Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

У квітні 2022 року Акціонерне товариство Криворізька теплоцентраль (надалі - АТ Криворізька теплоцентраль) звернулось до суду із вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначили, що АТ Криворізька теплоцентраль за специфікою своєї виробничої діяльності надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню, яке відповідно до положень Житлового кодексу УРСР, Закону України Про житлово-комунальні послуги, Про теплопостачання, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року зобов`язане здійснювати оплату за отриману послугу з централізованого опалення, відповідно до встановлених тарифів. Позивач є постачальником теплової енергії квартири за адресою: [ADDRESS] , власником якої є відповідач. Позивачем належним чином виконано свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення за вищевказаною адресою, відповідач внаслідок неналежного виконання зобов`язання щодо здійснення оплати за спожиту послугу має заборгованість за період з 01 жовтня 2013 року по 01 листопада 2021 року у розмірі 36811,01 грн., яку просить стягнути з відповідача, а також зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язку щодо сплати заборгованості, просить стягнути з останньої суму інфляційних витрат у розмірі 9879,79 грн., 3% річних у розмірі 3365,22 грн., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2481 грн. Ухвалою суду від 01 грудня 2022 року скасоване заочне рішення у справі від 15 вересня 2022 року, яким було задоволено позовні вимоги АТ Криворізька теплоцентраль до [PERSON] , призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою суду від 27 грудня 2022 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства Криворізька теплоцентраль про виключення з обліку по особовому рахунку заборгованості попереднього власника в порядку захисту прав споживача, здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального провадження з призначенням підготовчого судового засідання. У відзиві на позовну заяву, а також зустрічному позові адвокат Солод Р.Г., який діє в інтересах відповідача [PERSON] зазначив, що 24 вересня 2021 року [PERSON] стала власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. Вказаним договором не передбачено перехід зобов`язань за спожиті житлово-комунальні послуги від продавця до покупця, також договір не містить застережень про переведення боргу попереднього власника. Діючим законодавством також не передбачено обов`язку нового власника квартири сплачувати борги попередніх власників за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це попередньо не оговорено у договорі. Враховуючи викладене, просять зобов`язати АТ Криворізька теплоцентраль виключити із сум заборгованості за адресою: [ADDRESS] суму у розмірі 36811,01 грн. за період до 24 вересня 2021 року, а також стягнути з АТ Криворізька теплоцентраль судові витрати у розмірі 7000 грн. Від АТ Криворізька теплоцентраль на адресу суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вказано, що позивач за первісним позовом є постачальником житлових послуг з надання теплової енергії квартири за адресою: [ADDRESS] , власником якої з 24 вересня 2021 року є [PERSON] . По особовому рахунку за вищевказаною квартирою обліковується заборгованість за період з жовтня 2013 року за попереднім власником [PERSON] . За період з 01 вересня 2021 року по 31 жовтня 2022 року відсутня заборгованість за оплату послуг з централізованого опалення. АТ Криворізька теплоцентраль не покладало на [PERSON] обов`язку попереднього власника квартири сплачувати заборованість за послуги з постачання теплової енергії. Нарахування заборгованості за особовим рахунком є операцією бухгалтерського обліку, яка сама по собі не створює цивільно-правових наслідків для позивача за зустрічним позовом. При цьому, на законодавчому рівні не визначено механізму списання боргів за отримані житлово-комунальні послуги. За ст.8 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні бухгалтерський облік підприємства ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації і питання організації бухгалтерського обліку належить до компетенції власника підприємства або уповноваженої посадової особи. Для забезпечення ведення бухгалтерського обліку розрахунків за житлово-комунальні послуги на кожен об`єкт обліку (квартиру) підприємство відкриває один особовий рахунок і факт рахування за певною квартирою суми боргу не свідчить про порушення прав позивача за зустрічним позовом. З урахуванням наведеного, просили відмовити у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. Ухвалою суду від 30 січня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника\~АТ Криворізька теплоцентраль про заміну неналежного відповідача [PERSON] на [PERSON] . Змінену позовну заяву\~Акціонерного товариства Криворізька теплоцентраль до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги залишено без розгляду. Ухвалою суду від 30 січня 2023 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Представник АТ Криворізька теплоцентраль у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи без участі представника. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник у судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги за зустрічним позовом просили задовольнити у повному обсязі та відмовити у задоволенні первісного позову. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ч.2 ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено,\~що квартира за адресою: [ADDRESS] перебуває на обслуговування у АТ Криворізька теплоцентраль, на яку відкритий особовий рахунок № [NUMBER] і спір між сторонами виник з приводу заборгованості за нараховані послуги теплопостачання за вказаною адресою за період з 01.11.2013 року по 01.11.2021 року. Звертаючись до суду із позовом, представником позивача долучено до позовної заяви Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого квартира за адресою: [ADDRESS] на праві вланості належить [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченого 24 вересня 2021 року державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. за № 2-1731 (а.с.6). Зі змісту наданої [PERSON] копії договору купівлі-продажу квартири встановлено, що сторонами договору не було передбачено переходу зобов`язань з оплати заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, що існувала станом на дату укладення договору від продавця до покупця, а також відсутні застереження про переведення боргу попереднього власника на покупця (78-79, 84-85). Відповідно до приписів норм\~Закону України Про житлово-комунальні послуги,\~Закону України Про теплопостачання, Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ України № 630 від 21.07.2005 року - між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по центральному опаленню. АТ Криворізька теплоцентраль по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст.67,\~68,\~162 Житлового Кодексу України\~зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Відповідно до положень\~статті 68 ЖК України\~наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать, в тому числі, послуги з постачання теплової енергії. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої\~статті 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 24 червня 2004 року). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша\~статті 9 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 9 листопада 2017 року\~). Положеннями частини четвертої статті 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Тобто тягар утримання майна покладається на його власника. Крім того, відповідно до\~статті 322 ЦК України\~на власника покладається тягар утримання майна. Частиною другою\~статті 382 ЦК України\~встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. Діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604 св 20), від 14 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 12 жовтня 2022 року у справі № 312/44/20 (провадження № 61-13033 св 20). При цьому у постанові Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №686/6276/19 (провадження №61-3604св20) зроблено висновок про те, що діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, з наданого АТ Криворізька теплоцентраль розрахунку заборгованості встановлено, що у період з жовтня 2013 року по жовтень 2021 року нараховано заборгованість за послуги теплопостачання в розмірі 36811,01 грн за адресою: [ADDRESS] (а.с.5) При цьому відповідач за первісним позовом [PERSON] набула право власності на вказану квартиру з 24 вересня 2021 року, сплативши в повному обсязі нараховану суму за послуги з опалення з моменту придбання квартири за вересень 2021 року в розмірі 72,12 грн. (а.с.144). Крім того, представником АТ Криворізька теплоцентраль у відзиві на зустрічний позов підтвреджено, що за період з 01 вересня 2021 року по 31 жовтня 2022 року у [PERSON] відсутня заборгованість за оплату послуг з централізованого опалення. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ Криворізька теплоцентраль до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2013 року по вересень 2021 року, а також інфляційних витрат та 3% річних, як до нового власника квартири є безпідставними, оскільки за змістом Договору купівлі-продажу квартири відповідач не набула обов`язку зі сплати заборгованості попереднього власника, а зміст договору не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями\~статті 520 ЦК України\~(заміна боржника у зобов`язанні). Вирішуючи питання щодо заявлених позовних вимог за зустрічним позовом про зобов`язання АТ Криворізька теплоцентраль виключити із сум заборгованості (з обліку по особовому рахунку) заборгованість в розмірі 36811,01 грн. яка виникла з вини попереднього власника у період до 24.09.2021 року, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, провадження №14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, провадження №12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, провадження №14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц, провадження №14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі №925/642/19, провадження №12-84гс20 та інших. У вказаній справі судом встановлено, що відповідач за первісним позовом не вчиняла правочинів щодо прийняття боргу з оплати послуг за теплопостачання попереднього власника вказаної квартири, а отже на неї не може бути покладено обов`язок зі сплати вказаної заборгованості, нарахованої позивачем за первісним позовом попередньому власнику до 24 вересня 2021 року, тобто до укладення договору купівлі-продажу квартири. З урахуванням фактичних обставин цієї справи, вимога\~відповідача за первісним позовом [PERSON] про зобов`язання АТ Криворізька теплоцентраль виключити з обліку по особовому рахунку заборгованість попереднього власника квартири за період до 24 вересня 2021 року, є обґрунтованими та відповідають критеріям ефективного судового захисту від пред`явленого АТ «Криворізька теплоцентраль» позову про стягнення заборгованості, оскільки задоволення зустрічних вимог відновлює порушені права відповідача за первісним позовом та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості відповідача перед позивачем. Аналогічний правовий висновок щодо способу судового захисту у подібних вимогах викладено Верховним Судом у постановівід 01 вересня 2020 року у справі №686/6276/19 (провадження №61-3604св20), а також у постанові від 26 січня 2022 року у справі №201/11406/20 (провадження № 61-18079св21). Відповідно до п.6 ч.1\~ст.264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з ч.1\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України\~до витрат,\~пов`язаних\~з розглядом\~справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.2-6\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).\~\~ На виконання вказаних вимог закону, відповідачем за первісним позовом [PERSON] надано: договір про надання правничої допомоги від 14 листопада 2022 року, укладений з адвокатом Солод Р.Г., додаткову угоду до договору про надання юридичної (правничої) допомоги від 14 листопада 2022 року, акт прийому-здачі наданих послуг від 05 грудня 2022 року за яким адвокатом Солод Р.Г. надано [PERSON] наступні послуги: консультація та правовий аналіз документів з питання стягнення заборгованості 0,5 год. 500 грн., складання відзиву на позовну заяву 2,5 год. 2500 грн., складання зустрічної позовної заяви 4 год. 4000 грн., а також квитанція про оплату послуг адвоката за договором від 14 листопада 2022 року про сплату [PERSON] грошових коштів адвокату Солод Р.Г. у сумі 7000 грн. (а.с.86-93). Вивчивши вказані докази, розподіляючи судові витрати між сторонами за результатами вирішення спору, суд вважає за необхідне стягнути з АТ "Криворізьька теплоцентраль" на користь [PERSON] понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7000 грн. Крім того, підлягає стягненню з з АТ Криворізька теплоцентраль на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. за подання зустрічного позову, оскільки позивач за зустрічним позовом була звільнена від його сплати. Враховуючи результат вирішення спору, відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем за первісним позовом, не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved