Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

25 квітня 2022 року представник позивача [PERSON] - адвокат Лабик Руслан Романович звернувся через підсистему «Електронний суд» до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовною заявою [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» про відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого. В обґрунтування заяви представник позивача зазначив, що 14 грудня 2021 року близько 12 години 50 хвилин [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки "RENAULT KANGOO", реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по автодорозі Н-07 "Київ-Суми", зі сторони с. Гоголів в напрямку села Красилівка на території Броварського району Київської області допустив наїзд на недобудований острівець безпеки з подальшим виїздом за межі проїзної частини вправо та перекиданням в кюветі. В результаті ДТП водій автомобіля [PERSON] отримав тілесні ушкодження та був доставлений до КНП "Броварської БЛІЛ", пасажир зазначеного автомобіля [PERSON] , [INFO] , отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці. За фактом ДТП слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021110000000758. Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2022 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного основного покарання, з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік. В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, дружині загиблого, [PERSON] було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "RENAULT KANGOO", реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок дії якого загинув [PERSON] , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №203593153. Позивач просила стягнути з відповідача 39 000,00 грн. - страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи; 9 853,40 грн. - страхового відшкодування витрат на поховання загиблого; 211 146,60 грн. - страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялись належними чином, позивачка через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала щодо винесення заочного рішення у справі у випадку неявки в судове засідання відповідача. В судове засідання представник відповідача - АТ "СГ "Ю.БІ.АЙ-КООП" не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їх відсутності від нього не надходило, відповідач не скористався своїм право на надання відзиву на позовну заяву. У зв`язку із відсутністю заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст.280-281 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Судом встановлено, що згідно вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2022 року у справі №361/1058/22, 14 грудня 2021 року приблизно о 12 годині 50 хвилин, [PERSON] керуючи технічно справним автомобілем «Renault Kangoo», р.н. [NUMBER] , рухався по проїзній частині автодороги Н-07 сполученням «Київ-Суми», зі сторони с. Гоголів в напрямку с. Красилівка, що на території Броварського району Київської області. В салоні вказаного автомобіля «Renault Kangoo», р.н. [NUMBER] , в якості пасажира на передньому пасажирському сидінні знаходився [PERSON] . Під час руху, [PERSON] допустив порушення вимог п. 1.5, 2.3 підпункт «б» та 12.3, 12.9(б), дорожніх знаків 1.37 та 3.29 Правил дорожнього Руху: - п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: підпункт «б»: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, правильно реагувати на її зміни, стежити за правильністю розміщення і кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом в дорозі; п. 12.3: під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.9: водієві забороняється: підпункт «б»: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил; дорожній знак 1.37: «Дорожні роботи». Ділянка дороги, на якій виконуються дорожні роботи; дорожній знак 3.29: «обмеження максимальної швидкості». Забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знаку. Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія [PERSON] виявились в тому, що він будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, керуючи технічно справним автомобілем «Renault Kangoo», р.н. [NUMBER] , рухався по ділянці автодороги де був встановлений дорожній знак 1.37 «дорожні роботи», зі швидкістю 70 км/год., яка перевищувала максимально дозволену на цій даній ділянці дороги (40 км/год. відповідно до встановленого дорожнього знаку 3.29), нехтуючи застосуванням безпечних прийомів керування, неуважно стежив за дорожньою обстановкою та не зміг відповідно зреагувати на її зміни, маючи об`єктивну можливість обрати відповідну швидкість руху, відволікся від керування транспортним засобом, та в момент зміни дорожньої обстановки яка виражалася у наближенні до недобудованого острівця безпеки, який об`єктивно можливо було виявити, не зміг безпечно зупинити керований ним транспортний засіб чи здійснити безпечний об`їзд перешкоди, продовжив рух далі, внаслідок чого скоїв наїзд на недобудований острівець безпеки, після чого втратив контроль над керуванням автомобіля та на відстані 1.2 кілометри від дорожнього знаку 5.49 (початок населеного пункту Гоголів) на території Броварського району Київської області, здійснив виїзд за межі проїзної частини дороги вправо де відбулося перекидання автомобіля на дах. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля Renault Kangoo», р.н. [NUMBER] , [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці пригоди. Так при судово-медичному досліджені трупа [PERSON] , [INFO] , встановлено, що його смерть настала від розтрощення голови. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 підпункт «б», 12.3, 12.9(6), дорожніх знаків 1.37 та 3.29 Правил дорожнього руху, водієм [PERSON] знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2022 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного основного покарання, з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 15 грудня 2021 року Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Бучанського району Київської області 15 грудня 2021 року складено відповідний актовий запис №419. Відповідно до Довідки про причину смерті (до форми № 106/о видану для поховання) № 876 [PERSON] , помер у віці 75 років [INFO] , причина смерті: розтрощення голови. Згідно дублікату свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13 березня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції у місті Києві, [PERSON] , народився [INFO] , про що 08 січня 1947 року складено відповідний актовий запис №68. Батьками особи зазначено: батько - [PERSON] , матір - [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11 червня 2000 року Відділом реєстрації смерті у місті Києві, [PERSON] (батько загиблого) помер [INFO] , про що 11 червня 2000 року Відділом реєстрації смерті у місті Києві складено відповідний актовий запис №7589. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 11 квітня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва, [PERSON] (матір загиблого) померла [INFO] , про що 11 квітня 1998 року складено відповідний актовий запис №806. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 22 червня 1976 року Ленінградським відділом РАЦС у місті Києві, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб 14 листопада 1975 року, про що Ленінградським відділом РАЦС у місті Києві 14 листопада 1975 року складено відповідний актовий запис №878. Після укладення шлюбу присвоєно прізвища: чоловіку - « [PERSON] », дружині - « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 червня 1976 року Ленінградським відділом РАЦС у місті Києві, [PERSON] , народилася [INFO] , про що Ленінградським відділом РАЦС у місті Києві 22 червня 1976 року складено відповідний актовий запис №1825. Батьками особи зазначено: батько - [PERSON] , матір - [PERSON] . Згідно пенсійного посвідчення, виданого 30 травня 2005 року Київським УПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області, [PERSON] , 1949 року народження, являється пенсіонером за віком з 21 березня 2005 року довічно. Згідно акту про засвідчення факту перебування на утриманні складеного [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які являються сусідами [PERSON] , останні засвідчили те, що [PERSON] перебувала на утриманні свого чоловіка [PERSON] . Згідно довідки про доходи №3892 8981 4264 1889, виданої 30 грудня 2021 року Києво-Святошинським об`єднаним управлінням ПФУ в Київській області, [PERSON] отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року складає 34 236,32 грн. Згідно довідки про доходи виданої 30 грудня 2021 року Національним університетом харчових технологій, [PERSON] працював у Національному університеті харчових технологій на посаді електромонтером 6 розряду. Сума заробітної плати за період з 01 січня 2021 року по 30 листопада 2021 року складає 77 038,59 грн. Згідно договору №412/21 про надання ритуальних послуг від 15 грудня 2021 року, укладеного між ФОП [PERSON] (Виконавець) та [PERSON] (Замовник), виконавець надає замовнику ритуальні послуги власними силами та/або продаж/реалізації предметів і товарів ритуальної належності, для організації і проведення поховання померлого громадянина [PERSON] , яким помер [INFO] . Згідно акту №412/21 від 15 грудня 2021 року приймання-передачі наданих послуг по Договору про надання ритуальних послуг №412/21 від 15 грудня 2021 року, складеного між ФОП [PERSON] (Виконавець) та [PERSON] (Замовник), виконавець надав, замовник прийняв в належній формі і якості та в повній мірі ритуальні послуги на суму 4 400,00 грн.. Згідно товарного чеку №412/21 від 15 рудня 2021 року, [PERSON] , оплатила ФОП [PERSON] 2 800,00 грн. за труну та покривало. Згідно товарного чеку від 16 грудня 2021 року, [PERSON] , оплатила ФОП [PERSON] 2 600,00 грн. за «копку могили» та «утримання кладовища». Згідно договору-замовлення про надання ритуальних послуг від 16 грудня 2021 року, укладеного між Управлінням комунального господарства Вишневої міської ради Бучанського району Київської області (Виконавець) та [PERSON] (Замовник), виконавець зобов`язується надати замовнику послуги по організації та проведенні поховання [PERSON] . Вартість послуги становила 53,40 грн.. Згідно полісу №203593153 діючого станом на 14 грудня 2021 року, АТ "СГ "Ю.БІ.АЙ - КООП" є страховою компанією за якою рахується транспортний засіб "RENAULT KANGOO", реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно довідки про розмір пенсії [PERSON] , [INFO] , наданої Відділом опрацювання пенсійної документації та з питань житлових субсидій та пільг № 2 Управління з питань виплати пенсії, житлових субсидій та пільг, від 02 грудня 2022 року 1000-0502-8/122480, [PERSON] отримував пенсію, сума якої за період з 01 січня 2021 року по 30 листопада 2021 року складала 86 780,80 грн. Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до частини першої статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду, шкоду пов`язану із втратою годувальника та витрати на поховання і на спорудження надгробного пам`ятника. Згідно із пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Згідно пункту 27.4. статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 №1961-IV, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі №554/858/19 (провадження №61-6775св20) та від 26 квітня 2022 року у справі №184/1461/20-ц (провадження №61-14226св21). Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц (провадження №61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц (провадження №61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц (провадження №61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц (провадження №61-33216св18); від 26 квітня 2022 року у справі №184/1461/20-ц (провадження №61-14226св21). У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14. Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Таким чином, судом на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановлено відсутність належних та допустимих доказів того, що пасажир [PERSON] , який помер внаслідок ДТП, передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком. Разом із цим, ураховуючи те, що вина водія забезпеченого транспортного засобу встановлена належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про те, що ДТП, яка сталася 14 грудня 2021 року за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої загинув чоловік позивача - [PERSON] , є страховим випадком, а тому в страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, яка пов`язана зі смертю потерпілого. Такий висновок узгоджується із правовими висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, викладеними у постановах: від 14 січня 2019 року, справа №751/8121/17 (провадження №61-39326св18); від 30 жовтня 2019 року, справа №323/2127/16-ц (провадження №61-33689св18); від 26 квітня 2022 року у справі №184/1461/20-ц (провадження №61-14226св21). Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. За змістом п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Матеріалами справи встановлено, що особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю [PERSON] є: дружина [PERSON] та дочка [PERSON] . Судом встановлено, що батько загиблого [PERSON] помер [INFO] , а матір [PERSON] померла [INFO] . На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 грудня - 6 500,00 грн.. Оскільки відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» на момент настання смерті потерпілого розмір мінімальної заробітної плати становив 6 500,00 грн., а право на страхове відшкодування мали двоє осіб, то розмір належного позивачу - [PERSON] , страхового відшкодування становить 39 000,00 грн. (6500,00 грн. х 12 / 2). За таких обставин позовні вимоги [PERSON] про стягнення з АТ "СГ "Ю.БІ.АЙ - КООП" 39 000,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню. Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення страхового відшкодування витрат на поховання загиблого, суд зазначає наступне. Згідно пункту 27.4. статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 №1961-IV: "Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку". Згідно договору №412/21 від 15 грудня 2021 року укладеного між ФОП [PERSON] (Виконавець) та [PERSON] (Замовник), виконавець надає замовнику ритуальні послуги власними силами та/або продаж/реалізації предметів і товарів ритуальної належності, для організації і проведення поховання померлого громадянина [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно акту №412/21 від 15 грудня 2021 року приймання-передачі наданих послуг по Договору про надання ритуальних послуг №412/21 від 15.12.2021 року, складеного між ФОП [PERSON] (Виконавець) та [PERSON] (Замовник), виконавець надав, замовник прийняв в належній формі і якості та в повній мірі ритуальні послуги на суму 4400,00 грн.. Згідно товарного чеку №412/21 від 15 грудня 2021 року, [PERSON] , оплатила ФОП [PERSON] 2800,00 грн. за труну та покривало. Згідно товарного чеку від 16 грудня 2021 року, [PERSON] , оплатила ФОП [PERSON] 2600,00 грн. за «копку могили» та «утримання кладовища». Згідно договору-замовлення про надання ритуальних послуг від 16 грудня 2021 року, укладеного між Управлінням комунального господарства Вишневої міської ради Бучанського району Київської області (Виконавець) та [PERSON] (Замовник), виконавець зобов`язується надати замовнику послуги по організації та проведенні поховання [PERSON] . Вартість послуги становить 53,40 грн.. Судом встановлено, що загальний розмір відшкодування витрат позивача на поховання не перевищує 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (78 000,00 грн.). За таких обставин позовні вимоги [PERSON] про стягнення з АТ "СГ "Ю.БІ.АЙ - КООП" 9 853,40 грн. страхового відшкодування витрат на поховання підлягають задоволенню. Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, суд зазначає наступне. Частинами 2, 3 статті 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються серед іншого чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. За змістом ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи і доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно ст. 38 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. З системного аналізу вищенаведених норм законодавства слідує, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. У даній справі підлягає доказуванню особою, яка вимагає страхового відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого, належність до однієї з цих груп, а якщо особа належить до такої групи, то необхідно доказати розмір доходу потерпілого (померлого) та факт знаходження на утриманні. Тобто надати документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого (померлого), його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік, розміри пенсії, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника (п.п. «е», п. 35.2 ст. 35 Закону). Вказаний правовий висновок висловив Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 у справі №640/5041/17, а також у постанові від 18.04.2018 у справі № 165/325/17. Однак позивачем у цій справі суду не було надано належних доказів того, що остання перебувала на утриманні у свого чоловіка та факт надання чоловіком матеріальної допомоги позивачу, доказів того, чи була допомога годувальника - чоловіка [PERSON] постійним і основним джерелом засобів до існування позивача, що її чоловік, який загинув у ДТП перед цією подією мав доходи, які складали суттєву частку в забезпеченні матеріального утримання позивача, що є основною вимогою для висновку про наявність підстав для відшкодування особі шкоди, пов`язаної із втратою годувальника. Так позивач не довела ні факту надання чоловіком їй матеріальної допомоги, ні наявність відповідних доходів в [PERSON] , ні те, що вони складали основу її матеріального утримання - відповідні докази суду не надавалися. Отже, у відмові в задоволенні частини вимог [PERSON] щодо відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника, суд виходить з того, що відповідних доказів того, що позивач перебувала на утриманні у свого чоловіка та що заробіток загиблого був основним і постійним джерелом існування [PERSON] матеріали справи не містять. Так, згідно пенсійного посвідчення, виданого 30 травня 2005 року Київським УПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області, [PERSON] , 1949 року народження, являється пенсіонером за віком з 21 березня 2005 року довічно. Згідно акту про засвідчення факту перебування на утриманні складеного [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які являються сусідами [PERSON] , останні засвідчили те, що [PERSON] перебувала на утриманні свого чоловіка [PERSON] , однак такий акт не є підтвердженням знаходження [PERSON] на утриманні її чоловіка [PERSON] , який загинув, а відтак є неналежним доказом в розумінні ст. 77 ЦПК України. Вказаний акт, за відсутності будь-яких інших доказів перебування позивача на утриманні у померлого, не може бути покладеним в основу рішення про задоволення позову, оскільки не містить інформації про перебування [PERSON] на утриманні у померлого чоловіка. Так, сусідами позивача - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було підтверджено такий факт, водночас, судом враховано, що вказані вище особи - сусіди не проживали постійно з позивачем та її чоловіком, а відтак не можуть достовірно підтвердити факт перебування [PERSON] на утриманні у свого чоловіка та факт надання чоловіком матеріальної допомоги позивачу. Крім того, згідно довідки про доходи № 3892 8981 4264 1889, виданої 30 грудня 2021 року Києво-Святошинським об`єднаним управлінням ПФУ в Київській області, [PERSON] отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року складає 34 236,32 грн. Середньомісячний розмір пенсії 2824,56 грн. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" у 2021 році розмір прожиткового мінімуму з 1 січня становив - 2270,00 грн. При цьому, з урахуванням того, що розмір пенсії, яку отримувала та отримує позивач перевищує розмір прожиткового мінімуму, вона не є особою, яка була на повному утриманні чоловіка, який загинув, або мала право на одержання утримання від [PERSON] . За таких обставин позовні вимоги [PERSON] про стягнення з АТ "СГ "Ю.БІ.АЙ - КООП" 211 146,60 грн. страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ст.4 Закону України Про судовий збір ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлюється в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (992,40 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При зверненні до суду із позовом [PERSON] підлягав сплатити судовий збір у розмірі 2 600,00 грн. (260 000,00 грн.*1/100), при цьому остання звільнена від сплати судового збору відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір, згідно якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Таким чином, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 992,40 грн. (48 853,40грн. х 1/100), оскільки сума 488,53 грн. є меншою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Outcome: partial