Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

У грудні 2022 року позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України через свого представника Патрик Ганну Григорівну звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просило суд стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України кошти в розмірі понесених витрат в сумі 42 318,98 грн.; витрати за послуги експерта в розмірі 2 050,00 грн. та судовий збір в розмірі 2 481,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 12 жовтня 2020 року близько 17 години 10 хвилин, на вулиці Леваневського в місті Біла Церква з вини [PERSON] , який керував автомобілем «Мазда», реєстраційний номер [NUMBER] , сталася дорожньо-транспортна пригода. На дату вчинення події [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів. Вина відповідача підтверджується постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.11.2020. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ТДВ «Альфа-Гарант», згідно полісу № 158582249.Згідно звіту № 1758 від 29.10.2020, складеного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , розмір завданих збитків визначений як вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу та ПДВ в сумі 48 934,00 грн. Розмір регламентної виплати без врахування ПДВ становить 42 318,98 грн. На залучення аварійного комісара МТСБУ понесло витрати в розмірі 2 050,900 грн. 17.12.2020 МТСБУ перерахувало потерпілій особі суму страхового відшкодування в розмірі 42 318,98 грн. За таких обставин позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 27 грудня 2022 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 01 лютого 2023 року позовну заяву залишено без руху для усунення її недоліків. Ухвалою суду від 08 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 14 березня 2023 року.\~ Через неявку відповідача в судове засідання, призначене на 4 березня 2023 року, судовий розгляд у справі відкладено на 12 квітня 2023 року. 21 лютого 2023 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача [PERSON] про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи повідомлений судом, про що свідчить рекомендовані повідомлення про вручення йому поштових відправлень 21.02.2023 та 29.03.2023. Третя особа в судове засідання не з`явилася. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно, пояснення на адресу суду на направила. Відповідно до довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 06 січня 2023 року, відповідач [PERSON] , [INFO] , з 21.11.2018 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.41). Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких умов суд, відповідно до вимог статті 281 ЦПК України постановляє ухвалу про заочний розгляд справи. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.11.2020, яка набрала законної сили 27.11.2020, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 та ст.130 ч.1 КУпАП. Згідно даної постанови 12 жовтня 2020 року о 17 годині 10 хвилин, [PERSON] в м. Біла Церква, по вул. Леваневського,47/1, керуючи автомобілем «MAZDA MPV», реєстраційний номер [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «Hyundai Santa Fе», реєстраційний номер [NUMBER] , який в свою чергу зіткнувся з автомобілем «FORD FOKUS», реєстраційний номер [NUMBER] , чим порушив вимоги п.п.2.3 б, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки (а.с.23-25). Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На дату скоєння ДТП відповідач [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Власник транспортного засобу «Hyundai Santa Fе», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 16 жовтня 2020 року (а.с.7-8). Згідно довідки Моторного (транспортного) страхового бюро України від 16.12.2020, визначена сума до сплати [PERSON] для відшкодування шкоди в розмірі 42 318,98 грн. (а.с.29), яка виплачена останньому згідно платіжного доручення № 2545839 від 17 грудня 2020 року (а.с.31). Крім цього, позивачем, згідно платіжного доручення № 247794 від 12 січня 2021 року, сплачено кошти в розмірі 2 050,00 грн. на залучення аварійного комісара (експерта) для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Hyundai Santa Fе», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.27, 30). При вирішенні справи суд виходить з наступного: Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з пунктом 38.2.1. статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Таким чином, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено порядок стягнення коштів, виплачених Моторним (транспортним) бюро України на відшкодування шкоди, заподіяної потерпілій у ДТП особі, а саме: в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. До страховика (Моторного (транспортного) страхового бюро України), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України. Оскільки Моторне (транспортне) страхове бюро України відповідно до Закону здійснило відшкодування шкоди потерпілому за відповідача, який спричинив ДТП та не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому набуло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України у повному обсязі, шляхом стягнення із [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України завданої шкоди в порядку регресу у розмірі 42 318,98 грн. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи ч.1 ст. 133 ЦПК України. Згідно з вимогами ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.3 ст. 139 ЦПК України, експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану зі справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків. З урахуванням того, що позивачем долучено до матеріалів справи копію платіжного доручення від 12 січня 2021 року про оплату послуг аварійного комісара(експерта) в сумі 2 050,00 грн, вказані грошові кошти, віднесені до судових витрат, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у зв`язку з прийняттям рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2 481,00 грн.

Outcome: approved