Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, з посиланням на ті обставини, що рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 вересня 2009 року з нього стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 липня 2009 року і до досягнення віку повноліття. 04 жовтня 2014 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] , та [INFO] у них народився син - [PERSON] , який є дитиною інвалідом. У зв`язку з хворобою дитини його дружина не працює, оскільки вимушена доглядати сина, який потребує особливого догляду за станом здоров`я. Будинок, в якому проживають дружина та дитина отоплюється дровами, що потребує великих фінансових затрат. Він сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 25% від заробітку, що ставить його та його сім`ю в скрутне матеріальне становище. З 26 березня 2022 року він знаходиться на військовій службі та у зв`язку з воєнними діями, він вимушений придбавати військовий одяг, військове спорядження. В зв`язку з цим позивач просить зменшити розмір аліментів, в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою судді від 28 березня 2023 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Не погодившись з позовом відповідач подала до суду відзив, в якому просила у задоволенні позову відмовити мотивуючи тим, що аліменти позивачем сплачувались не регулярно, в зв`язку з чим, станом на момент розгляду справи, існує заборгованість по аліментам у розмірі - 88\~945,06 грн. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилась дитина від іншого шлюбу. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Разом з тим. слід зазначити, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Даний висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі №565/2071/19 від 16.09.2020. 3 урахуванням викладеного слід зазначити, що позивач належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення свого майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, а навпаки, підтвердив наявність свого працевлаштування та стабільного заробітку. Також, згідно наданих документів, не знайшло своє підтвердження, що дитина від другого шлюбу потребує постійного стороннього догляду, що є однією із підстав того, що його дружина не працює. Отже, наявність у позивача на утриманні двох дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення моєї дитини, а зменшення розміру аліментів буде суперечитиме її інтересам. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Наразі, вона та її донька мають статус ВПО, та єдиним джерелом їх доходів є держана допомога. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду телефонограму в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності. Позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила відмовити у задоволені позову з викладених у відзиві підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності судом було встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Згідно виконавчого листа №2-1285, виданого 09.09.2009 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 липня 2009 року і до досягнення віку повноліття.(а.с.12) 10 листопада 2015 року у позивача [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09 грудня 2015 року .(а.с.13) Згідно довідки розрахунку заборгованості по аліментам від 01.04.2023 року станом на 31.03.2023 року заборгованість [PERSON] по аліментам становить 61256,56 грн. Відповідно до довідки [INFO] №72 від 10.01.2023 року, молодший сержант [PERSON] 26 березня 2022 року призваний на військову службу під час загальної мобілізації та направлений для проходження військової служби до ЗСУ.(а.с.9) Як вбачається\~з корінця\~медичного висновку\~про дитину-інваліда\~віком до\~18\~років №\~26\~від 03.02.2022\~року,\~виданої Комунальним\~некомерційним підприємством\~«Центр первинної\~медико-санітарної\~допомоги Коломацької\~селищної ради»,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~має захворювання\~G10-G13\~системні атрофії,\~що уражають\~ЦНС;\~стійкі необоротні\~рухові порушення;\~спастичні рухові\~порушення. Корінець дійсний до 03.01.2024 року.(а.с.14) У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. ст. 48, 51, 52, 55 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї , що включає достатнє харчування, одяг, житло. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Права і свободи громадянина захищаються судом. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 128 КЗпП України - обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статі, не поширюється на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70%. Ч. 4 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» є аналогічною ч. 3 ст. 128 КЗпП України стосовно не поширення обмежень на відрахування із заробітної плати в разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки від іншого шлюбу народився син [PERSON] , який є дитиною інвалідом, у зв`язку з чим дружина доглядає за дитиною, тому не працює. Однак позивач в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не надав суду будь яких доказів того, що його матеріальний стан погіршився, з матеріалів справи не вбачається, що дохід позивача зменшився. Таким чином, враховуючи, що діти позивача в рівних частинах потребують матеріальної допомоги для задоволення всіх необхідних потреб на харчування, одяг та інші речі для належного розвитку і існування, та неповнолітня донька позивача, як і неповнолітній син, потребує матеріального захисту для належного рівня розвитку і батько дитини повинен усвідомлювати даний факт і виконувати свої обов`язки, щодо забезпечення дитини належним рівнем існування та розвитку, беручи до уваги, що відповідно до діючого законодавства граничний розмір відрахувань із доходів [PERSON] не являється перевищеним, а також те, що допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, оскільки наявність на утриманні сина та дружини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, суд не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів з 1/4 частини на 1/6, та вважає, що неможна надавати перевагу одній дитині, обмежуючи тим самим права іншої дитини, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні позовної вимоги. Ухвалюючи таке рішення, суд виходить із рівності всіх перед законом та судом, з вимог діючого законодавства, та з метою захисту інтересів дитини. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed