Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

у червні 2022 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького районну м. Києва», про визнання права користування кімнатою та зобов`язання видати ордер. Позов обгрунтовував наступними обставинами. Позивач разом зі своєю дружиною, [PERSON] , яка померла [INFO] , з 21 червня 2008 року постійно проживав та у даний час продовжує проживати у кімнаті номер 69 будинку [ADDRESS] , хоча зареєстрований за місцем проживання у відомчому гуртожитку приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» за адресою м. Київ, вул. Горлівська, 124/4 . Зазначена кімната [ADDRESS] надавалася його дружині, [PERSON] , як працівнику державного підприємства «Київський м`ясокомбінат». У отриманні документів, на підставі яких [PERSON] вселилася до спірної кімнати, виникли складнощі, оскільки Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація повідомила про відсутність у неї вказаних документів, а комунальний концерн «Центр комунального сервісу» відповіді на адвокатський запит не надав. Однак ці документи стали підставою для вселення його дружини у спірну кімнату та її реєстрацію у вказаному жилому приміщенні за місцем проживання 6 жовтня 1995 року, що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання від 19 березня 2019 року. У подальшому гуртожиток за адресою [ADDRESS] , було прийнято та передано до комунальної власності територіальної громади м. Києва. Рішенням Київської міської ради від 9 жовтня 2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» було створене комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва», яке було віднесене до сфери управління Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, та гуртожиток за адресою [ADDRESS] , у складі об`єктів житлового та нежитлового фонду територіальної громади м. Києва, що знаходиться в межах Дарницького району м. Києва, переданий йому на баланс. Таким чином, на момент подачі позову житлова будівля за адресою [ADDRESS] , є гуртожитком, який перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, у якому дозволена приватизація жилих приміщень. Дружина позивача проживала та була зареєстрована у спірній кімнаті з 6 жовтня 1995 року. Ця кімната перебувала у її відособленому користуванні, тому після реєстрації шлюбу з позивачем 21 червня 2008 року, останній вселився до житла дружини як член її сім`ї за згодою адміністрації та балансоутримувача гуртожитку. Йому було видано пропуск до гуртожитку, який у нього не зберігся. З дня вселення вказана кімната стала для нього єдиним місцем проживання. Іншого житла, а ні у власності, а ні в користуванні він не мав та не має, як не було і у його дружини. На жаль, [PERSON] через хворобу за життя не встигла вирішити питання про видачу їй ордера на її сім`ю відповідно до вимог Рішення Київської міської ради від 24 травня 2012 року № 596/7933 та реєстрацію позивача у житлі за місцем проживання. Заяви до відповідачів про зміну договору найму жилого приміщення та видачу [PERSON] ордера на час підготовки позову залишились без відповіді. Посилаючись на те, що позивач на законних підставах вселився до спірної кімнати, відкрито та добросовісно нею користується та несе усі права та обов`язки члена сім`ї наймача, просив задовольнити позов. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києві від 6 липня 2022 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження. 22 серпня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] , в якому останній просив у задоволені вимог відмовити в повному обсязі, зазначив що кімната [ADDRESS] , право на користування якої просить позивач, є житловим приміщенням поточного звільнення і належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, в даній кімнаті була зареєстрована [PERSON] , яка у зв`язку із смертю [INFO] була знята з реєстрації місця проживання. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов з 2 червня 2022 року для надання жилої прощі в загальній черзі. Крім того, позивачу було надано відповідь на його звернення щодо видачі ордеру на вказану кімнату. 19 вересня 2022 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, просила задовольнити позов із підстав зазначених у позові, та вказала, що зазначені у позові обставини, можуть підтвердити свідки. Дарницьким районним судом м. Києва 16 грудня 2022 року постановлено ухвалу про перехід до розгляду справи з викликом учасників справи в судове засідання та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання на 22 грудня 2022 року о 11 год 45 хв. 22 грудня 2022 року у судове засідання з`явилися представник позивача Євдоченко Н.Д., представник Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації Осадча І.Ю., та представник комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького районну м. Києва» Савченко Г.М. Судом було роз`яснено, що належним відповідачем у цій справі є в тому числі Київська міська рада та оголошено перерву за клопотання представника позивача для ознайомлення з документами наданими відповідачем. 6 січня 2023 року до суду від представник позивача [PERSON] надійшли клопотання про залучення співвідповідача та виклик свідків. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 7 лютого 2023 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького районну м. Києва» про захист порушених прав на житло співвідповідача- Київську міську раду. 2 березня 2023 року від представника Київської міської ради Ляхової Я. надійшов відзив на позову заяву, в якій вона просила відмовити у позові із тих підстав, що [PERSON] зберігає за собою право користування за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов з 2 червня 2022 року для надання жилої площі в загальній черзі, в матеріалах позовної заяви не міститься доказів того, що позивачем було дотримано встановлений порядок при його вселенні в спірну квартиру, була письмова згода наймача на вселення, а також, що спірна квартира була єдиним місцем проживання, оскільки позивач був і є зареєстрований за іншою адресою. 12 квітня 2023 року у судовому засідання були присутні представник позивача [PERSON] , представник Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації Осадча І.Ю., та представник комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького районну м. Києва» Савченко Г.М. Представник Київської міської ради до суду не з`явилась, про причини неявки не повідомила, хоча про розгляд справи повідомлялась належним чином. У судовому засіданні представник позивача підтримала клопотання про допит свідків. Представники відповідачів проти задоволення клопотання заперечували, просили у його задоволенні відмовити. Суд, заслухавши думку учасників справи, протокольною ухвалу відмовив у задоволенні вказаного клопотання. Представник позивача [PERSON] просила задовольнити позов з підстав зазначених у позові та наполягала на допиті свідків. Представник Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації Осадча І.Ю. та представник комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького районну м. Києва» у задоволенні позову просили відмовити. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , перебував у шлюбі з [PERSON] з 21 червня 2008 року (а.с. 20). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . Згідно відомостей з трудової книжки [PERSON] працювала на підприємстві «Київський м`ясокомбінат» з 5 липня 1989 року до 19 жовтня 1999 року (а.с. 20-22). Згідно Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 10 грудня 2003 року «Про прийняття-передачу відомчих гуртожитків акціонерного товариства відкритого типу «Київський м`ясокомбінат» гуртожиток за адресою м. Київ, вул. Російська, 31, було прийнято та передано до комунальної власності територіальної громади м. Києва (а.с. 24-25). Відповідно до Розпорядження КМДА від 10 грудня 2010 року № 1112 «Питання організації управління районами в місті Києві» гуртожиток 31 по вул. Російській у м. Києві віднесено до сфери управління Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації(ї (а.с. 26). На підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 31 січня 2011 року № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві держаними адміністраціями окремих повноважень» повноваження з видачі ордерів передано відповідним районним адміністраціям за місцем знаходження житлових будинків (а.с. 107-110). Рішенням Київської міської ради від 24 травня 2012 року № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва» залишено житлові будівлі, що є об`єктом комунальної власності територіальної громади м. Києва, у статусі «гуртожиток» та дозволено приватизацію їх жилих приміщень. Делеговано районним в місті Києві державним адміністраціям право видачі ордерів на жилі приміщення в гуртожитках мешканцям, які постійно в них проживають, зареєстровані та перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов. Рішенням Київської міської ради від 9 жовтня 2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» було створене комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва», яке було віднесене до сфери управління Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, та гуртожиток за адресою м. Київ, вул. Російська, 31, у складі об`єктів житлового та нежитлового фонду територіальної громади м. Києва, що знаходиться в межах Дарницького району м. Києва, переданий йому на баланс (а.с. 111-125). Згідно із частинами першою та другою статті 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів накази. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов`язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами. Відповідно до частини 1 статті 118 Житлового кодексу службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилi приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Пунктом 2 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР (далі - Положення), затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від № 37, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується ( їх робочого місця). Згідно з пунктом 3 Положення жиле приміщення включається до числа службових рiшенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. Вiдповідно до частини 1 статті 122 Житлового кодексу на підставi рiшення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» у районах міста Києва діють районні в місті Києві державні адміністрації, які підпорядковуються Київській міській державній адміністрації, а в разі утворення районних у місті Києві рад також є підзвітними і підконтрольними відповідним радам як виконавчі органи таких рад. Частиною другою статті 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Пунктом 1 розпорядження виконавчого органу Київської міської ради ( Київської мiської державної адміністрації ) від 30 вересня 2010 № 787 " Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київської міської ради " від 9 вересня 2010 № 7/4819 "Про питання організації управління районами в місті Києві» утворено з 31 жовтня 2010 року Дарницьку районну в місті Києві державну адміністрацію, підпорядковану виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації). Згідно статті 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй вiдповiдною радою. Керуюча компанія відповідно до статуту керуючої компанії, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 6 січня 2015 № 2, зокрема, здійснює господарську діяльність з утримання, обслуговування, експлуатації житлового та нежитлового фонду комунальної власності Дарницького району міста Києва, який закріплено за підприємством на праві господарського відання, та контроль за використанням житлових приміщень за призначенням, переплануванням та вжиття заходів в установленому порядку відповідно до вимог законодавства. Отже, кімната 69 в гуртожитку по [ADDRESS] є об`єктом комунальної власності територіальної громади міста Києва. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Положеннями ст. 9 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) визначено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. В силу ч. 1 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Статтею 119 ЖК України визначено, що Перелік категорій робітників, яким може бути надано службові жилі приміщення, встановлюється законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік у випадках, які визначаються Радою Міністрів СРСР, службові жилі приміщення можуть надаватися окремим категоріям військовослужбовців. Порядок надання службових жилих приміщень установлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншого громадського об`єднання (ст.121 ЖК України). На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення (ч. 1 ст. 122 ЖК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. За змістом ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 816 ЦК України у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо користування житлом. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК УРСР). З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що [PERSON] , яка була працівником АК «Київський м`ясокомбінат» з 5 липня 1989 року до 19 жовтня 1999 року не зверталася в установленому законом порядку до органів комунальної влади про видачу ордеру на кімнату, не укладала договір найму вказаної кімнати, не подала в подальшому заяву на її приватизацію. Таких доказів не надано представником позивача, та вказані обставини підтверджені в судовому засіданні представником Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації Осадчою І.Ю. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В контексті зазначених вище правових норм при зверненні до суду заявник повинен зазначити про порушене право, яке має бути захищене судом. Наявність порушеного права слід вважати існуючим, якщо буде установлено, що позивач звертається до суду за захистом своїх прав, які виникли або існували на законній підставі. Відповідно до витягу з облікової справи станом на 22 грудня 2022 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов з 2 червня 2022 року (а.с. 198). Звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилається на правомірність поселення у спірну кімнату [ADDRESS] , проте таких доказів матеріали справи не містять. Зазначене дає підстави для висновку, що спірна кімната у гуртожитку не є помешканням, наданим позивачу у визначений законом спосіб, відтак у позивача відсутні законні очікування щодо права користування саме цим житлом. Крім того, у [PERSON] , яка була дружиною позивача, не було ордеру на підставі якого вона вселилася у спірну кімнату, договір найму вказаної кімнати також відсутній, разом з тим суд враховую ту обставину, що [PERSON] було припинено трудові відносини із АК «Київський м`ясокомбінат» ще у жовтні 1999 року. Докази сплати позивачем за послуги не є допустимими доказами обставин наявності у позивача права користування спірною квартирою, (ч. 2 ст. 78 ЦПК України), а тому суд їх відхиляє. Матеріалами справи жодним чином не підтверджено факт права користування дружиною позивача - [PERSON] спірною кімнатою, за життя [PERSON] не отримала ордеру на вселення в службове жиле приміщення, не уклала договір найму на спірну кімнату, не вчинила жодних дій за життя, що свідчили про її бажання користуватися кімнатою на законних підставах. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При вирішенні спору щодо порушеного, на думку позивача, його права за його позовом про визнання права користування кімнатою та зобов`язання видати ордер, судом враховуються зазначені норми закону щодо можливого захисту лише тих прав, які виникли або існували на законній підставі та встановлені судом обставини, на які посилався відповідач про те, що рішення про надання житлового приміщення у гуртожитку не приймалося та спеціальний ордерна вселення відповідно до Положення про гуртожитки на вселення у спірну кімнату позивачу та його дружині не видавався й договір найму з ним ними не укладався, а реєстрація місця проживання позивача [PERSON] здійснено за адресою [ADDRESS] , та перебування на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов з 2 червня 2022 року є підставою для відмови у позові про визнання права користування кімнатою та зобов`язання видати ордер. З огляду на підстави відмови у задоволенні позовних вимог, зокрема у зв`язку із відсутністю порушеного права або інтересу, судом не надається оцінка доводам, на які позивач посилається, як підстави для задоволення його позову. Таким чином, суд, належно оцінивши всі докази у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання права користування кімнатою та зобов`язання видати ордерзадоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed