Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про захист прав споживача банківських послуг та стягнення безпідставно отриманих коштів, В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») було укладено депозитний договір №SAMDNWFD0070063813100 від 22.01.2014 року, шляхом оформлення «Заявления №SAMDNWFD0070063813100 на оформление вклада «Стандарт» на 12 мес.» з особовим рахунком (основною карткою) № [NUMBER] , за умовами якого [PERSON] внесла на особовий рахунок № [NUMBER] грошові кошти у початковій сумі 40\~000 доларів США строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 10 % річних, що підтверджується банківською квитанцією від 22.01.2014 року. Оскільки після вказаного строку банк не повернув внесені за депозитним договором кошти, вона за захистом своїх прав звернула до суду, однак з формальних міркувань (банк не поставив мокру печатку на квитанції про внесення [PERSON] 40 000 доларів США на виконання умов вищезазначеного договору) їй було відмовлено у стягненні з АТ КБ «ПриватБанк» відповідних грошових коштів саме за недоведеністю факту укладення вищезазначеного договору. Відповідач заперечував факт укладення з позивачем вказаного договору та зазначена обставина підтверджена судовим рішенням по цивільній справі №199/5318/20. У той же час, 10.09.2020 року головний бухгалтер АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В.В. надала суду належним чином засвідчену електронну банківську виписку по усім рахункам у АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] (зокрема, по рахунку № [NUMBER] , на якому станом на 17.11.2014 року знаходилось 40164,37 доларів США), тому позивачка звернулася із позовом про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів, отриманих без належної правової підстави (ст.1212 ЦК України) у розмірі 40164,37 доларів США, підтвердженому АТ КБ «ПриватБанк». Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просила суд стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти (ст.1212 ЦК України) у розмірі 40164,37 доларів США, які були внесені [PERSON] на особовий рахунок № [NUMBER] за депозитним договором №SAMDNWFD0070063813100 від 22.01.2014 року (факт укладення якого не підтверджено) у розмірі, підтвердженому 10.09.2020 року головним бухгалтером АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В.В. в електронній банківській виписці по рахункам [PERSON] у формі «Витягу з електронного додатку «Приложение 1 (Реестр Кредиторов) к договору перевода долга №б/н от 17.11.2014г.», який зазначений у п.7 «Договора о переводе долга», укладеного 17.11.2014 року у м. Дніпропетровську між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон»; 3614,79 дол. США у якості 3% річних (ч.2 ст. 625 ЦК України) за останні 3 роки користування АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно отриманими грошовими коштами у розмірі 40164,37 доларів США, та 28654,25 доларів США збитків за незаконне користування АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно отриманими грошовими коштами у розмірі 40164,37 доларів США за період із 17.11.2014 року по 02.01.2022 року (за 2604 днів). Представник відповідача надав до суду відзив, у якому зазначав, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, з посиланням на те, що 17.11.2014 року укладено договір з ТОВ ФК «Фінілон», відповідно до якого ТОВ ФК «Фінілон» стало боржником за спірними договорами банківських вкладів. З цих підстав у задоволенні позову просив суд відмовити у повному обсязі. Представник позивача адвокат Спасова І.Г. надала відповідь на відзив, де зазначила обставини, аналогічні вкладеним у позовній заяві. У судовому засіданні представник позивача Спасова І.Г. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засідання заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на відсутність договірних відносин між сторонами. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» надано суду належним чином засвідчену 31.01.2023 року підписом Головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В.В. та мокрою печаткою АТ КБ «ПриватБанк» електронну банківську виписку по банківському рахунку [PERSON] № [NUMBER] у формі «Витягу з електронного додатку «Приложение 1 (Реестр Кредиторов) к договору перевода долга №б/н от 17.11.2014г.» (а.с.66), якою підтверджено, що станом на 17.11.2014 року на рахунку [PERSON] № [NUMBER] у АТ КБ «ПриватБанк» перебувало 40164,37 доларів США. У той же час, під час розгляду справи представник відповідача заперечував факт укладення між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитного договору №SAMDNWFD0070063813100 від 22.01.2014 року з особовим рахунком № [NUMBER] та наявність будь-яких договірних відносин між сторонами з приводу зазначеного договору. На підтвердження факту відсутності договірних правовідносин із АТ КБ «ПриватБанк» позивачем надано суду копію постанови Дніпровського апеляційного суду від 23.03.2021 року по цивільній справі №199/5318/20 та копію постанови Верховного Суду від 11.05.2022 року по цивільній справі №199/5318/20. 23 березня 2021 року\~під час розгляду цивільної справи №199/5318/20\~ за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», де третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про розірвання депозитного договору та стягнення грошових коштів, про стягнення 3% річних та пені, колегія суддів Дніпровського апеляційного суду встановила наступні преюдиційні обставини: Із тексту оригіналу депозитного договору №SAMDNWFD0070063813100 від 22 січня 2014, укладеного шляхом оформлення «Заявления №SAMDNWFD0070063813100 на оформление вклада «Стандарт» на 12 мес.» з особовим рахунком (основною карткою) № [NUMBER] , вбачається, що в день його укладення [PERSON] внесла на особовий рахунок № [NUMBER] грошові кошти у початковій сумі 40 000 доларів США строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 10% річних, що підтверджується оригіналом банківської квитанції від 22 січня 2014 року. 11 травня 2022 року Верховний Суд під час перегляду цивільної справи №199/5318/20 зазначив наступне: «Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права. Доводи касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладений договір, за умовами якого товариство стало боржником за договором банківського вкладу, є безпідставними, оскільки відповідно до\~статті 520 ЦК України\~боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] надала згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон» відповідачем не надано, а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за вказаними вище договорами банківського вкладу та належним відповідачем у цій справі. Позивач [PERSON] зазначала, що під час внесення коштів на рахунок № [NUMBER] вважала, що вносить власні кошти на рахунки АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження саме укладення нею депозитного договору №SAMDNWFD0070063813100 від 22.01.2014 року, якого, як виявилося, Банк не мав наміру укладати, тобто договірні відносини з Банком так і не виникли. Також посилалась на те, що наявні підстави стягнення на її користь коштів згідно з положеннями ст.1212 ЦК України, та відповідності цих вимог до позиції Верховного Суду від 23 листопада 2022 року по аналогічній цивільній справі №636/951/17 щодо застосування судами ст.1212 ЦК України у справі про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно отриманих коштів, які вкладник АТ КБ «ПриватБанк» вносив щиро вважаючи, що вносить їх на підтвердження укладення ним депозитного договору укладення якого банк заперечував та укладення якого не було підтверджено судом під час розгляду справи. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження №14-32цс19) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частинами першою, другою статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. У той же час, сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 лютого 2021 року у справі № 912/2601/19. Згідно з вимогами статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутні докази існування між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» правовідносин за договором банківського вкладу, однак на банківському особовому рахунку № [NUMBER] зберігаються кошти позивача, доступ до яких банком їй обмежено. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням положень ч.1 ст. 1212 ЦК України та усіх обставин справи, підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» безпідставно отримані грошові кошти (ст.1212 ЦК України) у розмірі 40164,37 доларів США, які були внесені [PERSON] на особовий рахунок № [NUMBER] за її Депозитним договором №SAMDNWFD0070063813100 від 22.01.2014 року (факт укладення якого не підтверджено) у розмірі, підтвердженому 10.09.2020 року та додатково підтвердженому 31.01.2023 року головним бухгалтером АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В.В. в електронній банківській виписці по рахунку № [NUMBER] [PERSON] у формі «Витягу з електронного додатку «Приложение 1 (Реестр Кредиторов) к договору перевода долга № б/н от 17.11.2014г.» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року\~у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Лупені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91,\~§ 31?32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти\~України», заява №\~20372/11, § 65).\~Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь - якого грошового зобов`язання, незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц). Суд приходить до висновку, що задоволенню підлягають також позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення на її користь 3614,79 дол. США - 3% річних (ч.2 ст. 625 ЦК України) за останні 3 роки користування АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно отриманими грошовими коштами у розмірі 40164,37 доларів США. Щодо вимог про стягнення збитків у формі упущеної вигоди, то позивач не довела, що у випадку вчасного повернення їй АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно внесених нею на рахунок № [NUMBER] АТ КБ «ПриватБанк» коштів 40164,37 доларів США, вона могла б реально отримати прибуток від їх розміщення на депозиті у банку саме у розмірі 28654,25 доларів США. Відповідно \~до положень\~ч.1,\~п.2.ч.2,\~ч.3\~ст.22\~ЦК України\~особа,\~якій завдано\~збитків у\~результаті порушення\~її цивільного\~права,\~має право\~на їх\~відшкодування. Збитками\~є: 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача збитків за незаконне користування АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно отриманими грошовими коштами у розмірі 40164,37 доларів США за період з 17.11.2014 року по 02.01.2022 року (за 2604 днів), суд вважає відмовити за недоведеністю вказаного розміру збитків (упущеної вигоди), виходячи з наступного. При зазначенні у позовній заяві розміру збитків, позивачем не надано суду достатніх доказів правильності свого розрахунку розміру процентів за період з 17.11.2014 року по 02.01.2022 року (за 2604 днів), за умови внесення після 17.11.2014 року суми в розмірі 40164,37 доларів США під проценти до банківської чи іншої фінансової установи, оскільки не надано докази наміру та пропозиції укладення депозитного договору, не зазначений розмір процентних ставок за депозитними договорами у валюті долар США за період з 17.11.2014 року по 02.01.2022 року (за 2604 днів). 11 травня 2022 року Верховний Суд під час перегляду цивільної справи №199/5318/20 за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що доводи касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладений договір, за умовами якого товариство стало боржником за договором банківського вкладу, є безпідставними, оскільки відповідно до\~статті 520 ЦК України\~боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] надала згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон» відповідачем не надано, а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за вказаними вище договорами банківського вкладу та належним відповідачем у цій справі. 29 червня 2022 року Верховний Суд у аналогічній цивільній справі №199/3395/20 відносно ТОВ ФК «Фінілон» зазначив: «Відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності договору про переведення боргу між новим та первісним боржниками. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу. За таких обставин колегія суддів погоджується із доводами касаційної скарги про те, що суди необґрунтовано констатували нікчемність договору переведення боргу від 17 листопада 2014 року. Проте такі висновки не впливають на правильність вирішення існуючого спору, оскільки, як зазначено вище, договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора - позивача, тобто не відбулося переведення боргу, а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є належним відповідачем у справі.» Верховний Суд 20 січня 2021 року у аналогічній цивільній справі №729/887/19 (провадження № 61-14093св20) зазначив наступне: «Доводи касаційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, з посиланням на те, що 17 листопада 2014 року товариство уклало договір з ТОВ ФК «Фінілон», відповідно до якого останнє стало боржником за спірними договорами банківських вкладів, є безпідставними, оскільки банк не довів, що такий договір було укладено зі згоди вкладника, що було його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України. Посилання заявника на те, що зміна боржника у зобов`язанні відбулася належним чином, оскільки від [PERSON] жодних письмових заперечень на адресу банку не надходило, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать статті 520 ЦК України, відповідно до якої боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.» Таким чином, посилання представника відповідача на те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем, оскільки борг переведений на ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон», не можуть бути прийняті судом. Відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України\~із Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягає стягненню 14\~741 (чотирнадцять тисяч сімсот сорок одну) гривня 87 копійок судового збору на користь держави (13420,00 грн. за позовну вимогу про стягнення 40164,37 дол. США та 1321,87 гривень - про стягнення 3% річних у сумі 3614,79 дол.США).

Outcome: partial