоволенні первісного. Пояснили, що відзив на первісний позов, відповідь на відзив на зустрічний подавати не мають бажання. Представник позивача пояснив, що від імені відповідача за первісним позовом, на підставі довіреності, виданої [PERSON] . [PERSON] для оплати комунальних витрат за будинок, між відповідачами за зустрічним позовом були укладені договори купівлі-продажу, згідно з якими позивача за зустрічним позовом, без його відома позбавлено права власності на будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] . Однак, за умовами договору купівлі-продажу житлового будинку відповідач за зустрічним позовом не втратив права користування нерухомим майном, оскільки [PERSON] було відомо щодо проживання в будинку [PERSON] і підписуючи договір, яким не обумовлено обов`язку знятися з реєстрації [PERSON] , [PERSON] погодилася на його проживання в будинку. Зазначив, що фактично грошові кошти, отримані відповідачем-2 від відповідача-1 за зустрічним позовом залишилися у [PERSON] . Він продовжив фактично проживати у будинку з [PERSON] . З [PERSON] не проживали як до, так і після укладення договору. Між [PERSON] та [PERSON] була домовленість, згідно з якою позивач за зустрічним позовом надасть відповідачу-2 за зустрічним позовом будинок і [PERSON] буде поступово віддавати грошові кошти за будинок. Зазначив, що після смерті дружини [PERSON] , в зв`язку з домовленістю між родичами, всі спадкоємці відмовилися від спадщини і нерухоме майно квартиру після смерті дружини [PERSON] у спадок отримала [PERSON] . Також, [PERSON] домовився з [PERSON] , що відповідач-2 за зустрічним позовом викупить у позивача за зустрічним позовом житловий будинок по [ADDRESS] , віддавши грошові кошти не [PERSON] , а його трьом донькам по 10 000,00 доларів США та з умовою, що [PERSON] буде в подальшому проживати у будинку до кінця життя. Для того, щоб закріпити угоду позивач за зустрічним позовом склав довіреність на відповідача-2 за зустрічним позовом. Домовленість виконувалася та [PERSON] поступово віддавав грошові кошти. Водночас, під час проживання в будинку почалися конфлікти між позивачем за зустрічним позовом та родиною [PERSON] , вказані в зустрічному позові. Також, в будинку по [ADDRESS] [PERSON] не проживає, там проживає [PERSON] , який виїхав з будинку, залишивши там охоронця. Продаж будинку не відбувся, оскільки [PERSON] не давав згоди на продаж будинку [PERSON] . В договорі купівлі-продажу відсутня умова щодо зняття з реєстрації [PERSON] і позивач за первісним позовом знала про проживання в будинку відповідача та, уклавши договір, тим самим дала свою згоду на його подальше проживання. Відповідач за первісним позовом не добровільно залишив житлове приміщення, його змусив відповідач-2 за зустрічним позовом, в наступному створивши перешкоди у користування. Відповідач за первісним позовом у судовому засіданні пояснив, що проживав та був власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] в минулому за 24 000,00 доларів США він разом з жінкою придбали квартиру для проживання їх онука - [PERSON] , право власності на яку оформила на себе жінка відповідача за первісним позовом за умови, що [PERSON] поступово віддає грошові кошти 24 000,00 доларів США та після розрахунку квартира буде переоформлена на відповідача-2 за зустрічним позовом. Коли його жінка померла, він не став вступати у спадщину. [PERSON] запропонував оформити квартиру на [PERSON] , а [PERSON] погодився за умови, що вартість квартири виплатить [PERSON] . [PERSON] вступила у спадщину після смерті його жінки та спадкова квартира була оформлена на неї. Однак, грошові кошти в розмірі 24 000,00 доларів США відповідачі за зустрічним позовом не віддавали. В кінці 2017 року до нього у гості приїхав [PERSON] із пропозицією продати йому будинок, на що [PERSON] нагадав йому про борг в розмірі 24 000,00 доларів США. [PERSON] сказав, щоб [PERSON] проживав із ними. [PERSON] погодився за умови, щоб грошові кошти вартості його будинку 30 000,00 доларів США були роздані порівну його трьом донькам, тобто по 10 000,00 доларів США кожній. Коли [PERSON] передав кожній з його дочок по 10 000,00 доларів, в 2018 році [PERSON] надав свою згоду на проживання в його будинку [PERSON] та його родини. В 2018 році [PERSON] приїздив тільки влітку та інколи вихідними днями, а з весни 2019 року він став приїздити вже зі своєю родиною та бабусею його дружини, яка мала захворювання. Для того, щоб облаштувати будинок та для сплати комунальних послуг він надав [PERSON] довіреність. На початку березня 2020 року [PERSON] приїхав разом з його родиною до будинку [PERSON] і вони почали разом проживати. Через тиждень вони поїхали до міста, коли вже відмінили транспортне сполучення, для придбання продуктів і з цього моменту розпочалися конфлікти між [PERSON] та [PERSON] та його родиною. Не бажаючи продовження конфліктів [PERSON] повідомив [PERSON] , що [PERSON] ще винен йому 24 000,00 доларів США вартості квартири та що [PERSON] віддасть йому ще 6 000,00 доларів США, а [PERSON] повинен виїхати з його будинку. На другий день вони примирились, однак його почали більше ображати, намагаючись виселити з будинку. В травні 2020 року [PERSON] поїхав на декілька днів до своєї донки в м. Дніпро. На другий день після виїзду до квартири доньки [PERSON] приїхав [PERSON] та привіз його речі, повідомивши, що забороняє [PERSON] повертатися до будинку по [ADDRESS] . Він поїхав до свого будинку, однак потрапити на подвір`я не зміг, оскільки [PERSON] його не впустив. Він викликав працівників поліції, які після з`ясування обставин повідомили, що це цивільні відносини та поїхали. Після чого [PERSON] проживав 4-5 днів у сусідки в гаражі, а потім поїхав до доньки. В наступному [PERSON] зібравши своїх доньок повідомив, щоб вони йому повернули по 10 000,00 доларів США, які віддав їм [PERSON] . Дві доньки віддали одразу, однак [PERSON] пів року віддавала цю суму та її віддав [PERSON] . Коли [PERSON] віддавав гроші то спитав, коли [PERSON] скасує реєстрацію місця проживання, на що він повідомив, що коли йому віддадуть 24 000,00 доларів США. В листопаді 2020 [PERSON] за власні кошти в розмірі 30 000,00 доларів США придбав квартиру по [ADDRESS] . Оформлюючи договір він прожив там чотири місяці та почав продавати квартиру, оскільки в ній було не можливо проживати через погані вікна та двері, внаслідок яких створювалися протяги, відсутність належного оздоблення та опалення, постійну низьку температуру в квартирі, яка не перевищувала 14 градусів взимку, а ремонт квартири коштував 10 000,00 доларів. Продав квартиру він за 29 000 доларів США, роздавши по 10 000,00 доларів США двом донькам, окрім позивача за первісним позовом і витратив частину грошей на лікування. Відповідач-2 за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав. Повторна неявка відповідача-2 за зустрічним позовом не перешкоджає розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши вступні промови та пояснення позивача та відповідача, їх представників, допитавши свідків, перевіривши доводи сторін доказами, наявними у справи дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Так, наданою засвідченою копією паспорту громадянина України серія [NUMBER] підтверджено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.20/. Вказані відомості підтверджуються також і довідкою, отриманою на запит суду, довідкою від 17.01.2022 № 30 /а.с.29, 25/. 13.03.2018 /а.с.21/ [PERSON] надав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвою В. В., зареєстровану в реєстрі за № 318, якою уповноважив [PERSON] користуватися та розпоряджатися всім своїм майном, що розташоване на території України, у зв`язку з цим укладати всі дозволені законом угоди, а саме: купувати, продавати, обмінювати будь-яке нерухоме та рухоме майно, визначати в усіх випадках строки та інші умови на свій розсуд, провадити розрахунки по укладених угодах, отримувати належне довірителю маймо, гроші, цінні напери з правом реєстрації права власності відповідно до чинного законодавства, у тому числі, але не виключно: користуватися та розпоряджатися належними довірителю житловим будинком та земельними ділянками, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , у тому числі подарувати зазначене майно [PERSON] . Для чого представник має право, у тому числі, розписуватися за довірителя на документах та в їх одержанні, у тому числі підписувати будь-які правочини щодо користування та розпорядження вищевказаним нерухомим майном: попередній договір, договір купівлі-продажу, міни, застави, оренди, іпотеки, укласти від імені довірителя договір про встановлення розміру часток тощо, визначати суми, строки та інші умови договорів про відчуження та користування вищевказаним нерухомим майном на власний розсуд. Довіреність видана з правом передоручення, строком на п`ять років, якщо не буде скасована раніше цього терміну у встановленому для цього порядку чи припинена з інших підстав, передбачених цивільним законодавством України. 