Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

Акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» звернулося до Марганецького міського суду Дніпропетровської області\~\~з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування позову позивач зазначив, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 20.01.2006 року. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», "Тарифами Банку" складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, копії яких додаються до позовної заяви. Заявою позичальника підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ "ПриватБанк", які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. копії яких додаються до позовної заяви. Банком, на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі що визначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку яка додається до позову, а Позивальнику надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 41000,00 грн. що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позовної заяви. АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі - надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Проте в процесі користування кредитним рахунком позичальник не надала своєчасно Банку грошові кошті для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями що має відображення у розрахунку заборгованості за договором а також підтверджується випискою по рахунку. [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21.01.2020 року. Згідно ст. 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст. 608,1218,1219 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час, як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Виходячи з наведеного, спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 20.02.2020 року по 20.08.2020 року. У даному випадку спадкоємцями, які постійно поживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є: [PERSON] , [PERSON] . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначено: [ADDRESS] . За змістом ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`являти свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або на частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. На виконання вимог вищезазначеної норми закону, позивачем 27.07.2021 року була направлена претензія кредитора до приватного нотаріуса Дряблової Н.Ф. та 13.08.2021 року отримана відповідь, в якій зазначалося, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ "ПриватБанк". Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом ч. 1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Таким чином, відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбувалося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України так, як відповідачі не відмовилися від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки - 6 місяців від дня відкриття спадщини, а відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину, не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 07.09.2021 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, проте ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 20.01.2006 року становить - 5409,14 грн., яка складається з : -5409,14 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.:0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; -5409,14 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; -0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; -0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; -0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; -0,00 грн. - нарахована пеня; -0,00 грн. нараховано комісії. Просить суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк заборгованість у розмірі 5409,14 грн. за кредитним договором № б/н від 20.01.2006 року, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Позивач надав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду\~від \~16\~листопада 2022\~було відкрито\~провадження по\~справі,\~призначено справу\~до розгляду\~у порядку\~спрощеного провадження\~з повідомленням\~(викликом)\~сторін. Відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~ \~ \~Відповідачі [PERSON] \~та [PERSON] ,\~ \~ своїм\~правом на\~подання відзиву, у\~встановлений судом\~строк, не скористалися. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без участі представника "Приватбанку", на задоволені позовних вимог наполягає. Проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі [PERSON] та\~ [PERSON] , у суде засідання неодноразово не з`явилися, про слухання справи повідомлялися належним чином, про причину неявки суд не повідомили, клопотань від них також не надходило. Із довідки про реєстрацію місця проживання особи від 21.09.2022 року №15/04-2032, наданою головним спеціалістом сектору реєстрації та обліку громадян відділу ЦНАП Марганецької міської ради С. Красінською, на запит суду вбачається, що [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з чим відповідач [PERSON] , крім викликів за вказаною адресою, був викликаний до суду через оголошення на офіційному веб-сайті. Оголошення про виклик відповідача опубліковані - 21.12.2022 року, 23.01.2023 року, 21.02.2023 року та 23.03.2023 року. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, наданої зав. сектором реєстрації та обліку громадян відділу "ЦНАП" виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області А. Лискіною 10.11.2022. року №15/04-2327, надати інформацію щодо реєстрації [PERSON] неможливо у зв`язку з відсутністю відомостей в реєстрі територіальної громади. У зв`язку з чим відповідач [PERSON] був викликаний до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Оголошення про виклик відповідача опубліковані:21.12.2022 року, 23.01.2023 року, 21.02.2023 року та 23.03.2023 року. Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідачі [PERSON] та [PERSON] , вважаються повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. \~ \~Відповідачі [PERSON] та\~ [PERSON] , кожен окремо, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надали, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~ За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст.\~124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Нормами ст. 129 Конституції України встановлено, що одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Відповідно до ст.\~6 Європейської конвенції\~з прав\~людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 5\~ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами статей 12, 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Водночас, відповідно до ч.1 ст.19\~ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судове рішення\~у цивільній\~справі» №14\~від 18\~грудня 2009\~року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом\~України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). \~\~\~ Як встановлено у судовому засіданні, що також підтверджується матеріалами справи [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 20.01.2006 року. При підписанні анкети-заяви [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», "Тарифами Банку" складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, копії яких додаються до позовної заяви. Заявою позичальника підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ "ПриватБанк", які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі - надав [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Згідно\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого 21 лютого 2020 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 211. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 20.01.2006 року становить - 5409,14 грн., яка складається з : -5409,14 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.:0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; -5409,14 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; -0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; -0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; -0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; -0,00 грн. - нарахована пеня; -0,00 грн. нараховано комісії. Кредитні правовідносини, які виникли між КБ «ПриватБанк» та [PERSON] допускають правонаступництво. Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 20.02.2020 року, визначений гл.87 ЦК. Позивач вважає, що спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] є : [PERSON] та [PERSON] , які постійно, в т.ч. і на день смерті [PERSON] проживали разом із спадкодавцем за однією адресою: [ADDRESS] . Згідно копій паспортів [PERSON] та [PERSON] , місцем їх реєстрації зазначено: [ADDRESS] . Згідно з нормою ст.1216 ЦК спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов`язків, зазначених у ст.1219 ЦК (ст.ст.1218, 1231 цього кодексу). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені в частинах.3, 4 ст.1268, ст.1269 ЦК. Так, згідно із ч.3 ст.1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Виходячи із наведеного, спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття спадщини або про відмову від спадщини у строк з 20.02.2020 року по 20.08.2020 року. Чинне законодавство розмежовує поняття «прийняття спадщини» ( гл.87 ЦК «Здійснення права на спадкування») та «оформлення спадщини» ( гл.89 цього кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК). Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора в порядку, передбаченому ч.2 цієї норми. Саме на підставі норм ст.ст.1281, 1282 ЦК кредитор заявив вимоги до спадкоємців. Так, згідно з ст.1282 ЦК спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто в розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Нормами частини 2,3,4 статті 1281 ЦК України визначено, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені ст.1281 ЦК строки - це строки, в межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Позивачем 15.07.2021 року була направлена претензія кредитора до приватного нотаріуса Дряблової Н.Ф. Із відповіді від 30.07.2021 року вих.№160/02-14/30/2020, наданої АТ КБ "ПриватБанк" приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дрябловою Н.Ф. на Претензію кредитора від 15.07.2021 року вбачається, що претензія кредитора після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , зареєстрована та долучена до спадкової справи № 30/2020. Претензія зареєстрована, про її наявність буде повідомлено спадкоємцям особисто при зверненні за оформленням своїх спадкових прав. До спадкоємців - [PERSON] та [PERSON] , АТ Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося із претензією лише 07.09.2021 року про, що свідчать: копія листа-претензії від 28.08.2021 року, адресована [PERSON] та [PERSON] та Реєстр згрупованих поштових відправлень (рекомендованих листів) складений 07.09.2021 року. Докази вручення претензії відсутні. 14.09.2022 року АК Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитом спадкодавця. Таким чином позивач, як кредитор спадкодавця, не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, і позбавлений права вимоги. (правова позиція ВСУ викладена в постанові від 12.04.2017 р. по справі № 676/1958/16-ц). Доводи позивача, що він своєчасно звернувся із вимогами до спадкоємців шляхом звернення до нотаріальної контори, судом не беруться до уваги, оскільки за вимогами ч. 2 ст. 1281 ЦК України прямо передбачено порядок звернення кредитора із своїми вимогами саме до спадкоємців, а не будь кого іншого. Крім того, згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. За вимогами ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Системне тлумачення ст. 16 та ч. 2 ст. 1282 ЦК України дозволяє зробити висновок, що: - по-перше, норма ч. 2 ст. 1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця; - по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором). Аналіз ч. 2 ст.1282 ЦК України свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку. Судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно. За таких обставин, обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1282 ЦК України, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не можуть бути задоволені. Також слід зазначити, що стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В п.32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», роз`яснено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Аналіз зазначеного законодавства дає підстави для висновку, що спадкоємці боржника за кредитним зобов`язанням зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у випадку пред`явлення у передбачений законом строк кредитором вимог до спадкоємців, що прийняли спадщину. Ознайомившись у судовому засіданні з копією спадкової справи № 30/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] , наданої приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дрябловою Н.Ф. від 18.11.2022 року вих.№205/02-14-30/2020, на запит суду, судом було встановлено, що [PERSON] , [INFO] , 13 березня 2020 року подав приватному нотаріусу Марганецького міського нотаріального округу Дрябловій Н.Ф. заяву про прийняття всієї спадщини яка залишилась на день смерті його матері [PERSON] . Отже, відповідач [PERSON] , у встановлений законодавством термін, звернувся до приватного нотаріусу Марганецького міського нотаріального округу Дряблової Н.Ф. із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась на день смерті його матері - [PERSON] , проте свої спадкові права не оформив, свідоцтво про право на спадщину не отримував. Що стосується відповідача [PERSON] , то він не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття чи відмову від спадщини. В наданих суду матеріалах заява [PERSON] про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини відсутня, як і будь-які докази, на підтвердження того, що останній прийняв спадщину після померлої. Згідно наданої суду інформації, вказаний відповідач на момент смерті не був зареєстрований за адресою спадкодавця. Свідоцтво про право на спадщину він не отримував. Суд вважає, що АТ КБ «Приватбанк», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідачі є спадкоємцями померлої, прийняли після неї спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцями у спадщину, оскільки саме в межах вартості одержаного у спадщину, вони відповідають за борги спадкодавця, а також що ними дотримані строки, визначені законом. \~ \~Статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського \~суду з\~прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом також враховується та обставина, що сам факт реєстрації місця проживання відповідачів за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме вони є спадкоємцями та прийняли після померлої спадщину. Таким чином, реєстрація за місцем проживання будь-якої особи зі спадкодавцем сама по собі не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого. Оскільки [PERSON] померла, то відповідати перед АТ КБ «Приватбанк» на підставі ст.ст. 1281, 1282\~ЦК України за борги спадкодавця мають спадкоємці у межах вартості майна одержаного у спадщину. Аналогічні роз`яснення надані в абз.2 пункту 32 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення статті 1282\~ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Однак, матеріали вищезазначеної справи не містять відомостей про коло спадкоємців [PERSON] , про наявність спадкового майна, його склад, місцезнаходження та вартість, хто зі спадкоємців яку конкретно спадщину прийняв, а також про обсяг одержаного в спадщину майна, його вартість та розмір часток спадкоємців у спадковому майні. Судом також встановлено, що свідоцтво про прийняття спадщини не видавалося. Суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову банку про стягнення заборгованості зі спадкоємців позичальника. Вказане узгоджується з правовими висновками, висловленими в постанові Верховного Суду по справі № 320/6489/16-ц від 21 серпня 2019 року. Таким чином вимога позивача про стягнення з відповідачів суми боргу в розмірі 5409,14 грн. не передбачена чинним законодавством в якості способу захисту прав у розумінні ст. 1282 ЦК України. Щодо розподілу судових витрат пов`язаних з розглядом справи, то вони, відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, покладаються на позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed