Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-06 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці із позовною заявою до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 27 червня 2019 року між позивачкою, [PERSON] та відповідачем, [PERSON] , був зареєстрований шлюб, який 19 березня 2020 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці розірвано. [INFO] у неї та відповідача народилася донька [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 жовтня 2020 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень щомісячно з 26 травня 2020 року і до її повноліття. Після розірвання шлюбу донька проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. На даний час виникла необхідність змінити спосіб стягнення аліментів, з огляду на те, що сума аліментів у розмірі 1600 грн. є недостатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Будь-якої матеріальної допомоги на утримання дочки відповідач не надає, участі у вихованні дитини не приймає. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів відбулися значні інфляційні процеси у державі та девальвація гривні, а матеріальний стан матері з часу ухвалення рішення значно погіршився, в той же час як витрати на дитину зросли. Зміна способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку надасть можливість позивачці отримувати аліменти на дитину у більшому розмірі. В мирний час позивачка здійснювала підприємницьку діяльність, однак після повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну та втрати попиту на послуги, які нею надавались, [PERSON] довелось припинити господарську діяльність, у зв`язку із чим вона втратила дохід. Дитина має потребу в соціальному розвитку та навчанні, а також у профілактичних заходах покращення стану здоров`я, на що постійно необхідні матеріальні витрати. Окрім цього мінімально необхідні витрати на одяг та навіть на харчування дитини зросли майже вдвічі, у зв`язку із чим позивачка змушена звертатись до суду із вимогою про зміну способу стягнення аліментів на дитину. Відповідач є здоровим та працездатним, проблем із станом здоров`я не має, має у власності нерухоме майно. У відповідача, крім малолітньої [PERSON] на утриманні є двоє неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , непрацездатних дружини чи батьків немає. З лютого 2020 року по даний час працює водієм у Польщі та отримує хороший дохід. Додатком до угоди про працю встановлено, що щомісячна зарплата відповідача згідно з договором становить 2600,00 злотих. Так, у дитини з народження проблеми із зором - це зумовлює необхідність періодичних відвідувань офтальмолога та зміни окулярів, що призводить до додаткових витрат: 26.11.2021 - 2430 грн., 03.05.2022 - 1650 грн., 04.10.2022 - 2849 грн. Також протягом останнього року дитині було необхідно лікування зубів, яке є досить дорого вартісним та яке позивачка повністю оплатила самостійно: 27.03.2021 - 150 грн., 10.04.2021 - 250 грн., 26.04.2021 - 18325 грн., 12.05.2021 - 150 грн., 17.12.2021 - 400 грн., 25.01.2022 - 650 грн., 10.02.2022 - 650 грн., 05.05.2022 - 250 грн., 03.08.2022 - 825 грн. Таким чином, всього на лікування дитини мати понесла витрати в розмірі 6929 грн. (лікування зору) + 21650 грн. (лікування зубів) = 28579 грн. Окрім того, задля всебічного розвитку здібностей та навичок дитини, вона наразі займається за програмою інтерактивних завдань «Rozumnyky Edugames». Для навчання дитині потрібен ПК, у зв`язку із чим матір`ю було придбано ноутбук - трансформер для учня та програмне забезпечення ЕОІР для початкової школи на дванадцять місяців вартістю 14500 грн., а також необхідне канцелярське приладдя вартістю 477,85 грн. Отже, всього позивач понесла 28579 грн. + 15977,85 грн. = 44556,85 грн. додаткових витрати на лікування та розвиток дини, з яких половина підлягає стягненню з відповідача, що становить 44556,85 / 2 = 22278,43 грн. Як зазначалось вище, метою зміни способу стягнення аліментів у даній справі є якнайкраще забезпечення інтересів малолітньої дитини та можливість отримання більшоїсуми коштів на її утримання. . На підставі викладеного просила суд змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової сумі у розмірі 1600 грн. щомісячно на 1/4 частину від усіх видів заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Також просила стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на дитину в розмірі 22278,43 грн. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 18.01.2023 ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 727/11966/22 було відкрито провадження у цій цивільній справі. 07.04.2023 представник позивача надала клопотання про слухання справи без участі позивача та її представника. 07.04.2023 представник позивача надав клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що витрати на утримання дитини зросли, а відповідач в добровільному порядку не приймає в них участі, а розміру аліментів, що стягуються не вистачає, крім того позивач самостійно понесла додаткові витрати на дитину. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, була представлена її представником. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала, просила позов задовольнити, просила стягнути судові витрати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за наявності всіх наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. У зв`язку з наведеним, суд уважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові докази по справі, суд уважає встановленими фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи встановлено, що згідно з копією рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.03.2020 у справі №727/12208/19 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішення набрало законної сили 21.04.2020. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02.07.2016 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, [PERSON] народилася [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 1547. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Згідно з копією рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.10.2020 справа №727/4415/20 стягнуто аліменти з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в сумі 1600 грн. щомісяця до її повноліття. Рішення набрало законної сили 02.12.2020. Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №205529149 від 27.03.2020, [PERSON] має у спільній частковій власності в розмірі 1/6 частки квартиру: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності від 18.12.2008, № [NUMBER] , Управління муніципального розвитку Артемівської міської ради. Згідно з угодою про працю від 10.08.2020 [PERSON] працевлаштувався на необмежений термін від 01.04.2020 водієм вантажного трактора, заробітна плата 2600,00 злотих брутто. Згідно з довідкою від 03.05.2022 [PERSON] у віці 6 років відвідала офтальмолога. Згідно з замовленням №220Р від 26.11.2021 на ім`я [PERSON] сплачено 2060 грн., 70 грн., 300 грн. Згідно з прибутково касовим ордером №С48013 від 26.11.2021 Оптика Люксор [PERSON] оплата 370 грн. Згідно з рахунком-фактурою №ЗПК-1С05002 від 26.11.2021 Оптика Люксор [PERSON] оплата 2060 грн. Згідно з замовленням №2534 від 03.05.2022 на ім`я [PERSON] сплачено 1650 грн.. Згідно з довідкою від 26.09.2022 [PERSON] у віці 6 років відвідала офтальмолога. Згідно з замовленням №3022р від 04.10.2022 на ім`я [PERSON] сплачено 2849 грн.. Згідно з актом виконаних робіт від 03.08.2022 пацієнт [PERSON] , лікування у стоматолога в період з 27.03.2021 по 05.05.2022 вартість 20825,00 грн. Згідно з актом виконаних робіт від 03.08.2022 пацієнт [PERSON] , лікування у стоматолога вартість 825,00 грн. Мотивувальна частина З досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на отримання від другого із подружжя коштів на утримання неповнолітньої дитини. Вказані правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства"). Аналогічна позиція викладена ВС у постанові від 16.09.2020 року у справі №565/2071-19. Відповідно до норм чинного законодавства за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Суд ураховує, що Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: зокрема, для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2833,00 грн., з 1 липня 2969,00 грн., з 1 грудня 3040,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто розмір аліментів, який відповідач сплачує на даний час, вже є меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Нести відповідальність по утриманню дитини повинні обидва батьки. При цьому, судом враховується той факт, що відповідач працездатний, він разом з позивачем повинен у рівних частках нести матеріальну відповідальність, а тому, відповідно до конституційного принципу верховенства права, з урахуванням потреб дитини та можливостей батька, суд вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів, які він сплачує на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини. Отже, виходячи з встановлених дійсних обставин справи та враховуючи матеріальне становище платника аліментів, стан здоров`я дитини, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, виходячи з принципу рівності участі батьків у вихованні та утриманні дітей, оскільки прожитковий мінімум, згідно з визначенням, наведеним в ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, тому обмежувати розмір аліментів лише розміром прожиткового мінімуму доходів суд вважає не можливим. Разом з тим, суд при визначенні розміру аліментів прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, позивач посилався на те, що донька захворіла, що збільшило суму витрат на дитину щомісяця. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки належними та допустимими доказами позивачем підтверджено погіршення її майнового стану та хворобою дитини, і навіть зміна сімейного стану відповідача - наявність дітей від іншого шлюбу, не є безумовною підставою відмови позивачу у задоволенні позовних вимог щодо зміни способу стягнення аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20). Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу положень статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз вищенаведених норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. На підтвердження позовних вимог позивачем надано копії товарних чеків на лікування [PERSON] . Беручи до уваги зазначені витрати, які були здійсненні позивачем, у зв`язку зі станом здоров`я та розвитком спільної з відповідачем дитини, дані витрати підтверджені належними та допустимими доказами, виходячи із принципу першочерговості інтересів дітей та обов`язку обох батьків утримувати дитину та нести додаткові витрати на дітей, суд уважає обґрунтованою суму для стягнення із відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину в розмірі 22278 грн. 43 коп.. Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2-7 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018р. по справі № 61-3416св18. На підтвердження витрат на правову допомогу під час розгляду даної справи, позивачем до суду надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧЦ №000453 від 29.11.2019; договір про надання правничої правової допомоги №35/21 від 13.05.2021; звіт про надані послуги у зв`язку із розглядом справи №727/11966/22; квитанцією №0.0.2935774848.1 від 07.04.2023. Згідно з п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу суд, зазначає, що за умовами вартість послуг складає 10000 грн., позивач документально підтвердив та довів витрати на правову допомогу лише у розмірі 5000 грн., тому вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню в сумі 5000 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України суд уважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved