Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Заліщицької міської ради Тернопільської області про встановлення юридичного факту та визнання права на завершення приватизації земельної ділянки (паю) в порядку спадкування за заповітом. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,29 га, розташована на території Іване-Золотівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області. Право власності на земельну ділянку підтверджується копією сертифікату на земельну частку (пай) серії ТР № 0301256 селянської спілки «Іване-Золотівська», яка в подальшому на підставі розпорядження Заліщицької районної державної адміністрації Тернопільської області від 15.09.2004 року № 444 була передана у власність, розміром, визначеним проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) згідно додатку № 1, де [PERSON] включена в список під № 303. В цей час був вже виготовлений державний акт на земельну ділянку, який спадкодавиця не встигла отримати, оскільки померла. За свого життя [PERSON] виготовила проектну документацію на земельні ділянки, які зареєстровані в земельному кадастрі: 6122084300:01:001:0579, місце розташування - Тернопільська область Заліщицький район Іване-Золотівська сільська рада. Цільове призначення: землі сільськогосподарського призначення. Приватна власність. Площа земельної ділянки 0.0856 га. Дата державної реєстрації земельної ділянки 21.09.2005 року; 6122084300:01:001:0030, місце розташування - Тернопільська область Заліщицький район Іване-Золотівська сільська рада. Цільове призначення: землі сільськогосподарського призначення. Приватна власність. Площа земельної ділянки 1.2007 га. Дата державної реєстрації земельної ділянки 21.09.2005 року. Після смерті матері у позивача [PERSON] , з метою спадкування майна, виникла необхідність у завершенні виготовлення документів що свідчать про право власності на вказані земельні ділянки. Ухвалою суду 02.11.2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, визначено дату підготовчого судового засідання - 08.12.2022 року. Ухвалою суду від 08.12.2022 року постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 09.01.2023 року. Через неявку сторін судове засідання у справі відкладалось на 31.01.2023 року та 14.02.2023 року. З 01 лютого по 10 березня 2023 року головуючий у справі суддя В.В.Васильченко не виконував посадові обов`язки у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності. Наступне судове засідання у справі призначено на 18.04.2023 року. Представник відповідача Заліщицької міської ради Тернопільської області І.Дрозд подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ст.206 ч.1 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це у заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Вітів В.А. подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задоволити в повному обсязі. Відповідно до ст.211 ч.3 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи у його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що справу слід вирішити за наявними матеріалами та задоволити позов, виходячи із наступного: Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме: : земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,29 га, розташована на території Іване-Золотівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області. Право власності на земельну ділянку підтверджується копією сертифікату на земельну частку (пай) серії ТР № 0301256 селянської спілки «Іване-Золотівська», яка в подальшому на підставі розпорядження Заліщицької районної державної адміністрації Тернопільської області від 15.09.2004 року № 444 була передана у власність, розміром, визначеним проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) згідно додатку № 1, де [PERSON] включена в список під № 303. В цей час був вже виготовлений державний акт на земельну ділянку, який спадкодавиця не встигла отримати, оскільки померла. За свого життя [PERSON] виготовила проектну документацію на земельні ділянки, які зареєстровані в земельному кадастрі: 6122084300:01:001:0579, місце розташування - Тернопільська область Заліщицький район Іване-Золотівська сільська рада. Цільове призначення: землі сільськогосподарського призначення. Приватна власність. Площа земельної ділянки 0.0856 га. Дата державної реєстрації земельної ділянки 21.09.2005 року; 6122084300:01:001:0030, місце розташування - Тернопільська область Заліщицький район Іване-Золотівська сільська рада. Цільове призначення: землі сільськогосподарського призначення. Приватна власність. Площа земельної ділянки 1.2007 га. Дата державної реєстрації земельної ділянки 21.09.2005 року. Ще за життя, 20.09.2001 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений старостою села Іване Золоте Николин І.Д., (Р №8 -14), яким земельну ділянку (сертифікат серія ТР №0301256) заповіла [PERSON] . Дізнавшись про наявність заповіту, в вересні 2022 року, [PERSON] звернувся до Заліщицької державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, після смерті [INFO] , [PERSON] . Листом від 30.09.2022 року №01-16 державний нотаріус Чаплій А.М. відмовила у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини. Позивач [PERSON] вважає, що відмовивши у видачі свідоцтва про право спадкування майна після смерті матері, нотаріус порушила його права та законні інтереси оскільки він вступив у володіння спадковим майном тому, що постійно проживав із спадкодавицею на час відкриття спадщини. Наведене стверджується довідкою виконкому Іване Золотівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області №378 від 08.08.2019 року, підписаною сільським головою І.Гуменюком. Судом встановлено, що Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 1.2007 та 0.0856 га у власність [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Іване Золотівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області було погоджено. Земельні ділянки сформовано і їм присвоєно кадастрові номери: 6122084300:01:001:0579 та 6122084300:01:001:0030, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6100403422022 та НВ-6100403432022. Крім позивача [PERSON] інших спадкоємців, що прийняли спадщину та спадкоємців, що мають право на обов`язкову частку у спадщині немає. В зв`язку з незавершенням процедури приватизації земельної ділянки (сертифікат на земельну частку (пай) серії ТР №0301256) матір`ю позивача та відмовою нотаріуса вчиняти нотаріальні дії в іншому порядку крім судового, це питання вирішити неможливо. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Як вбачається з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», передбачено, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 1 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України. За змістом статті 1296 ЦК України оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до частин 1, 4 статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян в межах норм, провадиться один раз по кожному виду використання. Виходячи з вимог частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, в тому числі для ведення особистого селянського господарства. Згідно зі статтею 118 ЗК України процедура приватизації розпочинається після надання громадянину дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органом державної влади або місцевого самоврядування, який надає відповідні дозволи. Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 3 статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Згідно з пунктом «г» частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження №61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному. Так, положеннями ЗК України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно статті 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Отже, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкодавці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкодавцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації. Відтак, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. Оскільки за життя [PERSON] розпочала приватизацію земельних ділянок (кадастрові номери: 6122084300:01:001:0579, 6122084300:01:001:0030), а позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавиці [PERSON] , то вважається, що позивач набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали покійній на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України. Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд, з урахуванням відсутності заперечень з боку відповідача, дійшов висновку, що позивач має право успадкувати майнові права спадкодавця як спадкоємець за заповітом, оскільки він прийняв спадщину після смерті своєї матері, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, судом не встановлено. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, у позовній заяві позивачка не ставить вимоги про стягнення судового збору з відповідача. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору, сплачених позивачем при зверненні до суду з цим позовом.

Outcome: approved