Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Гайворонського районного суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування житловим будинком. Позов мотивовано тим, що [PERSON] , прописана по [ADDRESS] . [PERSON] , є власницею житлового будинку на праві спільної власності, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даний житловий будинок вона отримала у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 539. Іншою власницею 1/2 частини вищевказаного житлового будинку на праві спільної власності є відповідач, [PERSON] , на підставі договору дарування частки житлового будинку Серія ВКІ № 447851. Їй та [PERSON] на рівних правах належить по 1/2 даного житлового будинку, що становить по 78,9 квадратних метрів. Крім цього, на території, на якій розташований будинок, також розташовані господарсько-побутові будівлі. Згідно з технічним паспортом на житловий будинок для індивідуального житлового фонду станом на грудень 1997 року даний житловий будинок складається з житлового будинку загальною площею - 86.7 кв.м.; сіней - 11.4 кв.м.; сіней - 21.5 кв.м.; сараю - 11.4. кв.м.; погребу - 9.0 кв.м.; сараю - 21.10 кв.м.; сараю - 5.2 кв. м.; погребу - 6.60 кв.м.; забору - 47.7 кв.м.; колодязю 8 кв.м. Вважає, що вона, як власник, вправі самостійно користуватись приміщеннями будинку, господарськими будівлями та спорудами, що належать їй, а саме, кімната 1 - 16.50 кв.м.; кімната 2 - 10.70 кв.м.; кімната 3 - 8.10 кв.м.; кімната 4 - 6.0 кв. м; кімната 5-2.9 кв.м. Фактично будинок є суцільною спорудою, але різного плану, однак власника два. Оскільки вона та відповідач не можуть знайти домовленості у користуванні житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , тому вона змушена звернутися до суду з вимогою встановити порядок користування даним житловим будинком. Просить суд, встановити порядок користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] наступним чином: у користування [PERSON] виділити житлову площу, що в натурі буде відповідати площі кімнати 1 - 16.50 кв.м.; кімнати 2 - площею 10.70 кв. м.; кімнати 3 - площею 8.10 кв.м.; кімнати 4 - площею 6.0 кв.м; кімнати 5 - площею 2.9 кв.м., що максимально відповідає її частці в праві власності на даний житловий будинок, у користування [PERSON] залишити 1/2 частину житлового будинку, що в натурі буде відповідати площі кімнати 1-18.10 кв.м.; кімнати 2 - 8.40 кв.м.; 8.20 кв.м.; кімнати 3 - 10.30 кв.м. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву з клопотанням розглянути справу без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, судову повістку не отримувала, оскільки не проживає в зареєстрованому місці проживання, а тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є такою, що належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 6, 14, 16). Звертаючись до суду з питанням встановлення порядку користування житловим будинком сторона позивача не клопотала про призначення судової будівельно-технічної експертизи, для визначення можливості та розробки варіантів порядку користування об`єктом нерухомого майна. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим майна зберігається, суд виділяє у користування сторін частину майна у натурі, що співмірна розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. З аналізу вищенаведених положень матеріального закону можливо зробити висновок, що встановлення порядку користування у житловому будинку може бути виключно у випадку, якщо буде підтверджено належними та допустимими доказами, що це можливо зробити, без втрати цільового призначення, як житла для обох співвласників. Пунктом 1 частини першої статті 103 ЦПК України передбачено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Суд підкреслює, що визначення можливості та розробка варіантів порядку користування об`єктом нерухомого майна відноситься до завдань судової будівельно-технічної експертизи, тобто потребує спеціальних знань у цій сфері, якими суд не володіє (п.п.5.1 п.5 розділу ІІ Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5). Такого висновку судової будівельно-технічної експертизи стороною позивача суду надано не було, клопотань про призначення експертизи не заявлено. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволенню позовних вимог.

Outcome: dismissed