Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

07 березня 2023 р. [PERSON] в особі свого представника - адвоката Давиденка К.В. звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на жи тловий будинок в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після його смерті в 1995 р. вона переїхала проживати до матері та здійснювала за нею догляд. [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої залишився житловий будинок з будівлями та споруда- ми по [ADDRESS] . На підставі рішення виконко- му Татарбунарської міської ради № 33 від 13.02.1981 р. «Про переоформлення документів на право приватної власності на домоволодіння по [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , як та- кого, що пережив голову колгоспного двору», 20.02.1981 р. було видано свідоцтвом про пра- во приватної власності на будівництво, записано в реєстрову (кадастрову) книгу № 7-189. Пі сля смерті матері (так як вона померла після батька та фактично прийняла спадщину) вона має право успадкувати вищевказаний житловий будинок з будівлями та спорудами, як спад- коємець першої черги за законом. Однак при зверненні до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті матері, їй було відмовлено у зв`язку з втратою шес- тимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини та не наданням доказів факти- чного прийняття спадщини. Вона фактично вступила в управління спадковим майном, оскі- льки з 1995 р. вона зареєстрована та проживає в ньому, відкрито ним володіє та користує- ться. Зважаючи на те, що успадкувати житловий будинок у нотаріальному порядку вона не має можливості, просила визнати за нею право власності на спадкове майно. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій підтри- мав позовні вимоги у повному обсязі та просив справу розглянути за його відсутності (а.с. 29 ). Представник відповідача також у судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимого визнав, просив розгляд справи провести за відсутно- сті представника міської ради (а.с.28). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомо- гою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК Ук- раїни, не здійснюється. Як передбачено ч.3 ст.200 ЦПК України, суд ухвалює рішення за результатами підготов- чого провадження за наявними у справі доказами у зв`язку з визнанням позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того за конних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповіда- чем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд пос- тановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В силу ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підляга- ють до казуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обста- вин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазнача- ються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке. З копій: паспорту [NUMBER] та свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с.5,7) слідує, що позивач народилася [INFO] у м.Татарбунари Одеської області, її батьками були - [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.8), після укладення шлю- бу 18.11.1995 р. позивачка змінила прізвище на « [PERSON] ». Копіями свідоцтв про смерть серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.9, 10) підт- верджується, що [PERSON] померла [INFO] , а [PERSON] помер [INFO] обидва у м.Татарбунари Одеської області. 03 січня 1966 р. був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після ук- ладення шлюбу остання змінила прізвище на « [PERSON] ». Відмова нотаріуса (а.с.12) свідчить про неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON] з причини втрати нею шес- тимісячного строку надання заяви про прийняття спадщини та ненадання доказів фактично- го прийняття спадщини. З копії свідоцтва про право приватної власності на будівництво від 20.02.1981 р. (а.с.15) слідує, що [PERSON] належав житловий будинок по [ADDRESS] . Як видно з копії технічного паспорту, виготовленого ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН» за станом на 23.02.2023 р. (а.с.16-18), позивачем замовлено технічну документацію на буди- нок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Вартість спірного будинку складає 124831 грн., що видно із звіту про незалежну оціночну вартість житлового будинку по [ADDRESS] , виготовленого ТОВ «Імперіал-777» від 24.02.2023 р. на замовлення [PERSON] (а.с.19-20). Довідкою ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН» від 06.03.2023 р. (а.с.21) підтверджується, що житловий будинок [ADDRESS] станом на 1981 р. мав адресу - [ADDRESS] . В силу ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на пі дставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо циві- льних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існу- вати після набрання ним чинності. Таким чином, до відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство, чинне на час ві дкриття спадщини. Оскільки спадщина у даній справі відкрилась [INFO] - в день смерті спадкодавця [PERSON] , а на той час діяв ЦК УРСР (в редакції 1963 року), тому зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення спірних правовід- носин. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР (1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спа- дкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереження- ми. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини визначено у правилі ст.525 цього Кодексу, а саме - моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Згідно ч.ч.1, 2 ст.549 ЦК УРСР (1963 р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній но таріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщи- ни. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини це акт, який поширюєть- ся на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спад- щину. Відповідно до ч.1 ст.529 (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємця- ми пер шої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (уси- новителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. В силу ст.550 ЦК УРСР, якщо спадкоємець в установлений ст.549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадко- ве майно за наявності інших спадкоємців і спору між ними (п.4 постанови Пленуму Верхов- ного Суду України № 4 від 24.06.1983 р. (яка діяла на час виникнення спірних правовідно- син). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 (абз.3) своєї постанови № 7 від 30. 05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в офо рмленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного прова- дження. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Однак, перешкодою в отриманні позива- чем свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок є те, що ним нотаріусу не на- дано доказів фактичного прийняття нею спадщини. Отже, за позивачем має бути визнано право власності на зазначений житловий будинок, що залишився після смерті [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved