Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

02.02.2023 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський ДБК», в якому просить стягнути заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2019 року по 07.07.2020 року в розмірі 22865 грн. 22 коп. Обгрунтувано позов тим, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем з 11.01.2017 року по 07.07.2020 року, однак відповідач всупереч вимогам законодавства ні в день звільнення, ні в день видачі трудової книжки не виплатив заробітну плату, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.02.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. У судовому засіданні позивач позов підтримав. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщався в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач 11.01.2017 був прийнятий на роботу до ТОВ «Чернігівський ДБК» та обіймав посаду електромонтера по ремонту та експлуатації електроустаткування (а.с. 7). 07.07.2020 року позивач був звільнений з роботи за власним бажаням згідно ст. 38 КЗпПУкраїни (а.с. 7 зв). Відповідач не здійснив виплату заробітної плати позивачу в день звільнення, внаслідок чого утвлоилась заборгованість по заробітній платі, яка відповідно до розрахунку позивача становить 22865 грн. 22 коп. за період з 01.01.2019 року по 07.07.2020 року (а.с. 8). Доказів, які б спростовували вказаний розмір заборгованості, відповідачем суду не надано. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно із частиною першою статті 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною першою статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно дочастини першоїстатті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі призвільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Нормами частини другої статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За таких обставин, враховуючи, що заборгованість по заробітній платі не була виплачена позивачу на час розгляду справи судом, у зв`язку з чим вимоги позивача про її стягнення підлягають задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір. Згідно зі статтею 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved