Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

У березні 2023 року до суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 31 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22478-07/2021, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом відтворення позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до п.п. 2.3 п. 2 кредитного договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Відповідно до п.п. 1.6 п. 1 кредитного договору, невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайтах Товариства. Приймаючи умови кредитного договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. 18.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 18022022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 18022022 від 18.02.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 24800,00 грн., з яких: 6200,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 18600,00 грн. сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. сума заборгованості за пенею. Відповідач взяті на себе зобов`язання по вказаному договору не виконував належним чином, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у сумі 28000,00 грн. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме: з 18.02.2022, позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, у зв`язку з тим, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконував належним чином, у нього виникла заборгованість за договорами в загальній сумі 24800,00 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача. Крім того, просить про покладення на відповідача судового збору в сумі 2684,00 грн., попередньо оплаченого позивачем. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідно до позову, просив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у разі неявки в судове засідання відповідача. Відповідачка [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явилась. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Калініна Сергія Костянтиновича до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просив відмовити у задоволенні позову з підстав, вказаних у відзиві, а також стягнути з позивача на користь відповідачки судові витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро за надання професйної правничої (правової) допомоги в розмірі 5500,00 грн. Крім того, представник відповідача надав суду копію Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.07.2022, відповідно до якого [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд встановив наступне. Позивачем надано суду копію Договору про надання фінансового кредиту № 22478-07/2021 від 31.07.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] в електронному вигляді. За умовами вказаного договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 6200,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності (далі кредит), а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором (п. 1.1 Договору про надання фінансового кредиту № 22478-07/2021 від 31.07.2021 далі кредитного договору). Згідно з п. 1.2 кредитного договору, кредит надається строком на 30 днів, тобто до 29.08.2021. Строк дії Договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1.3 кредитного договору, за користування кредитом клієнт сплачує Товариству 912,5 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,50 % (процентів) на добу. Відповідно до п. 1.7 кредитного договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайтах Товариства - https://www.zecredit.com.ua. Проте Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту позивач суду не надав. Відповідно до п. 6.1 кредитного договору, цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису). Так, кредитний договір має бути підписаний відповідачем з ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» електронним підписом, оскільки він був укладений в електронному вигляді. При цьому, відповідно до вимог ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», позивач будь-яких відомостей, підтверджуючих укладення електронного договору, суду не надав. Крім того, вказаним кредитним договором визначено, що «Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 6200,00 грн.». При цьому, будь-яких відомостей про виконання обов`язку кредитора з надання кредитних коштів та отримання їх відповідачем, суду не надано, рахунок відповідача, на який перераховано кредитні кошти та відомості щодо руху коштів за рахунком кредитодавця, на який мало бути здійснено повернення кредиту та процентів, суду також не надано. Як вбачається з копії Договору факторингу № 18022022 від 18 лютого 2022 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Однак, позивачем суду не надано доказів здійснення фактором оплати за відступлені ним права вимоги, відповідно до умов Договору факторингу. Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 18022022 від 18.02.2022, ТОВ «ФК «Інвеструм» відступив ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 24800,00 грн., з яких: 6200,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 18600,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 0,00 грн. сума заборгованості за пенею. При цьому, позивачем не надано суду детального розрахунку заборгованості в розмір 24800,00 грн., з якого можливо встановити порядок утворення зазначеної суми заборгованості за всіма її складовими, зокрема із зазначенням, за який період була нарахована заборгованість та за якою відсотковою ставкою розраховані відсотки. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12- 97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Так, позивачем не надано жодного належного, допустимого та достатнього доказу на підтвердження факту укладення кредитного договору, наявності заборгованості у відповідача у вказаній сумі 24800,00 грн., тобто наявності у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором. Зважаючи на вищевикладене, вимоги щодо заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню через їх недоведеність, у зв`язку із чим в задоволені позову слід відмовити в повному обсязі. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що проведений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам закону та умовам кредитного договору. Так, у постанові від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 з приводу застосування приписів ст. 1048 ЦК України у разі неправомірного, незаконного користуванням боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання Велика Палата Верховного Суду вказала на таке. Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами цього спору внаслідок припинення договору депозиту і невиконання відповідачем обов`язку повернути грошові кошти у визначений строк, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні. У постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відтак Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі ст. 599 та ч. 4 ст. 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.20.2018 у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Тобто у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.\~2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Таку правову позицію наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16. Матеріали справи не містять доказів зміни умов Договору в частині строку надання позики (відповідно до п. 1.2 кредитного договору обумовлено трок дії договору 30 днів). Позовна заява також не містить посилань на такі обставини. Тобто, право ТОВ «ФК «Інвеструм» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору, а саме: 29 серпня 2021 року. Тому, починаючи із зазначеної дати, ТОВ «ФК «Інвеструм» не мало права нараховувати проценти за користування кредитом. У свою чергу ТОВ «ФК «Інвеструм» нарахувало проценти за договором у значно більшому розмірі та відступило право вимоги процентів у таких розмірах позивачу. При цьому в позовній заяві не наведено підстав такого розрахунку процентів. А додані до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитним договором містить виключно суми процентів, права вимоги яких були передані відповідачу ТОВ «ФК «Інвеструм». Позивачем не надано детального розрахунку з простроченої заборгованості за процентами в сумі 18600,00 грн., яку просить стягнути з відповідача, із зазначенням за який період була нарахована заборгованість та за якою відсотковою ставкою. З урахуванням наведеного, суд вважає, що розрахунок позивача про стягнення з [PERSON] відсотків за кредитом у розмірі 18600,00 грн., нарахованих внаслідок неналежного виконання, на думку позивача, позичальником своїх зобов`язань, після спливу строку кредитування (29.08.2021), суперечить вимогам чинного законодавства та сталій судовій практиці в Україні. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи норми діючого законодавства, а також

Outcome: approved