Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

Позивач, 17.06.2021 року звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.07.2013 року по 31.05.2021 року в сумі 26701,89 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) на користь Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137) на п/р № [NUMBER] Філія АТ «Укрексімбанк» у м. Києві, МФО 322313, код ЄДРПОУ 32121458) заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 26701,89 грн. (двадцять шість тисяч сімсот одну грн. 89 коп.); стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ), місце проживання: [ADDRESS] , на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (п/р № [NUMBER] , Установа банку - ПАТ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478, ЄДРПОУ 32121458, ІПН: 236972826658) судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2021 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2021 року позовні вимоги Концерну «МТМ» були задоволені у повному обсязі і було стягнуто солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.07.2013 року по 31.05.2021 року в сумі 26701,89 грн., а також було стягнуто судовий збір у сумі по 756,67 грн. з кожного відповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2022 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2021 року було задоволено, поновлено [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2021 року, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 331/3221/21 від 20.10.2021 року по справі за позовом Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання було скасовано і призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2023 року було призначено дану справу до судового розгляду по суті. Представник позивача Концерну «МТМ» Шеховцова Н.О. у судовому засіданні наполягала на задоволенні позову та заперечувала проти застосування у даному випадку наслідків пропуску строку позовної давності, бо цей строк не було пропущено. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав їх необґрунтованості і просив відмовити у задоволенні позову та застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у дане судове засідання, як і у всі інші судові засідання, які призначалися у даній справі, не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, відзиви на позовну заяву не надіслали, про час та місце судових засідань були повідомлені належним чином. Відповідно до ст.-ст. 128,129 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Згідно із ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи вищенаведене, суд визнає причини неявки відповідачів [PERSON] та [PERSON] до суду неповажними, а тому, вважає за можливе розглянути справу по суті за їх відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу здійснювалося за допомогою звукозаписуючого пристрою. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи і не оспорюється сторонами, відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . Вказане підтверджується довідкою про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , від 07.06.2021 (а.с.8). При цьому, як встановлено із долученої до заяви про перегляд заочного рішення копії паспорта № [NUMBER] та копії картки платника податків від 21.03.2018 відповідачка, яка вказана позивачем як « [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] )», має прізвище « [PERSON] » (а.с. 47-48). Крім того, відповідачка [PERSON] 13.07.2010 уклала з позивачем Концерном «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, відповідно до якого зобов`язалася своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором (п.1 Договору), а також вказала, що суб`єктами користування послугами є вона особисто та троє членів її сім`ї. Із Довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води від 15.06.2021 №1506/7 та Розрахунку суми позову по нарахуванням і оплатам з централізованого опалення встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] згідно відкритого на їх ім`я особового рахунку № [NUMBER] за період з 01.07.2013 року по 31.05.2021 року мають заборгованість в сумі 26701,89 грн. (а.с.6-7). Однак, у вказаних документах не деталізовано відомості про нарахування та оплати за надання послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.07.2013 по 30.04.2014, а зазначено лише про наявність боргу станом на кінець періоду у сумі 1696,24 грн. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Статтею 67 ЖК України встановлено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 березня 2013 року у справі № 6-6ц13, у статтях 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком виконавця є надання таких послуг вчасно та відповідної якості. Обов`язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов`язок, а не як право сторін. Тому, відсутність підписаного [PERSON] та [PERSON] договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення цих споживачів від оплати отриманих послуг у повному обсязі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт надання послуг відповідачам, а також наявність заборгованості лише в сумі 25005,65 грн., у зв`язку з чим суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог у зазначеній частині. При цьому, оскільки на підтвердження існування заборгованості відповідачів перед позивачем за період з 01.07.2013 по 30.04.2014 у сумі 1696,24 грн. жодних належних та допустимих доказів надано не було, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у зазначеній частині. Щодо строків позовної давності суд зауважує наступне. Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України. Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 28 лютого 2021 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та наступними постановами КМУ з цього ж питання. У подальшому Кабінет Міністрів України постановою від 19 серпня 2022 року №928 продовжив дію адаптивного карантину на території України до 31 грудня 2022 року, а потім постановою від 23 грудня 2022 року №1423 продовжив дію адаптивного карантину на території України до 30 квітня 2023 року, а далі постановою від 25 квітня 2023 р. №383 продовжив дію адаптивного карантину на території України до 30 червня 2023 року, шляхом внесення змін до постанови № 1236 від 09 грудня 2020 року. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У той же час, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Згідно із ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як встановлено із Розрахунку суми позову по нарахуванням і оплатам з централізованого опалення і не спростовано сторонами, остання сплата відповідачами за отримані послуги, що свідчить про визнання ними боргу, була здійснена у лютому 2018 року. Тобто, саме з дати здійснення вказаної оплати перебіг позовної давності почався заново і станом на 12 березня 2020 року він не сплинув. Тому, суд приходить до висновку, що до вимог Концерну «МТМ», строк позовної давності до яких не сплив на час початку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на 12 березня 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. Таким чином, з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за комунальні послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, надані за період з травня 2014 року по травень 2021 року (включно) на суму 25005,65 грн. Крім того, в силу вимог ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача належить стягнути понесені останнім судові витрати, які складаються із витрат по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в загальній сумі 2125,80 грн. (розрахунок: судовий збір, сплачений позивачем за подачу позову до суду 2270,00 грн. х суму задоволених позовних вимог 25005,65 грн. / суму заявлених позовних вимог 26701,89 грн.), тобто по 708,60 грн. з кожного з відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: partial