19.05.2020 /а.с.8-9/ [PERSON] , в особі якого діяв на підставі довіреності від 13.03.2018 № 318 [PERSON] , та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу, згідно з яким [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Продаж зазначеного будинку за домовленістю сторін вчиняється за ціною 75 008 грн. 00 коп., які отримані Продавцем від Покупця до підписання цього договору, шляхом безготівкового розрахунку. Умовами договору продавець засвідчив, що: обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо житлового будинку немає; договір не укладається під впливом тяжких для продавця обставин; своїм підписом він свідчить, що розрахунки по договору з ним проведено у повному обсязі до підписання цього договору, шляхом безготівкового розрахунку, та відсутність щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру. Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвою В. В., зареєстровано в реєстрі за № 697 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 36550180 /а.с.10/. 19.05.2020 /а.с.14-15/ [PERSON] , в особі якого діяв на підставі довіреності від 13.03.2018 № 318 [PERSON] , та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 1223285000:02:016:0371, за яким до [PERSON] перейшло право власності на вказану земельну ділянку. Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвою В. В., зареєстровано в реєстрі за № 699 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 36558127 /а.с.13/. 19.05.2020 [PERSON] надала довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвою В. В., зареєстровану в реєстрі за № 707, якою уповноважила [PERSON] користуватися та розпоряджатися належним їй житловим будинком та земельними ділянками, розташованими за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1223285000:02:016:0370, кадастровий номер 1223285000:02:016:0371 /а.с.24/. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] від 01.03.2021 /а.с.16-17/ вбачається, що відповідачу за первісним позовом станом на 01.03.2021 належали: на праві оренди строком на 49 років, з правом пролонгації земельна ділянка, площею 0,12 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1223285000:02:003:0059 з цільовим призначенням - для сінокосіння і випасання худоби; на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 3220, виданого 30.11.2020 - квартира, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 39,6 кв.м, житловою площею 18,7 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . Згідно з засвідченої копії акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного старостою Орлівщинського старостинського округу № 3 Новомосковського району, Дніпропетровської області [PERSON] , [INFO] , за свідченнями сусідів та родини за адресою: [ADDRESS] з червня 2019 року не проживає /а.с.26/. Акт підписано старостою [PERSON] , депутатом округу Письменним Ю., сусідами [PERSON] ( [ADDRESS] ) [PERSON] ( [ADDRESS] ). Також судом досліджено засвідчені копії довідок про нарахування готівкових та безготівкових субсидій громадянам /а.с.70/ щодо [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] за період з травня по жовтень 2019 року та з листопада 2019 по квітень 2020 років, з яких вбачається нарахування субсидій з оплати ЖКП. Свідок [PERSON] , яка є донькою [PERSON] та рідною сестрою [PERSON] показала, що [PERSON] просив [PERSON] придбати квартиру, для чого дружина [PERSON] та він сам придбали квартиру, власником якої стала дружина [PERSON] . Коли дружина [PERSON] померла, [PERSON] вирішив продати будинок та розподілити виручені грошові кошти між його трьома доньками. [PERSON] вмовляв [PERSON] продати будинок йому, однак у нього не було суми, за яку [PERSON] бажав продати будинок. [PERSON] вмовив [PERSON] продати квартиру на умовах, що грошові кошти він буде віддавати в наступному. Через рік [PERSON] віддав їй, як одній з доньок [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000,00 доларів США. [PERSON] повідомив [PERSON] про необхідність повернення 24 000,00 доларів США вартості квартири, на що [PERSON] запропонував [PERSON] , щоб той проживав разом із його родиною за адресою: [ADDRESS] . В 2017 році на літо [PERSON] з родиною став приїздити до будинку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Також [PERSON] в літню пору року приїздив та проживав за вказаною адресою у 2018 та 2019 роках. В 2020 році [PERSON] з родиною та матір`ю дружини став проживати разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не відпускаючи [PERSON] за межі села. В цей період між родиною [PERSON] та [PERSON] почалися сварки. В 2020 році [PERSON] приїхав до неї в м. Дніпро допомогти по господарству. В наступному [PERSON] привіз речі [PERSON] та влаштував сварку. 08.06.2020 до неї додому прийшли інші її сестри, в тому числі і [PERSON] , та [PERSON] повідомив про необхідність повернути йому по 10 000,00 доларів США, які були виплачені [PERSON] в рахунок будинку. Від батька вона дізналася про сварки та те, що [PERSON] не пускав його до будинку. Вона та [PERSON] (інша донка [PERSON] повернули по 10 000,00 доларів США. В наступному [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . Коли вона приїхала в квартиру, то побачила відсутність ремонту стін, підлоги, погані вікна та зрозуміла те, що в квартирі було холодно. Температура не піднімалася вище за 11-13 градусів. Після 31.12.2020 батько продав квартиру та переїхав жити у неї. Повідомила, що увесь час [PERSON] розумів та усвідомлював значення своїх дій. Свідок [PERSON] показав, що проживає по [ADDRESS] . Бачив, як приблизно в 2020-2021 році [PERSON] разом з двома співробітниками поліції прийшов до будинку за адресою: [ADDRESS] . З будинку вийшов чоловік, який не пустив [PERSON] до подвір`я. Через два дні він запитав про причини події у [PERSON] , на що той відповів, що його онук не пускає його додому та те, що [PERSON] проживав через це у сусідки в гаражі. Вказав на те, що до часу розгляду справи довгий час чоловіка, який не пустив до подвір`я [PERSON] не бачив. Свідок [PERSON] показала, що проживає за адресою: [ADDRESS] . З 2000 року знає [PERSON] . В 2020 році вона бачила, як [PERSON] разом з двома співробітниками поліції прийшов до будинку за адресою: [ADDRESS] . З будинку вийшов чоловік, який не пустив [PERSON] до подвір`я. В наступному онук [PERSON] разом з невідомим чоловіком приніс у гараж до сусідки, в якому почав жити [PERSON] диван. Через тиждень [PERSON] поїхав. Таким чином, убачається наявність спору між сторонами з приводу права користування [PERSON] житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , наявності підстав та перешкод для проживання в ньому. Вирішуючи спір суд виходить з такого. За ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 334 ЦК України встановлює, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 29, ст. 310 ЦК України). Частинами 1, 4 ст. 311 ЦК України встановлено, що житло фізичної особи є недоторканним. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом . Водночас, за пунктом 1 частини 1 статті 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Таким чином, право власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням. Відповідно до підпункту 2 пункту 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується). Оскільки 19.05.2020 [PERSON] діючи від імені [PERSON] на підставі виданої довіреності уклав договір купівлі продажу, за яким [PERSON] відчужив своє майно на користь [PERSON] , з припиненням свого права власності, у порядку п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, з огляду на зміст ч. 2 ст. 319 та ч. 1 ст. 317 ЦК України, [PERSON] , втратив і своє право на користування спірним майном. При цьому, відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки відповідач за первісним позовом оспорює втрату свого права користування житловим приміщенням та залишаючись зареєстрованим в житловому приміщенні, порушує права нового власника майна [PERSON] на належне користування та розпорядження спірним майном, первісний позов про визнання особи такою, що втратила право користування підлягає задоволенню. Розглядаючи аргументи зустрічного позову, суд виходить з такого. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз норм ст.ст. 316, 317, 319, 321, 328, 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас, за ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В своїх вимогах позивач за зустрічним позовом посилається на ст. 405 ЦК України. Так, за ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Водночас, за ч. 2 ст. 3 ЦК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Оскільки як до укладення договору купівлі-продажу, так і після нього відповідач за первісним позовом не є членом сім`ї ані [PERSON] , ані [PERSON] і суду не надано доказів на підтверджень наявності сімейних відносин, встановлених СК України, підстав для застосування положень статті 405 ЦК України до правовідносин, що виникли суд не вбачає. Крім того, не надано суду і доказів на підтвердження інших обставин, які б встановлювали сервітут відповідача за первісним позовом, або інші правові підстави для користування [PERSON] спірним майном після його відчуження іншій особі, так само, як і не надано доказів щодо згоди нового власника на подальше проживання позивача за зустрічним позовом у спірному майні. Посилання представника відповідача за первісним позовом на те, що укладаючи угоду купівлі-продажу житлового будинку та не зазначаючи в договорі про обов`язок відповідача за первісним позовом знятися з реєстрації місця проживання [PERSON] фактично погодилася на подальше проживання в спірному будинку [PERSON] , суд не приймає до уваги, оскільки саме [PERSON] надав довіреність, якою наділив [PERSON] повноваженнями відчужити майно, право власності на яке йому належало. І саме з відчуженням майна, яке на праві власності належало [PERSON] припинилося і право користування колишнього власника таким майном. Посилання позивача за зустрічним позовом на факт введення його в оману, зловживання правом відповідачами суд не приймає до уваги, з огляду на те, що дані посилання виходять за межі предмету доказування у даній справі, крім того не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Так, нормами статті 203 ЦК України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України). Відповідно до ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону. За ч. 3 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Ч. 1 ст. 182 ЦК України передбачає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За таких обставин, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладання інших, окрім договорів купівлі-продажу, правочинів щодо нерухомого майна, виникнення зобов`язань у [PERSON] перед іншими особами на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, посилання [PERSON] щодо наявності домовленостей про проживання, порушення зобов`язань щодо повернення грошових коштів на суму 24 000,00 доларів США є недоведеними. При цьому, суд відноситься критично до показань свідка [PERSON] , оскільки даний свідок є близьким родичем відповідача за первісним позовом, а показання щодо наявності домовленості, яка за своїми ознаками указує на укладання правочинів, які частково повинні вчинятися в письмовій формі, частково підлягають державній реєстрації, не є допустимим доказом. Крім того, суд звертає увагу, що зустрічний позов стосується усунення перешкод в користуванні, шляхом вселення і те, що позивачем не заявлено вимог про визнання правочину недійсним внаслідок обману або помилки, фіктивного або удаваного правочину, вчиненого з перевищенням повноважень. За таких обставин, оскільки позивач за зустрічним позовом під час відчуження спірного майна втратив і право користування ним, правових підстав для висновків про наявність у нього на час розгляду справи права користування таким житловим приміщенням і про неправомірне створення відповідачами перешкод в користуванні [PERSON] таким житловим приміщенням, вселення, суд не вбачає, внаслідок чого приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову належить відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення первісного позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за таким позовом, понесені позивачем за зустрічним позовом витрати по зустрічному позову покладаються на нього. На підставі викладеного,

Outcome: approved