Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись в суд з позовом до Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності, по 1/3 частині за кожною, на земельну частку (пай) розміром 49,91 ум.кад.га у землі, яка перебуває у колективній власності СС «Перемога», що в с. Гринівці Івано-Франківського району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (чоловік/батько позивачів), померлого [INFO] , який в свою чергу успадкував її за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги обґрунтовували тим, що у зв`язку з тим, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий та зареєстрований після смерті спадкодавця [PERSON] , в нотаріальному порядку їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що позбавляє їх можливості оформити спадщину на спадкове майно. Окрім цього, позивачі просили суд витребувати у Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області копію спадкової справи № 168/2006. 20.03.2023 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву та роз`яснено право пред`явити зустрічний позов. Також вказаною ухвалою зобов`язано Тлумацьку державну нотаріальну контору Івано-Франківської області та приватних нотаріусів Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. та Водославську Н.В. направити суду належним чином посвідчені копії спадкових справ, у разі їх відкриття, та витяги про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкових справ, зокрема щодо майна: [PERSON] , померлої [INFO] , та [PERSON] , померлого [INFO] , останнє місце проживання яких було с. Гринівці Івано-Франківського району Івано-Франківської області. В підготовче судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не з`явились, однак у позовній заяві просили розгляд справи провести у їх відсутності. Представник відповідача - Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив розгляд справи провести без його участі. У зв`язку з неявкою в підготовче судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Судом встановлено, що [PERSON] , згідно копії Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0072296, виданого 23.02.2000 року на підставі рішення Тлумацької районної державної адміністрації від 08.06.1999 року № 296, зареєстрованого 06.03.2002 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 25, належало право на земельну частку (пай) розміром 49,91 ум.кад.га у землі, яка перебуває в колективній власності СС «Перемога», що в с. Гринівці Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області (а.с. 4). Згідно копії свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] їх батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 22, 23). Згідно словника власних імен людей одними й тими ж іменами вважаються: « [PERSON] » та «Палажка» (а.с. 28). Також згідно довідки Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 95 від 20.03.2023 року [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , одна й та ж особа (а.с. 12). 27.11.1976 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (позивачка), якій після державної реєстрації шлюбу було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 23). У шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON] (позивачка) та [PERSON] (позивачка), що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження (а.с. 24, 26). 18.12.1999 року [PERSON] (позивачка) зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб (а.с. 25). 29.01.2014 року [PERSON] (позивачка) зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 27). [INFO] [PERSON] (свекруха/бабуся позивачів) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 16). Ще за життя [PERSON] (свекруха/бабуся позивачів) посвідчила на ім`я доньки [PERSON] заповіт, яким заповіла їй все належне їй на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 04.12.1984 року (а.с. 15). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент смерті спадкодавця - [PERSON] , для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном та подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] спадщину за заповітом не прийняла, а саме не вступила в управління спадковим майном та не подала до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини за заповітом. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 17). Згідно відповідей Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 129/01-16 від 04.04.2023 року (а.с. 71), приватних нотаріусів Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославської Н.В. № 169/01-16 від 27.03.2023 року (а.с. 51) та [PERSON] № 67/01-16 від 22.03.2023 року (а.с. 50) спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. В свою чергу, [PERSON] (чоловік/батько позивачів) прийняв спадщину в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] (свекруха/бабуся позивачів), оскільки вступив в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 155 від 16.06.2022 року (а.с. 11). Згідно виписки з погосподарської книги по с. Гринівці Івано-Франківського району Івано-Франківської області, виданої Тлумацькою міською радою Івано-Франківського району Івано-Франківської області за № 157 від 16.06.2022 року, [PERSON] була головою колгоспного двору по [ADDRESS] , в якому була зареєстрована та постійно проживала одна (а.с. 13). [PERSON] (свекор/дідусь позивачів) помер ще до моменту відкриття спадщини, а саме [INFO] (а.с. 54). [INFO] [PERSON] (чоловік/батько позивачів) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 16). [PERSON] (дружина/позивачка) та неповнолітні [PERSON] (донька/позивачка) та [PERSON] (донька/позивачка) прийняли спадщину в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (чоловік/батько позивачів), оскільки вони вступили в управління спадковим майном та до дня його смерті вони проживали разом, що підстверджується довідкою Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 154 від 22.02.2022 року та випискою з погосподарської книги по с. Гринівці Івано-Франківського району Івано-Франківської області, виданої Тлумацькою міською радою Івано-Франківського району Івано-Франківської області за № 157 від 16.06.2022 року (а.с. 10, 14). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 168/2006, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (а.с. 55-70), з якої вбачається, що [PERSON] (позивачка), [PERSON] (позивачка) та [PERSON] (позивачка) є єдиним спадкоємцями в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (чоловік/батько позивачів), інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти або прийняли спадщину немає. Однак, позивачам в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за законом після смерті [PERSON] (чоловік/батько позивачів), в т.ч. на належні їм частки земельної частки (паю) (по 1/3 частині кожній), яку він в свою чергу успадкував після смерті матері [PERSON] (свекруха/бабуся позивачів), у зв`язку з тим, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий та зареєстрований після смерті спадкодавця [PERSON] (свекруха/бабуся позивачів), що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданими державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області за № 101/02-31, № 104/02-31, № 103/02-31 від 15.03.2023 року (а.с. 18-20). Зазначені обставини перешкоджають позивачам належним чином оформити спадщину на спадкове майно - земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗК України (в редакції 1993 року, яка діяла на момент смерті спадкодавця) громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі одержання їх у спадщину. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно з пунктом 5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Статтею другою вищевказаного Закону передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Суд враховує, що відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України). Стаття 126 ЗК України передбачає, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Отже, [PERSON] (позивачка), [PERSON] (позивачка) та [PERSON] (позивачка), будучи належними спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] (чоловік/батько позивачів), мають право на оформлення спадщини з переоформленням права власності на спадкову земельну частку (пай) на своє ім`я в нотаріальному порядку. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що сторонами по справі не заявлялось вимог про відшкодування судових витрат, клопотань про відшкодування витрат до закінчення судових дебатів до суду не надходило, суд не може вийти за межі заявлених вимог, а тому питання розподілу судових витрат судом не вирішується. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.), ч. 2 ст. 6 ЗК України (в редакції 1993 року), ст.ст. 126, 131 ЗК України,

Outcome: approved