Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

30 листопада 2022 року позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про визнання батьківства, в якому просить суд визнати його батьком дитини [PERSON] , [INFO] , який народився у м. Києві. Свої вимоги мотивує тим, що з лютого 2012 року він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі [PERSON] . Під час сумісного проживання відповідач завагітніла від позивача і [INFO] народила сина - [PERSON] .Проживаючи однією сім`єю відповідач визнавала позивача батьком дитини, але враховуючи, що вони були не одружені, при реєстрації народження дитини у відділі державної реєстрації акті цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міжрайонного управління юстиції у Київській області, прізвище дитини записано за прізвищем матері [PERSON] , а ім`я та по батькові у Книзі реєстрації народжень записано у відповідності з ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України за її вказівкою. Таким чином, дитина записана з прізвищем матері - [PERSON] , а батьком вказано - [PERSON] .Деякий час сторони проживали разом в [ADDRESS] .3 10 січня 2016 року сторони проживають окремо. Син [PERSON] проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні. Відповідач залишила місце проживання і вибула із с. Волосківці Корюківського району в інше місце, яке позивачу невідоме. Позивач вважає, що він є біологічним батьком і йому необхідний запис у свідоцтві народження дитини, де він був би вказаний батьком дитини. З огляду на вказане, позивач просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.11.2022 року дану справу передано для розгляду за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва за останнім відомим місцем проживання відповідача. 23 грудня 2022 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Лещенко О.В. 23 грудня 2022 року судом зроблено запит щодо місця реєстрації відповідача. 27 грудня 2022 року до суду надійшла інформація про реєстрацію останнього відомого місця проживання відповідача. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02.01.2023 року відкрито провадження по справі та справу призначено за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилала, про причину неявки суд не повідомила, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили. В судове засідання представник третьої особи 1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання представник третьої особи 2 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, подав заяву про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін та третіх осіб у справі за наявними матеріалами та ухвалити заочне рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з лютого 2012 року сторони почали проживати разом і вести спільне господарство, жили сімейним життям без реєстрації шлюбу. [INFO] відповідач в м. Києві народила сина [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18.10.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Прізвище дитини записано - [PERSON] , по-батькові - [PERSON] . У графі «батько» вказано - [PERSON] . Згідно Витягу з реєстру територіальної Менської громади від 21.10.2022 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . На даний час малолітній [PERSON] проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні, що підтверджується: -довідкою виконкому Волосківської сільської ради Менського району Чернігівської області №03-14/252 від 03.03.2013 року, відповідно до якої [PERSON] , 07.12.2013 року проживає з 20.05.2015 року без реєстрації в сім`ї батька дитини [PERSON] в [ADDRESS] разом з дідусем - [PERSON] та бабусею [PERSON] ; -довідкою виконкому Волосківської сільської ради Менського району Чернігівської області №03-14/544 від 30.07.2018 року, відповідно до якої [PERSON] , 07.12.2013 року проживає з 20.05.2015 року без реєстрації в сім`ї батька дитини [PERSON] в [ADDRESS] разом з дідусем - [PERSON] та бабусею [PERSON] ; -довідкою виконкому Волосківської сільської ради Менського району Чернігівської області №03-14/1227 від 16.12.2019 року, відповідно до якої [PERSON] , 07.12.2013 року проживає з 20.05.2015 року без реєстрації в сім`ї батька дитини [PERSON] в [ADDRESS] разом з дідусем - [PERSON] та бабусею [PERSON] ; -довідкою Менської міської ради №363/18-15/17 від 23.09.2022 року, відповідно до якої [PERSON] , 07.12.2013 року проживає з 20.05.2015 року без реєстрації в сім`ї батька дитини [PERSON] в [ADDRESS] разом з дідусем - [PERSON] та бабусею [PERSON] ; -довідками №26 від 16.11.2020 року, №6 від 17.01.2022 року, №105 від 19.09.2022 року, згідно яких [PERSON] , [INFO] є учнем Волосківської гімназії Менської міської ради. До матеріалів справи долучена письмова заява відповідача - [PERSON] , якою вона відповідно до ст. 151 СК України дала згоду на тимчасова проживання [PERSON] , [INFO] , в сім`ї його біологічного батька - [PERSON] , [INFO] , разом з біологічною бабусею - [PERSON] , [INFO] . Крім того, до матеріалів справи долучене письмове зобов`язання, підписане [PERSON] , згілно з яким вона передала свого сина [PERSON] , [INFO] , на тимчасове проживання бабусі [PERSON] , [INFO] , та зобов`язалась найближчим часом орендувати житло, влаштуватись на роботу та забрати дитину. Звідси слідує висновок, що відповідач визнавала факт батьківства позивача, про що свідчить вказана письмова заява, достовірність якої відповідач не оспорює. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Менській районній державній адміністрації №16 від 04.03.2016 року визнано за доцільне тимчасове проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в сім`ї [PERSON] , [INFO] , до вступу в законну силу рішення суду по визнанню факту батьківства її сином - [PERSON] , [INFO] . Згідно Висновку генотипоскопічного дослідження за №36203 від 19.10.2022 року встановлено, що вірогідність біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] в рамках проведеного дослідження не виключається. Ймовірність того, що отриманий результат не є наслідком випадкового збігу індивідуалізуючих ознак неродинних осіб, складає. 99,999994 %. Нормами ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Відповідно до вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. В статті 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов`язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст.ст. 141, 150, 153, 155 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися. За змістом ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідач в судове засідання не з`явилася, з відзивом та іншими клопотаннями до суду не зверталася, проти позову жодним чином не заперечувала. Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн. Витрати, пов`язані з проведенням експертного дослідження у розмірі 8000,00 грн. не підлягають стягненню з відповідача, оскільки всупереч ч. 5 ст. 106 Цивільного процесуального кодексу України вказаний експертний висновок не містить відомостей, що його підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

Outcome: partial