Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Свої вимоги мотивувала тим, що з 07 червня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.11.2017 у справі №127/22876/17 розірвано. У даному шлюбі народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Під час припинення шлюбу місце проживання дитини [PERSON] визначено не було. Незважаючи на те, що донька офіційно зареєстрована за адресою її батька: [ADDRESS] , весь час від народження дочка [PERSON] проживає разом зі позивачкою. [INFO] позивачка одружилася із [PERSON] . У новому шлюбі [INFO] народився син - [PERSON] . При цьому, на момент звернення із позовною заявою до суду позивачка перебувала на дев`ятому місяці вагітності. В листопаді 2022 року [PERSON] звернулась до Департаменту соціальної політики Управління соціального захисту населення (Лівобережжя) на предмет як отримати посвідчення «Матері багатодітної сім`ї» та посвідчення «Дитини з багатодітної сім`ї». Проте їй було надано роз`яснення, що у разі реєстрації повторного шлюбу та проживання із дитиною від попереднього шлюбу необхідно надати документ, що підтверджує факт виховання дитини одним із батьків, фактично - рішення суду із зазначенням місця проживання дитини одним із батьків після розірвання шлюбу. З огляду на викладені обставини позивачка просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за місцем її проживання. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, до участі у справі залучено Службу у справах дітей Вінницької міської ради та зобов`язано надати письмовий висновок щодо заявлених позовних вимог. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Службою у справах дітей Вінницької міської ради 22.02.2023 (вх. №14550) надано висновок Виконавчого комітету Вінницької міської ради №01/00/011/9115 від 16.02.2023, відповідно до якого орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за недоцільне визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , оскільки спір між батьками щодо проживання дитини відсутній (а.с. 39-41). 27.02.2023 представником позивачки адвокатом Олійником А.М. надано суду додаткові пояснення згідно яких зауважив, що висновок органу опіки та піклування про доцільність не є обов`язковим для суду та немає імперативного характеру. При цьому у даній справі висновок не є визначальним, так як у ньому лише зазначається про наявність у позивача належних житлово-побутових умов для проживання та розвитку доньки. Також просив суд врахувати, що у наданому Службою у справах дітей ВМР висновку не вказано жодного аргументу та факту щодо порушення прав малолітньої дитини за умови її проживання ї матір`ю, зазначено, що для дитини створені всі умови для проживання та розвитку, а донька виявляє бажання проживати разом із своєю матір`ю. Явних конфліктних ситуацій у сторін не виникає. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Представник позивачки [PERSON] - адвокатОлійник А.М., який діє на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АВ №1011086 від 21.12.2022, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради Остапець Н.М., яка діє на підставі довіреності №90 від 12.10.2022, у судове засідання не з`явилась, натомість разом із висновком подала до суду заяву згідно якої просила у зв`язку із службовою зайнятістю розглядати та виносити рішення у справі у її відсутність, підтримала висновок органу опіки і піклування по даній справі, який надано суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони, [PERSON] та [PERSON] , з 07.06.2011 перебували у зареєстровано шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.11.2017 у справі №127/22876/17 розірвано (а.с. 12). У вказаному шлюбі народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого 15.08.2022 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (а.с. 13). 19.06.2018 [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », про шо свідчить свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , видане 19.06.2018 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 14). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15.08.2018 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). [PERSON] зареєстрована разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , однак за цією адресою не проживає, про що свідчать довідка про склад сім`ї №23 від 10.11.2022, видана ОСББ «Шмідта-69», та довідка про реєстрацію місця проживання особи №30364 від 28.05.2019, видана Департаментом адміністративних послуг ВМР (а.с. 9, 10). Як вбачається із довідки про склад сім`ї №251 від 04.11.2022, виданої Шпиківською селищною радою Тульчинського району Вінницької області, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (син), крім того без реєстрації за даною адресою проживають також [PERSON] (чоловік) та [PERSON] (дочка) (а.с. 11). Згідно довідки №73 від 14.11.2022, виданої КЗ «ВЛ №8» [PERSON] навчається у 5-В класі Комунального закладу «Вінницький ліцей №8» (а.с. 16). Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 9 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. В силу положень ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Оскільки Сімейний кодекс України не визначає зміст категорії «інтереси дитини», то розкрити зміст цього поняття можна через підхід, що застосовує Європейський суд з прав людини. Так, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: 1) у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; 2) у найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному середовищі, що не є неблагополучним (пункти 78, 100 рішення ЄСПЛ у справі «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при прийнятті відносно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і у приватній сфері. Найкраще забезпечення інтересів дитини - це право, принцип і правила процедури, які засновані на оцінці усіх елементів, що відображають інтереси дитини у конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти наступним порядком: 1) з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими; 2) з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечують юридичні гарантії та належну реалізацію цього права. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту. З аналізу практики Європейського суду з прав людини слідує, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначив, що «тлумачення ч.1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована, має постійне місце проживання, забезпечена придатним для нормального виховання та розвитку дитини житлом, за станом здоров`я може виховувати дитину та бажає визначити місце проживання дитини з собою, яка на даний час проживає разом з нею. Таке ж бажання виявляє і дитина [PERSON] . Обставини, які суперечить інтересам дитини під час проживання останньої з матір`ю, судом не встановлені. Крім того, визначення місця проживання дитини з матір`ю, не впливатиме на їх взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Такі висновки висловлював і Верховний Суд у справах про визначення місця проживання дітей (постанова Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі №404/3499/17). Що стосується висновку Органу опіки та піклування Вінницької міської ради про недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] , то суд з даним висновком не погоджується та вважає його недостатньо обґрунтованим, вбачає підстави для його відхилення. Так органом не надано оцінки умовам проживання та виховання дитини [PERSON] за місцем реєстрації останньої, а саме за адресою: [ADDRESS] . Крім того, не зазначено обставини, які суперечить інтересам дитини під час проживання останньої з матір`ю. Фактично обґрунтування недоцільності визначення місця проживання дитини з позивачкою обґрунтоване лише відсутністю спору між батьками з огляду на пояснення батька дитини [PERSON] , надані на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20) вказано, що «відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі». Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю підлягають задоволенню, таке рішення відповідатиме найвищим інтересам дитини. При цьому суд звертає увагу, що в даному випадку йде не про розлучення дитини з батьком, а про визначення місця проживання дитини, при тому, що дитина на даний час проживає з матір`ю та виявила бажання проживати з нею. Батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не має бути обмеженим у своєму праві на спілкування з дитиною, на турботу відносно дитини та участь у її вихованні. Щодо розподілу судових витрат, позивачка просила залишити судові витрати за нею.

Outcome: approved