Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до кредитної спілки «КС Володар», в якій просить стягнути з відповідача грошові кошти за договором внеску члена кредитної спілки у сумі 189\~170, 48 грн., судові витрати у розмірі 1891,70 грн. В обґрунтування\~поданої позовної\~заяви позивач\~ [PERSON] \~зазначає,\~що 12.05.2015\~року між\~позивачем та\~відповідачем укладено\~письмовий договір\~№ ДВ-2020.3\~«Гарант» по\~залученню внеску\~(вкладу)\~члена кредитної\~спілки на\~депозитний рахунок\~в сумі\~150\~000\~грн.\~00\~коп.\~(сто\~п`ятдесят тисяч\~гривень 00\~коп.)\~строком до\~12\~липня 2018\~року. 12.05.2015 року Позивачем вказаний внесок в сумі 150 000 грн. 00 коп. (сто п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.) здійснено шляхом внесення грошових коштів готівкою в касу Відповідача, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 20 від 12 травня 2015 року. 13.05.2015 року між Відповідачем та Позивачем укладено Додатковий договір №1 до Договору, яким внесено зміни до п.п. 1.1. п. 1 та п. п. 5.1 п.5 Договору. Зі змісту Додаткового договору № 1 до Договору вбачається, що Договір діє до 14.07.2016 року, а не до 12.11.2018 року. 14.07.2016 року між Відповідачем і Позивачем складено Додатковий договір № 3 до Договору, яким передбачено, що Договір діє до 14.07.2018 року, а на внесений членом Кредитної спілки внесок щомісячно нараховується не 30%, а 25% річних. 14.07.2018 року між Відповідачем і Позивачем складено Додатковий договір відповідно до п.п.1.1. п.1. Договору, в редакції від 14.07.2018 року, Відповідач зобов`язався повернути Позивачу його внесок у розмірі 150 000 грн. 00 коп. (сто п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.) разом з нарахованими на нього 25 % річних не раніше 12.07.2019 року. Відповідно до п.п.1.2 Договору, в редакції від 14.07.2018 року, Відповідач зобов`язався: «По закінченню строку, визначеного в п.п.1.1. п. 1 Договору повернути Позивачу внесений останнім внесок повністю на першу вимогу (письмове звернення) протягом 2 місяців від дати звернення». 09.07.2019 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про повернення йому у двох місячний строк, як передбачено п.п. 1.2 п. 1 Договору, внеску зробленого ним на депозитний рахунок Відповідача в сумі 150 000 грн.00 коп. (сто п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.) та нарахованих, але не виплачених на цей внесок відсотків, у зв`язку з закінченням 12.07.2019 року строку дії Договору зі змінами і доповненнями внесеними Додатковим договором № 4 від 14.07.2018 року до Договору. Кредитна спілка «КС Володар» у період з 13.07.2019 року до 22.07.2019 року (дати звернення до суду) не повернула [PERSON] внесок у сумі 150 000 грн.00 коп. (сто п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.) та нарахованих, але не виплачених на цей внесок відсотків у сумі 18 402 грн. 13 коп. (вісімнадцять тисяч чотириста дві грн.13 коп.). Унаслідок невиконання договірного зобов`язання Відповідачем порушено право власності [PERSON] на внесок (вклад), що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 березня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки не повідомив. Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 12.05.2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем Кредитною спілкою «КС Володар» укладено письмовий договір № ДВ-2020.3 «Гарант» по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (далі - Договір) в сумі 150 000 грн. 00 коп. (сто п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.) строком до 12 липня 2018 року. Пунктом 2.2 Договору встановлено, що на внесений членом Кредитної спілки внесок щомісячно нараховується 30% річних. У підпункті 5.1 пункту 5 Договору зазначено: «Даний Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 12 листопада 2018 року, якщо цим Договором не встановлено інше». 12.05.2015 року позивачем вказаний внесок в сумі 150 000 грн. 00 коп. (сто п?ятдесят тисяч гривень 00 коп.) здійснено шляхом внесення грошових коштів готівкою в касу відповідача, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 20 від 12 травня 2015 року. 13.05.2015 року між відповідачем та позивачем укладено Додатковий договір №1 до Договору, яким внесено зміни до п.п. 1.1. п. 1 та п.п. 5.1 п.5 Договору. Зі змісту Додаткового договору №1 до Договору вбачається, що Договір діє до 14.07.2016 року. 14.07.2016 року між відповідачем і позивачем складено Додатковий договір № 3 до Договору, яким передбачено, що Договір діє до 14.07.2018 року, а на внесений членом Кредитної спілки внесок щомісячно нараховується 25% річних. 14.07.2018 року між відповідачем і позивачем складено Додатковий договір №4 до Договору. Відповідно до п.п.1.1. п.1. Договору, в редакції від 14.07.2018 року, відповідач зобов`язався повернути Позивачу його внесок у розмірі 150 000 грн. 00 коп. (сто п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.) разом з нарахованими на нього 25 % річних не раніше 12.07.2019 року. Відповідно до п.п.1.2 Договору, в редакції від 14.07.2018 року, відповідач зобов`язався: «По закінченню строку, визначеного в п.п.1.1. п. 1 Договору повернути Позивачу внесений останнім внесок повністю на першу вимогу (письмове звернення) протягом 2 місяців від дати звернення». З матеріалів справи вбачається, що 09.07.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення йому у двох місячний строк внеску зробленого ним на депозитний рахунок відповідача в сумі 150 000 грн.00 коп. (сто п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.) та нарахованих, але не виплачених на цей внесок відсотків, у зв`язку з закінченням 12.07.2019 року строку дії Договору зі змінами і доповненнями внесеними Додатковим договором №4 від 14.07.2018 року до Договору. Відповідача Кредитна спілка «КС Володар» довідкою від 28.08.2019 року вих. № 28/08.19 підтвердила, що станом на 28.08.2019 року [PERSON] має договір по залученню внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок: Договір № ДВ-2020.3 від 12.05.2015 року, сума внеску, станом на 28 серпня 2019 року становить 150 000 грн. 00 коп. (сто п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.), а залишок суми нарахованих та не виплачених відсотків становить 18 402 грн. 13 коп. (вісімнадцять тисяч чотириста дві грн. 13 коп.). За положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Статтею 23\~Закону України\~«Про кредитні\~спілки» встановлено,\~що внески\~(вклади)\~членів кредитної\~спілки на\~депозитні рахунки,\~а також\~нарахована на\~такі кошти\~та пайові\~внески плата\~(проценти)\~належать членам\~кредитної спілки\~на праві\~приватної власності.\~Кошти,\~що належать\~членам кредитної\~спілки,\~обліковуються окремо. Кошти, що належать членам кредитної спілки, використовуються для надання кредитів членам кредитної спілки, а у разі наявності тимчасово вільних коштів членів кредитної спілки - можуть розміщуватися спілкою на депозитних рахунках в установах банків, які мають ліцензію на право роботи з вкладами громадян, і в об`єднаній кредитній спілці, а також у державні цінні папери, перелік яких встановлюється Уповноваженим органом, та облігації міжнародних фінансових організацій, що розміщуються на території України. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено договори № ДВ-2020.3 «Гарант», Додаткові договори №1, №3, №4 до Договору «Гарант», згідно з якими позивач вніс відповідачу відповідні внески, а відповідач зобов`язався після використання внесків в цілях, передбачених статутом та цими договорами, повернути їх позивачу разом з нарахованими процентами. Тобто, між сторонами у справі на підставі укладених договорів виникли зобов`язання, за якими позивач вніс грошові кошти, а відповідач зобов`язався їх повернути разом з нарахованими процентами у відповідний строк. Проте, всупереч взятим на себе зобов`язанням з виплати коштів у визначені договорами строки, відповідач їх належним чином не виконав (доказів протилежного суду не надано). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. За положеннями ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Разом з тим, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним зобов`язань за договорами № ДВ-2020.3 «Гарант», Додаткові договори №1, №3, №4 до Договору «Гарант» з повернення позивачу своєчасно грошових коштів (внесків). Таких доказів не здобуто і під час судових засідань. Таким чином, у порушення умов договорів № ДВ-2020.3 «Гарант», Додаткові договори №1, №3, №4 до Договору «Гарант» та вимог ст.ст. 509, 525, 526, 530, 629 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаними договорами не виконав. Згідно ч. 2 ст. 615 цього Кодексу, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та три проценти річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011 року у справі № 6-38цс11. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання повернення внесків та процентів, вимоги позивача про застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання ним грошового зобов`язання є обґрунтованими. З огляду на зазначене, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача неповернутих внесків, процентів за користування внесками, трьох процентів річних та інфляційних втрат, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Зазначена сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки під час розгляду справи встановлено порушення відповідачем передбаченого договорами порядку погашення заборгованості. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем, станом на 25.02.2021 утворилась заборгованість у розмірі 189\~170,48 грн., яка складається з наступного: -150\~000,00 грн.- сума неповернутого внеску (вкладу); - 18\~402,13 грн.- залишок суми нарахованих та не виплачених відсотків; - 13\~404,80 грн.- інфляційні збитки; - 7\~363, 55 грн.- 3% річних від простроченої суми. На час розгляду справи судом відповідач не надав даних, що свідчать про сплату заборгованості у добровільному порядку. Також відсутні заперечення відповідача щодо наданих позивачем розрахунків заборгованості. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов судом задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору у сумі 1891,70 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved