Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-13 00:00:00

21.12.2022 року позивач через свого представника - адвоката Хайтова П.В. звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що вона є квартиронаймачем кімнат гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказані кімнати належать їй на підставі ордеру наймання житлового приміщення, виданого Житлово-експлуатаційною дільницею, наразі ПП «Наш Дім». Правом користування та оплати комунальних послух з часу реєстрації та досягнення повноліття належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Протягом деякого періоду часу зазначеним помешканням користувався всі зареєстровані в ньому особи. Тривалий час, а саме з 2012 року [PERSON] та з 2013 року [PERSON] в помешканні не проживають, жодним чином в його утриманні, оплаті комунальних послуг участі не приймають, чим завдають значних матеріальних збитків позивачу. Факт реєстрації відповідачів порушує право позивача на вільне користування майном, а також позбавляє можливості оформити субсидію на оплату житлово- комунальних послуг. Жодним чином відповідачі участі в утриманні майном не приймають. За таких обставин позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 27.12.2022 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. У судовому засіданні представник позивача Хайтов П.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, шляхом опублікування повідомлення на офіційному веб-порталі судової влади, а саме веб-сайті суду 28.12.2022 року, 23.01.2023 року, 16.02.2023 року, 01.03.2023 року, https://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/ogoloshenia_pro/, однак до суду не з`явився, про причини своєї неявки суд не сповістили, відзив на позовну заяву, письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову не надали. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є квартиронаймачем та зареєстрована у квартирі [ADDRESS] . Як вбачається з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб Управління «Центр надання адміністративних послуг у м.Суми» від 27.10.2018 року за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] (позивач), [PERSON] , [PERSON] (відповідачі). Відповідно до Акту від 21.09.2020 року, який складений КП «Сумижилкомсервіс» Сумської міської ради, [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають в житловому приміщенні, за адресою: [ADDRESS] . За положеннями статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члені сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з ч.1, п.2 ч.3 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням, у тому числі закордоном - протягом усього часу виконання цієї роботи навчання. Згідно з ч. 1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно із ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені законом строки у жилому приміщенні без поважних причин. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішенняу цивільній справі» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, що рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Таким чином, суд приходить до висновку, що в матеріалах цивільної справи відсутні будь-які фактичні дані, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги. Зокрема, відсутні докази не проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні з неповажних причин, відсутність перешкод у їх проживанні. З наданого Акту КП «Сумижилкомсервіс» Сумської міської ради, неможливо встановити час, з якого [PERSON] та [PERSON] не проживають у вказаному житловому приміщенні, до того ж, цей Акт складено ще у 2020 році. Також стороною позивача у судове засідання не забезпечено явку свідків, які могли б підтвердити факт не проживання [PERSON] та [PERSON] протягом тривалого часу без поважних причин за місцем реєстрації, а саме за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, які було надано позивачем, доказів неповажності причин не проживання відповідачів судові надано не було, суд не вбачає законних підстав визнавати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , тому позивачу у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позивачу в задоволенні позовних вимог відмовлено, судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп., сплачений [PERSON] , слід віднести за її рахунок.

Outcome: dismissed