Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

08.02.2023 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просить стягувати щомісячно з Міністерства внутрішніх справ України в її користь за рахунок державного бюджету (Державної Казначейської служби України) втрачений заробіток у розмірі мінімальної заробітної плати 6\~700 гривень та половину мінімальної заробітної плати на постійний сторонній догляд в розмірі 3\~350 гривень, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 02.02.2023 року. Вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду (справа № 442/5169/13-ц) від 02.10.2015 стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України в її користь за рахунок державного бюджету - Державна Казначейська служба України - втрачений заробіток за період з 16.05.2005 року по 31.03.2015року в сумі 93444 гривні, зобов`язавши відповідача сплачувати позивачу втрачений заробіток в розмірі мінімальної заробітної плати в сумі 1218 гривень, 4931 гривню 33 копійки витрати на проїзд до місць її лікування та в зворотному напрямку, 46722 гривні витрат на необхідний сторонній догляд, зобов`язавши сплачувати 609 гривень - половину мінімальної заробітної плати на постійний сторонній догляд, а також 200 000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Зазначає, що підставою для звернення до суду з позовом були незаконні дії зі сторони старшого інспектора дорожньо-патрульної служби 1 оперативного батальйону Державтоінспекції Спеціалізованого загону «Кобра» особливого призначення імені Юрія Дагаєва - працівника правоохоронного органу [PERSON] , який 13.02.2005 наніс їй тілесні ушкодження у вигляді сліпого проникаючого вогнепального поранення задньо-зовнішньої поверхні верхньої частини правого плеча з проникненням в праву плевральну порожнину, відламковим переломом ІІІ- го ребра справа, перелому кореня дужки ХІІ-го хребця зліва, наскрізного кульового поранення правої легені з забоєм ІІ та правобічним гемоплевмотораксом, кульової хребетно-спинномозгової травми з явищами забою спинного мозку та нижньою параплегією розладів функції тазових органів, травматичного правобічного плекситу, які супроводжувалися геморагічним шоком та спінальним шоком, які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких. Наслідком незаконних дій [PERSON] у неї є втрата загальної працездатності на 100%. На момент заподіяння їй поранень, вона була неповнолітньою та визнана інвалідом дитинства довічно. Вказує, що розмір мінімальної заробітної плати знову значно змінився, тому звернулась до суду з позовною заявою про збільшення розміру відшкодування шкоди. 21.03.2023 року представник МВС Щепанський А.М. подав відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити. В обґрунтування відзиву вказує, що правонаступником Спеціального загону «Кобра» особливого призначення при МВС України є Департамент Державної автомобільної інспекції МВС України, до якого перейшли всі права та обов`язки вказаного загону, в тому числі й деліктна відповідальність за протиправні дії працівників загону. Позивачка не надала доказів, що підтверджували факт понесення нею витрат на сторонній догляд, а тому, зобов`язання сплачувати на її користь суму 3\~350 гривень на постійний сторонній догляд є безпідставним. Представник позивача-адвокат Волощук Б.І. подав заяву, в якій просить слухати справу без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задоволити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, причин своєї неявки не повідомляли, однак належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Договором або законом може бути збільшений обсяг і розмір відшкодування шкоди, завданої потерпілому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 жовтня 2015 року стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України в користь [PERSON] за рахунок державного бюджету Державна Казначейська служба України - втрачений заробіток за період з 16.05.2005 року по 31.03.2015 року в сумі 93444 гривні, зобов`язавши відповідача сплачувати позивачу втрачений заробіток в розмірі мінімальної заробітної плати в сумі 1218 гривень, 4931 гривню 33 копійки витрати на проїзд до місць її лікування та в зворотному напрямку, 46722 гривні витрат на необхідний сторонній догляд, зобов`язавши відповідача сплачувати позивачу 609 гривень - половину мінімальної заробітної плати на постійний сторонній догляд, а також 200000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Дане рішення залишено без змін ухвалами Апеляційного суду Львівської області від 06 червня 2016 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2017 року. Тобто, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 жовтня 2015 року набрало законної сили, відтак підлягає виконанню. Обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Таким чином, суд звертає увагу на те, що питання втраченого заробітку в розмірі мінімальної заробітної та витрат, які є необхідними на сторонній догляд, були предметом судового розгляду в контексті спірних правовідносин, таким надана належна правова оцінка. Згідно із ч. 1 ст.1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Таким чином, законом передбачено право потерпілого на перерахунок раніше визначеного розміру відшкодування йому шкоди, завданої ушкодженням здоров`я або смертю. Враховуючи наведені норми права, суд констатує те, що в контексті спірних правовідносин не підлягають встановленню чи доказуванню обставини щодо належного відповідача, підставності відповідних вимог в принципі чи як зазначив суд, встановлення законодавчого підґрунтя таких, оскільки як зазначено вище, таким надана оцінка, що спростовує відповідні доводи відповідача та висновки суду у оскаржуваному рішенні. Поняття «мінімальна заробітна плата» визначено в ЗУ «Про оплату праці». Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у законі про Державний бюджет України з урахуванням вироблених шляхом переговорів пропозицій спільного представницького органу об`єднань профспілок і спільного представницького органу об`єднань організацій роботодавців на національному рівні. Розмір мінімальної заробітної плати не може бути зменшено в разі зменшення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ст. 10 закону). З врахуванням наведеного, суд виходить з того, що у зв`язку із зміною розміру мінімальної заробітної плати, фактично виплачуване позивачці [PERSON] відшкодування є меншим за розмір відшкодування, на яке вона має право. Згідно із ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 1 січня встановлений на рівні 6700 гривень. Таким чином, враховуючи збільшення розміру мінімальної заробітної плати збільшенню за заявою потерпілої підлягає і розмір відшкодування шкоди. Крім цього, враховуючи вирішені позовні вимоги рішенням Дрогобицького міськрайонного суду (справа № 442/5169/13-ц) від 02.10.2015 в частині зобов`язання відповідача сплачувати позивачці половину мінімальної заробітної плати на постійний сторонній догляд, а також роз`яснення надані у п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суд вважає, що і вимога про збільшення розміру відшкодування на постійний сторонній догляд підлягає задоволенню у зв`язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати. В свою чергу, статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Виходячи з положень цивільного процесуального законодавства відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц. Предмет позову це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Підстава позову це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування. Як зазначалося вище, предметом доказування в межах даної справи не є підставність вимог про відшкодування шкоди у відповідний спосіб, а лише перевірка наявності підстав для збільшення розміру, уже стягнутого відшкодування. Іншими словами, даний позов, як спосіб захисту, випливає із попередньо вирішеного позову та є наслідком відповідних змін у законодавстві. Що стосується доводів сторони відповідача про те, що спеціальний підрозділ дорожньо-патрульної служби особливого призначення є підрозділом Департаменту ДАІ МВС України, який є правонаступником Спеціального загону «Кобра» та до нього перейшли всі права і обов`язки вказаного загону, у тому числі й деліктна відповідальність за протиправні дії працівників, такі не приймаються до уваги судом, оскільки не входять у предмет доказування, при цьому можуть бути вирішені у відповідний процесуальний спосіб, зокрема на стадії виконання відповідного судового рішення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, так як позивач звільнена від сплати судового збору (є особою з інвалідністю І групи), судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved