Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в якому просить стягувати щомісячно з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття та судові витрати по справі. Позов обгрунтовує тим, що з 25.05.2018 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] .. Сімейні стосунки сторін фактично припинені і разом вони не проживають. Відповідач на даний час проживає в будинку своїх батьків. Син залишився проживати разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Дійти спільної згоди щодо утримання їхньої дитини сторони не можуть, що і стало причиною звернення позивача з даним позовом до суду. Позивач, [PERSON] в судове засідання не явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить справу слухати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що з 25.05.2018 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] . За час перебування у шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] . Сімейні стосунки сторін фактично припинені і разом вони не проживають. Відповідач на даний час проживає в будинку своїх батьків. Син проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Великокиріївського старостинського округу Бершадської міської ради № 217 від 27.02.2023, що міститься в матеріалах позову. Дійти спільної згоди щодо утримання їхнього сина сторони не можуть. Вказаний факт не заперечується сторонами. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 1, 2 ст. 182 цього ж кодексу говорить про те, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Ч. 3 ст. 180 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що відповідач має змогу утримувати свою дитину, доказів про його хворобу чи наявність інших утриманців відповідач суду не надав, суд вважає справедливим стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Щодо витрат позивача, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, у підтвердження понесених [PERSON] витрат на правову допомогу до матеріалів справи позивачем долучено розрахунок суми гонорару за надання правової допомоги від 27.02.2023 року, згідно якого позивач сплатила адвокату Куцяку Ф.Г. 800 грн. за надання правничої допомоги, а тому суд вважає за можливе саме таку суму понесених нею та документально підтверджених судових витрат на професійну правничу допомогу стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивач була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду та з урахуванням того, що питання про стягнення аліментів судом вирішено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп..

Outcome: approved