Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства «Плюс Банк», третя особа без самостійних вимог: Південний відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з майна. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачем вказано, що вона, [PERSON] , є власницею квартири [ADDRESS] на праві спільної часткової власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 26.09.2009 року. Разом із нею співвласником квартири також був її рідний син, [PERSON] , який на жаль помер [INFO] , що підтверджується скороченою випискою про смерть. Зі смертю її сина відкрилася спадщина на належну йому частку квартири, а вона, бажаючи, щоб саме її онук отримав у спадщину та власність квартиру, яка належить їй та її синові, вирішила звернутися до приватного нотаріуса з метою переоформлення належної їй частки квартири своєму онукові. Звернувшись до приватного нотаріуса з метою оформлення Договору дарування, остання повідомила їй, що на жаль вона не може здійснити переоформлення належної їй частки квартири, оскільки на все її майно накладено обтяження органами виконавчої служби. Не розуміючи чому все її майно обтяжено, вона звернулася безпосередньо до Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське та отримала письмову відповідь, з якої вбачається, що постановою про відкриття виконавчого провадження б/н від 23.03.2010 року Баглійським ВДВС Дніпродзержинського МУЮ зареєстровано обтяження на все майно боржника [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . У відповідь на адвокатський запит органом виконавчої служби було повідомлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №18301659 з примусового виконання судового наказу №2н-8174/09 виданого 30.06.2009 року Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Плюс Банк» боргу у сумі 6461,41 грн., судового збору у сумі 32,31 грн., витрат на ІТЗ у сумі 43,75 грн., в період з 23.03.2010 по 20.01.2013 року. 20.01.2013 року державним виконавцем відповідно до п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 №606-ХІУ зі змінами) винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Надати більш детальну інформацію неможливо, оскільки матеріали виконавчого провадження знищені відповідно до п.2 Розділу XI наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями». Рекомендовано звернутися до суду. Також нею було подано звернення до Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська з метою отримання копії судового наказу, що став підставою для відкриття виконавчого провадження та обтяження мого майна. Згідно Довідки вих. п/30/2023 від 07.03.2023 року, виданої Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська, у період з 2008 по 2010 роки справа ні наказного, ні позовного проваджень про стягнення боргу за кредитним договором на користь ВАТ «Плюс Банк» відносно [PERSON] районним судом, за вказаним судовим наказом №2н-8174/09, не розглядалась. Отже, підставою для відкриття виконавчого провадження та винесення постанови від 23.03.2010 року Баглійським ВДВС Дніпродзержинського МУЮ, якою зареєстровано обтяження на все майно [PERSON] , позивача у справі, стало примусове виконання судового наказу №2н-8174/09, який фактично Баглійським районним судом Дніпродзержинська не видавався. Крім того, як вбачається із відповіді органу виконавчої служби, 20 січня 2013 року державним виконавцем відповідно до п.2. ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (редакція від 21.04.1999 р.) було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, а саме у зв`язку із тим що : 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Після повернення виконавчого документу стягувачу, минуло вже більше 10 років, останній повторно за відкриттям виконавчого провадження та пред`явленням до виконання вказаного судового наказу не звертався, будь-які документи із виконавчого провадження №18301659 у Південному ВДВС м.Кам`янське відсутні, у зв`язку із їх знищенням через строки зберігання. Однак, як вбачається із Довідки за ВП №18301659 - спецрозділ, незважаючи на те, що виконавче провадження завершено, постанова про закриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника (ідентифікатором) від 23.03.2010 року, і досі залишається актуальною. Арешт на майно, який було накладено постановою Баглійського ВДВС 23 березня 2010 року, та як результат зареєстровано обтяження на все майно [PERSON] , позивач вважає незаконним, та таким, що порушує її право власності. Як вбачається із відповіді органу виконавчої служби, підставою для зняття арешту з майна позивача, може слугувати виключно рішення суду, тому позивачка вважає, що у неї є підстави для звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Про поважні причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, рішення просили прийняти на розсуд суду. Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.280 та відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , є власницею квартири [ADDRESS] на праві спільної часткової власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 26.09.2009 року. Разом із нею співвласником квартири також був її рідний син, [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується скороченою випискою про смерть. Відповідно до довідки наданої Південним відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №18301659 з примусового виконання судового наказу №2н-8174/09 виданого 30.06.2009 року Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Плюс Банк» боргу у сумі 6461,41 грн., судового збору у сумі 32,31 грн., витрат на ІТЗ у сумі 43,75 грн., в період з 23.03.2010 по 20.01.2013 року. 20.01.2013 року державним виконавцем відповідно до п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 №606-ХІУ зі змінами) винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Надати більш детальну інформацію неможливо, оскільки матеріали виконавчого провадження знищені відповідно до п.2 Розділу XI наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями». Рекомендовано звернутися до суду. Згідно Довідки вих. п/30/2023 від 07.03.2023 року, виданої Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська, у період з 2008 по 2010 роки справа ні наказного, ні позовного проваджень про стягнення боргу за кредитним договором на користь ВАТ «Плюс Банк» відносно [PERSON] районним судом, за вказаним судовим наказом №2н-8174/09, не розглядалась. Відповідно до п.9.9 наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки. Ст.ст.1-3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.2 ст.30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391\~ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Згідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до вимог ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі наведеного, аналізуючи докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про звільнення майна з-під арешту є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору, необхідно покласти на позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved