Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом та просить визнати за ним право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що в 2006 році, він отримав у спадщину 1/3 частину житлового будинку по [ADDRESS] . З тих пір, більше 17 років володіє та користується всім житловим будинком, а тому вважає що має право на отримання у власність всього житлового будинку за набувальною давністю. Ухвалою судді від 18.07.2022 відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 23.01.2023 закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до Радомишльської міської ради Житомирського району про визнання права власності та призначено розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав заяву про розгляд справи без їх участі, з позовними вимогами погоджуються. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав. Спір щодо визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю регулюється вимогами ст.344 ЦК України, зокрема відповідно до частини першої, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до п.п.9,11,13,14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У своїй постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. У постанові Верховного Суду від 28.04.2020 року № 552/1354/18, постановленій в справі у подібних правовідносинах суд касаційної інстанції зазначив, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені\~статтею 344 ЦК України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] набув право власності на 1/3 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 30.05.2006 року Радомишльською державною нотаріальною конторою, після смерті спадкодавця [PERSON] . Згідно Акту обстеження соціального стану від 17.09.2020 посвідченого депутатом Радомишльської міської ради Соболевський І.П. з 2006 року по даний час утримує та доглядає за даним будинком та земельною ділянкою. З матеріалів спадкової справи № 301(2005) заведеної Радомишльською державною нотаріальною конторою, до майна померлої [PERSON] вбачається, що із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернувся позивач по справі [PERSON] . В матеріалах спадкової справи наявний витяг з Реєстру права власності на нерухоме майно від 11.04.2006 року згідно якого власниками будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, на підставі свідоцтва про право на спадщину. Належну спадкодавцю [PERSON] частку будинку прийняв її троюрідній брат [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом № 1-848 від 30.05.2006 року. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 310147048 від 19.09.2022 року, власниками будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях За приписами\~ст..ст.\~319,\~321\~ЦК України\~власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд.\~Право власності\~є непорушним.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні. Особа\~може бути\~позбавлена права\~власності або\~обмежена у\~його здійсненні\~лише у\~випадках і\~в порядку,\~встановлених законом. Усім\~власникам забезпечуються\~рівні умови\~здійснення своїх\~прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. У даному випадку за умов існування інших співвласників будинку за адресою: [ADDRESS] Радомишльську міську раду Житомирського району Житомирської області не можна вважати належним відповідачем у цій справі. Належним відповідачем має бути [PERSON] та [PERSON] , які являються власниками 1/3 частини спірного майна кожна. У разі пред`явлення позову до неналежного відповідача суд першої\~інстанції має\~право за\~клопотанням позивача\~до закінчення\~підготовчого провадження\~залучити до\~участі у\~ній співвідповідача.\~Якщо позов\~подано не\~до тієї\~особи,\~яка повинна\~відповідати за\~позовом,\~суд до\~закінчення підготовчого \~провадження за\~ клопотанням позивача \~замінює первісного\~відповідача належним\~відповідачем,\~не закриваючи\~провадження у\~справі.\~ (ч. ч. 1, 2 ст. 51\~ЦПК). Після спливу\~строків,\~зазначених у\~частинах першій\~та другій\~цієї статті,\~суд може\~залучити до\~участі у\~справі співвідповідача\~або замінює\~первісного відповідача\~належним відповідачем\~виключно у\~разі,\~якщо позивач\~доведе,\~що не\~знав та\~не міг\~знати до\~подання позову\~ у справі\~ про підставу\~залучення такого\~співвідповідача чи\~заміну неналежного\~відповідача. Звернувшись з позовними вимогами до Радомишльської міської ради Житомирського району Житомирської області як територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування, позивач не залучив до участі у справі інших відповідачів або ж співвідповідачів, не зважаючи на те, що він був обізнаний про наявність інших спадкоємців, які є власниками майна, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 301(2005). Крім того, позивач неодноразово заявляв клопотання про витребування доказів, однак, не скористались своїм право на подачу до суду клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем або ж залучення до участі у справі співвідповідача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Таким чином аналіз наведених норм права та встановлених в судовому засіданні обставин справи дає можливість зробити висновок про те, що позовні вимоги\~заявлені\~до\~неналежного відповідача, а отже задоволенню не підлягають. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed