Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом до Державної іпотечної установи в якому просила визнати іпотеку на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , встановлену на підставі іпотечного договору від 18.01.2008, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Південне регіональне відділення «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Державна іпотечна установа на підставі договору про відступлення права вимоги №17/4-В від 11.02.2015 такою, що припинена. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 січня 2008 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Південне регіональне відділення «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено кредитний договір № 11-kisl-2008, відповідно до умов якого їй надано кредит у розмірі 90 000 доларів США з процентною ставкою 13% річних строком до 17 січня 2023 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань 18 січня 2008 року укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку була передана квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 90,60 кв.м. Згідно з п. 3.2. кредитного договору позивач зобов`язалася повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 17 січня 2023 року. У зв`язку із невиконанням позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором у березні 2010 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] на загальну суму 1 005 697, 46 грн. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2010 року позов задоволено повністю та стягнуто з [PERSON] на користь банку 1 005 697, 46 грн заборгованості, 1 700,00 грн державного мита, 120,00 грн витрат на інформаційно технічне забезпечення, що в сумі становить 1 007 517, 46 грн. Протягом 2010-2012 років [PERSON] в добровільному порядку було погашено заборгованість в сумі 368 387, 74 грн. 17 лютого 2012 року [PERSON] звернулась із заявою про розстрочку виконання рішення суду. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 03 квітня 2012 року підтверджено зменшення заборгованості до 639 129, 99 грн та встановлено розстрочення виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2010 року на 48 місяців наступним чином: здійснювати стягнення заборгованості по 15 494,77 грн щомісячно та в останній місяць 17 314,77 грн. Під час розгляду справи 02 березня 2012 року на користь банку була здійснена оплата на суму 15 973,40 грн. В період з 03 квітня 2012 року по 15 серпня 2014 року [PERSON] були здійснені оплати на загальну суму 466 178,54 грн. Станом на 15 серпня 2014 року сума заборгованості становила 157 008, 54 грн. 11 лютого 2015 року між банком та Державною іпотечною установою укладено Договір про відступлення права вимоги №17/4-В. 03 липня 2015 року банк звернувся до ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у місті із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 21 жовтня 2010 року. 26 грудня 2019 року здійснено заміну сторони виконавчого провадження на Державну іпотечну установу. В зв`язку з повним виконанням зобов`язань за умовами кредитного договору 22 червня 2021 року [PERSON] звернулася до відповідача з клопотанням про припинення обтяжень, проте відповідач у листі від 06 липня 2021 року №2767/32 зазначив, що згідно облікових даних банку станом на 01 березня 2020 року залишок кредитної заборгованості складає 123 996, 63 дол. США. Позивач вважає, що банк, пред`явивши вимогу про дострокове повернення коштів та отримавши рішення суду про задоволення позовних вимог, змінив строк дії кредитного договору, а тому право на нарахування процентів та пені припинилося. Під час звернення до суду з позовом у 2010 році банк самостійно здійснив зміну валюти зобов`язання. До Державної іпотечної установи, згідно з Договором про відступлення права вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року, перейшло право вимоги до позивача на залишкову суму в розмірі 157 008, 54 грн. Постановою головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 28 квітня 2021 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1996-1/10, виданого 21 жовтня 2010 року Солом`янським районним судом м. Києва встановлено, що рішення виконано, згідно довідок, наданих стягувачем, боржником частково погашено борг до відкриття виконавчого провадження в розмірі 847 970,01 гр. Вважає, що за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання. На підставі зазначеного позивач просить про задоволення позову. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04.08.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідач позовну заяву з додатками отримав, у встановлений ухвалою строк відзив на позовну заяву не подав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 18 січня 2008 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено кредитний договір №11-kisl-2008, відповідно до умов якого позивачу було надано кредит у розмірі 90 000 доларів США з оплатою за процентною ставкою 13% річних строком до 17 січня 2023 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань 18 січня 2008 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого позивачем в іпотеку передана трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 90,60 кв.м. 07 квітня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено додаткову угоду №1, відповідно до умов якої позивачу було надано 149 099, 89 доларів США з оплатою за процентною ставкою 13% річних строком до 17 січня 2023 року. Вбачається, що у зв`язку із невиконанням позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором у березні 2010 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] на загальну суму 1 005 697, 46 грн. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2010 року позов задоволено повністю та стягнуто з [PERSON] на користь банку 1 005 697, 46 грн заборгованості, 1 700,00 грн державного мита, 120,00 грн витрат на інформаційно технічне забезпечення, що в сумі становить 1 007 517, 46 грн. 17 лютого 2012 року [PERSON] звернулась із заявою про розстрочку виконання рішення суду. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 03 квітня 2012 року підтверджено зменшення заборгованості до 639 129, 99 грн та встановлено розстрочення виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2010 року на 48 місяців наступним чином: здійснювати стягнення заборгованості по 15 494,77 грн щомісячно та в останній місяць 17 314,77 грн. Станом на 15 серпня 2014 року сума заборгованості становила 157 008, 54 грн. 11 лютого 2015 року між банком та Державною іпотечною установою укладено Договір про відступлення права вимоги № 17/4-В. 03 липня 2015 року банк звернувся до ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у місті із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 21 жовтня 2010 року. 26 грудня 2019 року здійснено заміну сторони виконавчого провадження на Державну іпотечну установу. Постановою головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 28 квітня 2021 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1996-1/10, виданого 21 жовтня 2010 року Солом`янським районним судом м. Києва встановлено, що рішення виконано; згідно довідок, наданих стягувачем, боржником частково погашено борг до відкриття виконавчого провадження в розмірі 847 970,01 грн; виконавче провадження №48197515 закінчено. В зв`язку з повним виконанням зобов`язань за умовами кредитного договору 22 червня 2021 року [PERSON] звернулася до відповідача з клопотанням про припинення обтяжень, проте відповідач у листі від 06 липня 2021 року №2767/32 зазначив, що згідно облікових даних банку станом на 01 березня 2020 року залишок кредитної заборгованості складає 123 996, 63 дол. США. Згідно з інформаційною довідкою від 21.07.2021 № 266832231 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] внесено запис про іпотеку: номер запису 11337497, дата 18.01.2008 p., підстава для державної реєстрації іпотечний договір, серія та номер: 539, виданий 18.01.2008 p., об`єкт іпотеки квартира, [ADDRESS] , іпотекодержатель Державна іпотечна установа, реєстраційний номер іпотеки № 6423629; та внесено запис про обтяження: номер запису N6422809, дата 18.01.2008 p., підстава виникнення іпотечний договір, 539. 18.01.2008 р. тип обтяження заборона на нерухоме майно, об`єкт обтяження квартира, адреса: [ADDRESS] , власник [PERSON] , заявник ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином, що передбачене ст. 599 ЦК України. Оскільки статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими. Згідно зі ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Стаття 546 ЦК України встановлює види забезпечення виконання зобов`язання та зазначає, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За змістом ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно п. 3.2. кредитного договору позичальник зобов`язалась повністю повернути кредитні ресурси, отримані за даним договором, до 17.01.2023. Як встановлено вище, банк звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовною заявою про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 1 005 697,46 грн. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30.09.2010 у справі № 2-1996-1/10 позов задоволено повністю, стягнуто з [PERSON] 1 005 697,46 гривень. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) викладено наступний правовий висновок: «Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягненню заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитах припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частинок другою статті 1050 Цивільного кодексу України». Таким чином, в даному випадку, банк, пред`явивши вимогу про дострокове повернення коштів та отримавши рішення суду про задоволення позовний вимог, змінив строк дії кредитного договору, з чого відповідно випливає, що право на нарахування процентів та пені припинилося. Якщо рішенням суду заборгованість за кредитним договором стягнута у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, а не у вигляді стягнення процентів. У частині четвертій статті 263 ЦК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з частиною п`ятою статті 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом. Вбачається, що банк, під час звернення до суду з позовом у 2010 pоці, самостійно обрав спосіб захисту та просив стягнути з [PERSON] борг в національній валюті, а саме 1 005 697,46 гривень, а не суму в доларах з їх еквівалентом у гривні. Таким чином, банк здійснив зміну валюти зобов`язання за власним вибором. В рішенні Солом`янського районного суду м. Києва від 30.09.2010 ухвалено, що з [PERSON] підлягає стягненню сума боргу в національній валюті, а не сума в доларах США з еквівалентом у гривні. В ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва від 03.04.2012 зафіксовано, яка саме сума у гривнях (15 494,77 грн. щомісячно та в останній місяць 17 314,77 гривень) підлягає сплаті протягом 48 місяців. Таким чином, до Державної іпотечної установи, згідно з Договором про відступлення права вимоги № 17/4-В від 11.02.2015 року, перейшло право вимоги до [PERSON] на залишкову суму - 157 008,54 гривень. Матеріалами справи підтверджено, що з 18.09.2019 по 22.11.2019 [PERSON] здійснено оплати в рамках виконавчого провадження №48197515 на рахунок ДВС на загальну суму 25 000,00 грн, з яких 22 454,55 грн зараховано на користь Державної іпотечної установи; за період часу з 17.09.2015 р по 05.06.2021 від [PERSON] в рахунок погашення боргових зобов`язань на рахунок Державної іпотечної установи сплачено грошові кошти в загальному розмірі 137 092,90 грн. Постановою головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 28.04.2021 встановлено, що рішення Солом`янського районного суду м. Києва у справі №2-1996-1/10 виконано, згідно довідок, наданих стягувачем, боржником частково погашено борг до відкриття виконавчого провадження в розмірі 847 970,01 грн. За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання. Такий висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14.02.2018 р. у справі N 910/16461/16. Також аналогічний висновок міститься у пункті 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 р. у справі N522/407/15-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі 711/4556/16-ц. З огляду на викладене вище, позиція Державної іпотечної установи відносно того, що основне зобов`язання за кредитним договором не виконано, а доказів про наявність підстав для припинення іпотеки, передбачених статтею 17 Закону України «Про іпотеку», не надано, не ґрунтується на положеннях чинного законодавства та спростовується наявними в матеріалах справи доказами. За змістом правила, викладеного в частині першій статті 593 ЦК України, відбувається припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання, що забезпечено у такий спосіб. Встановлення факту припинення основного зобов`язання в результаті його належного виконання має своїм наслідком також й припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки. Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини першої статті 593 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. В постанові Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 480/2365/16, провадження № 61-16539св21 зазначено, що виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України), Верховний Суд зробив висновок, що у разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України. Отже, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена. Положеннями статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 13 ЦПК України, приходить до висновку про обґрунтованість позову та про те, що обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, у відповідності до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн.

Outcome: approved