Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Барського районного суду Вінницької області з даним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 12.08.2017 близько 20:30 у с. Васютинці Жмеринського району Вінницької області на 6-му пікеті 1154 км перегону с. Сербинівці - с. Комарівці поїзд № 763 сполученням «Київ-Кам`янець-Подільський», під керуванням машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] , скоїв наїзд на її чоловіка [PERSON] , 1933 року народження, який від отриманих травм помер. За вказаним фактом 13.08.2017 СВ Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12017020080000371 за ч. 3 ст. 276 КК України. У ході досудового розслідування було встановлено, що між наїздом на [PERSON] та настанням його смерті наявний причинно-наслідковий зв`язок від дії джерела підвищеної небезпеки у розумінні ст. 1187 ЦК України. Постановою слідчого від 15.09.2017 кримінальне провадження № 12017020080000371 було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. У результаті загибелі [PERSON] його дружині [PERSON] було завдано моральну шкоду, право на відшкодування шкоди відповідачем, на думку позивача, передбачене положеннями ст. 23, п. 1 ч. 2 ст. 1167, ч. 2 ст. 1168, ч. 1 ст. 1172, ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України. На обґрунтування розміру суми моральної шкоди, позивач зазначила, що вона втратила чоловіка, людину, з якою вона прожила разом однією сім`єю 61 рік і з яким була надзвичайно близька. Втратила моральну та матеріальну підтримку. Разом із загиблим вони провели більшу частину свого життя, разом будували плани, ставили цілі, разом виховували сина. Раптова смерть чоловіка повністю зруйнувала нормальне життя позивача. Відновити попередній стан неможливо, оскільки загибель чоловіка є невідворотною подією. Позивачка - пенсіонерка за віком, вагомий вклад у забезпечення її життя робив [PERSON] . Так як вони проживали удвох, чоловічу роботу по господарству робив загиблий. Позивач вже у похилому віці й залишилася жити сама, тому їй потрібно докладати значних додаткових зусиль для організації свого життя. Крім втрат, пов`язаних із втратою допомоги та виникнення додаткових обов`язків, [PERSON] втратила особистісне - чоловіка, якого любила, людину, з якою можна було говорити та проводити разом час, доглядати та виховувати онуків, а також робити інші сімейні справи. Будь-які зусилля з боку позивача не призведуть до позитивних змін в її житті, оскільки вона втратила чоловіка назавжди. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який розмір може мати суто умовний вираз. Ураховуючи те, що [PERSON] та загиблого об`єднували тісні стосунки, вона отримувала підтримку і допомогу від загиблого, а також те, що смерть повністю змінила її життя у всіх сферах, зруйнувала нормальні життєві зв`язки, позивачка просила стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100000 грн. Такий розмір відшкодування, на думку позивача, є розумним та справедливим і зможе частково допомогти в організації свого життя після загибелі [PERSON] . Представник відповідача Макаровець І.В. подав до суду відзив на позовну заяву. Відповідно до змісту якого, відповідач повністю заперечує щодо позовних вимог [PERSON] , просить відмовити у позові з посиланням на норми ч. 1 ст.1193 ЦК України, згідно з якими шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. На думку відповідача, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12017020080000371, свідчать про наявність умислу у діях потерпілого [PERSON] , та їх причинного зв`язку зі шкодою. Загиблий [PERSON] , під час наїзду на нього потягу, знаходився на залізничній колії, чим порушив вимоги Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, згідно з якими встановлено заборону пішоходам ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом, що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м; знаходитися на об`єктах залізничного транспорту у стані алкогольного сп`яніння. При наближенні поїзда треба зупинитися поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Залізниця являється зоною підвищеної небезпеки і неможливо огородити тисячі кілометрів магістралі, як огороджуються промислові об`єкти. Неможливо зупинити одразу поїзд чи звернути, як автомашину, бо навіть при екстреному гальмуванні до повної зупинки поїзд за інерціює проїде щонайменше 800-1600 метрів. Крім того, різке гальмування може призвести до аварії та травмування багатьох людей. Дотримання зазначених правил не вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навичок та здібностей. Очевидним є те, що потерпілий свідомо порушив ці правила та свідомо потрапив на залізничну колію, адже він цілком усвідомлював свої дії та знаходився у адекватному нормальному стані, ураховуючи висновок експерта № 53 від 29.08.2017. Крім того, як встановлено під час слідства, для уникнення наїзду на потерпілого машиністом потягу подавалися відповідні звукові сигнали аби уникнути зіткнення з потерпілим, а, отже, [PERSON] усвідомлював, що перебування на залізничній колії при наближенні потягу матиме наслідком наїзд на нього. Таким чином, у діях [PERSON] є наявність інтелектуальної ознаки умислу. Кримінальним провадженням не встановлено прямого умислу у діях [PERSON] , але відповідно до ст. 2 КПК України, встановлення умислу потерпілого у спричиненні йому шкоди джерелом підвищеної небезпеки не є завданням кримінального провадження. Органи досудового розслідування у межах кримінального провадження перевіряли лише наявність складу злочину у діях локомотивної бригади. Крім цього, особиста неуважність та нехтування потерпілим Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України можуть бути підставою лише для встановлення грубої необережності потерпілого при спричиненні йому шкоди. Зважаючи на відсутність особливих зусиль з боку потерпілого для уникнення наїзду на нього при дотриманні простих правил, можна дійти висновку, що лише за наявності умислу потерпілого у даній події йому могла бути спричинена шкода. З цих же підстав виключається випадкова можливість здійснення наїзду на потерпілого. У поведінці [PERSON] вбачається непрямий умисел, що цілковито виключає можливість настання цивільно-правової відповідальності з боку відповідача. Також, представник відповідача зазначає, що у даному спорі відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено факту завдання моральних страждань та душевних переживань, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача. Крім того, позивачем не надано жодних доказів, а саме скільки позивачем було витрачено коштів на поховання, як того вимагає ст. 1201 ЦК України. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про те, що позов підтримує та просить розглянути справу за його та позивача відсутності. У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову. Просив відмовити у його задоволенні повністю з підстав, що викладені у відзиві. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом були встановлені такі обставини та відповідні правовідносини. 13.08.2017 близько 20:30 у с. Васютинці Барського району Вінницької області на 6-му пікеті 1153 км перегону Сербинівці - с. Комарівці, водій потягу № 763 сполученням «Київ-Кам`янець-Подільський» допустив наїзд на [PERSON] , [INFO] , який від множинних травм загинув на місці. Смерть [PERSON] [INFO] підтверджується даними копії повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.12.2021. 13.08.2017 за фактом вказаної події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017020080000371 та почато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Згідно з висновком судово-медичного експерта № 53 від 29.08.2017: 1. При судово-медичній експертизі трупа [PERSON] виявлено сполучну травму тіла у вигляді закритої тупої травми грудної клітки - перелому хребта між 2-3-тім грудними хребцями з пошкодженням спинного мозку; переломів ребер зліва - 2, 3, 4, 5, 6, 7-го по грудній лінії, 2, 3, 4, 5, 6, 7-го по середньо ключичній лінії, 1, 2, 3, 4, 5, 6-го по задній паховій лінії, переломи ребер справа - 2, 3, 4, 5 по грудній лінії, 6, 7, 8, 9, 10, 11 по лопатковій лінії, з пошкодженням пристінкової плеври 1, 2, 3, 4, 5 по хребтовій лінії; крововилив в переднє середостіння та основу серця; а також перелом правої променевої кістки в середній третині; вивих голівки правої ліктьової кістки в променево-зап`ястковому суглобі; забиті рани у лобно-скроневій ділянці голови справа, заднє-зовнішній поверхні правого ліктьового суглобу, по задній поверхні правого передпліччя в середній третині; синці навколо правого ока, по передній поверхні плечового суглобу, грудній клітці справа на рівні 4-6-го ребер по середньо ключичній лінії, по передній поверхні правого стегна в ділянці верхньої і середньої третини, по задній поверхні правої гомілки в верхній третині; множинні садна на обличчі (носі, нижній губі зліва, нижній повіці лівого ока), голові (лобно-тім`яній ділянці посередині), на спині на рівні 1-2-го грудних хребців, по задній поверхні лівого плеча, та передпліччя, по заднє-зовнішній поверхні правого плечового суглобу, по задній поверхні правого плеча в нижній третині та правого передпліччя в верхній в середній третині, по передній поверхні грудної клітки справа на рівні 7-го ребра, по зовнішній поверхні правого колінного суглобу; 2. Вказані ушкодження виникли від масивної дії твердого тупого предмету, яким міг бути залізничний потяг, можливо і 12.08.2017; 3. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень виявлених на тілі трупа, слід вважати, що первинний контакт виступаючих частин потяга з тілом померлого відбувся в праву бокову поверхню грудної клітки в напрямку справа наліво; 4. Смерть [PERSON] настала від закритої тупої травми грудної клітки - перелому хребта між 2-3-тім грудними хребцями з пошкодженням спинного мозку, множинних переломів ребер зліва та справа з пошкодженням пристінкової плеври, яка ускладнилася травматичним шоком важкого ступеня; 5. Закрита тупа травма грудної клітки, від якої настала смерть [PERSON] , має ознаки тяжкого тілесного ушкодження як небезпечного для життя під час заподіяння, і стоїть в причинному зв`язку зі смертю; 6. При судово-хімічній експертизі крові та сечі від трупа [PERSON] , методом газово-рідинної хроматографії, наявність метилового, етилового спиртів, а також пропилового, бутилового, алілового спиртів та їх ізомерів не виявлено. Таким чином, на час смерті він був тверезий. Постановою слідчого Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції Буяльського А.І. від 15.09.2017 кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.08.2017 за № 12017020080000371, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Позивач [PERSON] є дружиною загиблого [PERSON] , що підтверджується даними копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28.12.2021. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до приписів ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес. Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України та чинного законодавства фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Положення частин 2, 3 та 5 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 9 вказаної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до вимог частин 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постанові Верховного Суду від 08.11.2018 № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц). Доводи відповідача про те, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише у разі спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Верховний Суд у своїй постанові від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відсутність вини водія потягу та закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Діяльність, пов`язана із використанням потягів, є джерелом підвищеної небезпеки, а оскільки володільцем потягу є АТ «Українська залізниця», то відповідач зобов`язаний відшкодовувати шкоду, завдану транспортними засобами, якими він володіє. Доводи відповідача не спростовують того, що моральна шкода позивачу завдана смертю її чоловіка, що спричинило позивачу та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання, зазначені обставини істотно змінюють життя, тягнуть за собою зараз та потягнуть у подальшому додаткові зусилля щодо організації свого життя. Відновити становище, яке існувало до смерті її чоловіка у житті позивача, неможливо. За наслідками смерті позивач позбавлена моральної підтримки з боку померлого у житті в майбутньому. Рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Відповідачем не надано належних та достатніх, у розумінні статей 77, 80 ЦПК України, доказів, які б свідчили, що потерпілий передбачив, бажав чи свідомо допускав настання такої події зі смертельним наслідком, і за даних обставин, є необґрунтованими доводи відзиву про відмову в задоволенні позовних вимог. Суд також відхиляє аргументи відповідача для відмови у позові про те, що позивач не довела доказами розмір витрат на поховання, які вона понесла, оскільки відшкодування витрат на поховання не є предметом поданого [PERSON] позову. Таким чином, вирішуючи чи підлягають задоволенню вимоги позивача [PERSON] , суд виходить з того, що позивачу було завдано моральної шкоди внаслідок непоправної втрати близької людини (чоловіка), який загинув внаслідок наїзду поїзда № 763, що підлягає відшкодуванню відповідачем. Та обставина, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише у разі спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Обставин непереборної силі або умислу потерпілого судом під час судового розгляду не встановлено. Отже, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] . При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) та справедливості, встановлені судом обставини, глибину та тривалість моральних страждань, які позивач зазнала внаслідок смерті близької людини, характер та тривалість немайнових втрат, які зруйнували нормальні життєві зв`язки, час та зусилля, необхідні для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність втрати людини. Сам факт загибелі [PERSON] за обставин, встановлених судом, є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача як його дружини, враховуючи те, що, згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. З урахуванням зазначених обставин, суд приходить висновку про стягнення на відшкодування моральної шкоди у сумі 100000 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути 992,40 грн судового збору, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved