Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не явились, відзивів на позов не надали. \~ \~ \~ \~Представник позивачки [PERSON] адвокат Златі Н.С. в судове засідання не явилась, просила про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, на задоволенні позову наполягала. Третя особа просила про розгляд справи у відсутності її представника. Відповідно до ч. 5 ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.05.2021р.; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 18.11.2020р.; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; відповіді на запити суду про реєстрацію місця проживання відповідачів. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка, діюча через свого представника, звернулася до суду із позовом та просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] , зазначивши, що на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 18.11.2020р. вона являється власником квартири [ADDRESS] . Право власності на нерухомість зареєстровано за позивачкою у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] був колишнім власником квартири, інші відповідачі [PERSON] , [PERSON] являються членами сім`ї [PERSON] . Як вказує позивачка, відповідачі були прописані на спірній житлоплощі та мешкали за даною адресою до кінця 2019р., коли [PERSON] уклав із [PERSON] договір про купівлю-продаж квартири. Після відчуження нерухомості відповідачі виїхали з належної позивачці квартири. З тих пір вони за спірною адресою більше не з`являлися, належних їм речей у квартирі немає, реєстрація даних осіб носить формальний характер. У зв`язку із реєстрацією відповідачів на житлоплощі позивачка несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, крім того, вона, як власник житла, позбавлена можливості у вирішенні інших, передбачених чинним законодавством, питань (виникають труднощі з отриманням субсидії). Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню. За ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини, основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів №2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності із ст. 317, ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Документом, до якого вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, є у т.ч. паспорт громадянина України. Таким чином, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи за певною адресою. Відповідно до\~ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні»\~зняття з\~реєстрації місця\~проживання особи\~здійснюється на\~підставі судового\~рішення,\~яке набрало\~законної сили,\~про позбавлення\~права користування\~житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання. За ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Приймаючи рішення\~у даній\~справі,\~суд бере\~до уваги\~положення постанови\~Верховного Суду\~України від\~17.10.2018р.\~у цивільній\~справі № 521/17805/16-ц, в якій, з урахуванням обставин справи, вказано, що « Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.». Така правова позиція висловлена і в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57 цс11, якою було встановлено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116,156 ЖК України; ст. 405 ЦК України) В даному випадку, до спірних правовідносин застосовуються положення ст. ст. 383, 391 ЦК України, оскільки відповідачі не є членами родини позивачки, вони були колишніми власниками житла, яке було продано позивачці. Виходячи із\~вищевказаного,\~матеріалів справи,\~доводів позивачки,\~викладених у\~позові,\~ відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] вже тривалий час (з 2019р.) не мешкають за спірною адресою, вони не являються власниками житла, у якому прописані, не є членами родини позивачки, їхнє теперішнє місце проживання позивачці невідоме, оскільки вони про себе не повідомляють, за місцем реєстрації не з`являються, в добровільному порядку не знялися з реєстраційного обліку зі вказаної адреси. Згідно наданих документів, позивачка є власником квартири [ADDRESS] , на житлоплощі якої рахуються прописаними відповідачі. У зв`язку із тим, що відповідачі не проживають у квартирі вже достатньо тривалий час, яких-небудь витрат по утриманню житла вони не несуть, їхніх особистих речей там також немає. Договором, законом або рішенням суду не було встановлено право відповідачів на користування ними квартирою з підстав ст. 401 ЦК України. У зв`язку із вищевикладеним, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом усунення перешкод позивачці, як власнику, володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, шляхом зняття з реєстрації відповідачів.

Outcome: approved