Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

19.01.2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказало, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 08.09.2008 року уклали кредитний договір №KROANN00000034. Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надали відповідачу кредит у розмірі 20 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов кредитного Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2012 року було задоволено позовні вимоги та стягнуто заборгованість у розмірі 117108,57 грн. станом на 06.10.2011 р. Таким чином, винесення рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2012 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України: Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Сума заборгованості становить 117108,57 грн. та згідно якої нараховується інфляційне збільшення та 3% річних. Оскільки, з Відповідачів було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2012 року, тобто за період з 08.09.2008 року по 06.10.2011 року, то за період після винесення рішення з 19.12.2012 р. по 20.12.2022 р. відповідач має заборгованість у розмірі 364247,80 грн. та складається з наступного: 329096,32 грн. - індекс, 35151,48 грн. - 3 % річних від простроченої суми, яку позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи позивач повідомлений, надав заяву про розгляд за відсутності представника банку, заявлені позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.01.2023 р. прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.04.2023 постановлено проводити заочний розгляд справи. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 08.09.2008 року уклали кредитний договір №KROANN00000034, згідно якого АТ КБ «ПриватБанк» видав відповідачу кредит у розмірі 20000.00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В порушення умов кредитного Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, [PERSON] свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача. Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.10.2012 року в справі №2-3210/2011 було позовні вимоги «Приват Банк» задоволено частково та стягнуто з [PERSON] заборгованість за договором № KROANN00000034 від 08.09.2008 року в сумі 20000,00 грн., відсотки в розмірі 18 496,76 комісії в розмірі 1162,89 грн., пеню в розмірі 500 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500 грн., штраф (процентної складової) в розмірі 5552,79, а всього - 46212,44 грн.(а.с.6-7). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2012 року рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.10.2012 року скасовано та постановлено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» було задоволено та стягнуто з відповідача заборгованість у розмірі 117108,57 грн. станом на 06.10.2011 р.(а.с.8-9). Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. З викладеного можна зробити висновок, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, регулюються нормами ЦК України, що передбачають відповідальність за порушення грошового зобов`язання (ч. 2 ст. 625 цього Кодексу). Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.03.2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а ч. 5 ст. 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Суд зазначає, що у рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2012 року визнано грошові зобов`язання [PERSON] , визначено їх розмір, ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку положення ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають застосуванню. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного суду в своїй постанові від 19.06.2019 у справі за номером 646/14523/15-ц. Згідно розрахунку позивача за період після винесення рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2012 року з 19.12.2012 по 20.12.2022 р. відповідач має заборгованість у розмірі - 304247,80 грн., яка складається: 329096,32 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 35151,48 грн. - 3 % річних від простроченої суми. При цьому суд виходить з приписів ч.1, 5 ст.81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростував наданий позивачем розрахунок. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що надані позивачем докази є обґрунтованими, а тому приходить до висновку, що позовні вимог підлягають задоволенню і з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість у розмірі - 304247,80 грн., яка складається: 329096,32 грн. - індекс інфляції, 35151,48 грн. - 3 % річних від простроченої суми за період з 19.12.2012 по 20.12.2022 року. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір в сумі 5463,72 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved