Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 08 червня 2019 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб у Бердянському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблено актовий запис № 210. Від шлюбу сторони дітей не мають. Позивач вказує, що з 10 липня 2022 року сторони не проживають разом та припинили сімейні відносини, не ведуть спільне господарство. У позовній заяві також вказано, що сторони перестали розуміти один одного, втратили почуття поваги один до одного. На думку позивача, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, оскільки суперечить інтересам сторін. За таких обставин позивач вважає, що шлюб фактично не існує, сім`ю зберегти неможливо. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між ним [PERSON] та [PERSON] , який було зареєстровано 08 червня 2019 року у Бердянському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 210; після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 14 березня 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.12). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку (а.с.13). Між тим, позивач надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.16-17). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, відповідно до приписів ч. 11 ст. 128 ЦПК України та ст. 121 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача [PERSON] до зали судових засідань (а.с.14, 15, 19). Проте, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідач суду не надала, відзиву на позов, а також заперечень проти заявлених [PERSON] позовних вимог суду також не представлено. За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, а також приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 3 статті 105 СК України передбачає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд встановив, що 08 червня 2019 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб. При укладенні шлюбу чоловік змінив прізвище на « [PERSON] », про що Бердянським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області видано свідоцтво про шлюб серії № [NUMBER] від 08 червня 2019 року, актовий запис № 210 (а.с.7). Враховуючи, що сторони не бажають зберегти шлюб та сім`ю, а також не мають намірів проживати спільно, приймаючи до уваги, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, незважаючи на зусилля суду до примирення сторін, суд дійшов висновку про те, що сім`ю [PERSON] зберегти не має можливості, тому шлюб необхідно розірвати. За правилами ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved