Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У січні 2023 року позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 01.06.1990 р. Сторони мають спільного повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Останнім часом спільне сімейне життя між сторонами поступово погіршилось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та подальше сімейне життя, вони не ведуть спільного господарства та спільно не проживають, а тому позивачка вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. На даний час спір про майно відсутній. У зв`язку з наведеним, позивачка просить розірвати шлюб та прізвище їй залишити [PERSON] . Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 18.01.2023 р. за ухвалою суду дану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків зазначених у ній (а.с.23). 06.03.2023р. за ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.34). Позиції учасників судового провадження Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачу копія позовної заяви з додатками та ухвала про відкриття провадження у справі були направлені за останнім відомим місцем проживання, натомість поштовий конверт повернувся до суду з відміткою «адресат вибув» від 18.03.2023р. (а.с.38), в установлений судом 15-денний строк відзив на позов не направив. Про розгляд справи відповідач повідомлявся про дату розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду (а.с.36, 40). Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що 01 червня 1990 року зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повторним свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 26.09.2014р. перекладеним з російської мови на українську та засвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Пусан Т.В., зареєстрованим в реєстрі №3249 (а.с.7-9). За повідомленням Селещинського старостинського округу Машівської селищної ради №08-07/25/06 від 03.01.2023 р. відповідач [PERSON] знятий з реєстрації місця проживання 14.06.2019 р. з подальшим місцем проживання м. Полтава (а.с.30). Відповідно до інформації Управлінням реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Полтавської міської ради №01-12-05-09/222 від 23.02.2023 р. за наявними обліками Реєстру територіальної громади Полтавської міської територіальної громади відомості щодо реєстрації місця проживання [PERSON] відсутні (а.с.32). Мотиви суду Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно п. 11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із сімейних відносин, враховуючи, що сімейні правовідносини з іноземним елементом пов`язані одразу з двома, а іноді й більше державами, і, відповідно, з двома або кількома правовими системами, які часто по-різному врегульовують питання шлюбу і сім`ї (встановлення шлюбного віку, умов вступу в шлюб, підстав та допустимості розірвання шлюбу, визначення належності і поділу майна подружжя, порядку стягнення аліментів на дитину та одного з подружжя тощо). Розглядаючи справи про розірвання шлюбу, про визнання шлюбу недійсним, суду слід брати до уваги наступне. Правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються статтею 60 Закону України "Про міжнародне приватне право". Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Спільним особистим законом подружжя, які є громадянами України, незалежно від місця їхнього постійного проживання є право України, а тому розірвання шлюбу між ними здійснюється за законодавством України. Згідно зі ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні. Відповідно до ст.60 вищевказаного Закону, правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним. Судом встановлено, що позивач та відповідача є громадянами України, про що свідчать паспорта від 22.01.2003р. та 21.11.2013р., позивач зареєстрована на території України, шлюб був укладений у 1990 році в іноземній державі, зокрема Російській Федерації, а відтак суд вважає за необхідне до зазначених правовідносин при вирішенні справи про розірвання шлюбу застосувати законодавство України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Отже, аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що оскільки спільне життя між позивачкою та відповідачем не склалося, сімейне життя погіршилось, фактично шлюбні відносини між ними припинені, так як кожен з них має різні погляди на шлюб та сім`ю, спільного господарства не ведуть, разом не проживають, що вказує на те, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, а тому дійшов висновку, що шлюб укладений між сторонами слід розірвати. За проханням позивачки після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON] . Мотив рішення щодо розподілу судових витрат Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, а тому з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути сплачений нею судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved