Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Двадцять перша Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності у порядку спадкування за законом. У своїй позовній заяві просила суд визнати за визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частку квартири за адресою: [ADDRESS] після смерті батька - [PERSON] ; Позовні вимоги мотивує тим, що після смерті батька позивачки відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] . В установлений законом строк позивачка звернулася до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану квартиру. 28 липня 2020 року за вих. № 1420/02-31 [PERSON] на підставі статті 49 Закону України «Про нотаріат» отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій роз`яснено порядок і строки оскарження вищевказаної відмови. Оскільки оригінали правоустановчих документів на квартиру [ADDRESS] у позивачки відсутні, то остання звернулася до суду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2021 року було витребувано: у Двадцять першої київської державної нотаріальної контори (місцезнаходження: 04212, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, буд. 11) копію спадкової справи №624/2019 до майна померлого [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2021 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду по суті. 25 січня 2022 року на адресу суду надійшло клопотання від позивача про долучення документів у справі, відповідно до яких вбачається, що Позивачка змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » на підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 28.09.2021. 12 травня 2022 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи №624/2019 до майна померлого [PERSON] . Позивачка у судове засідання не з`явилася, однак через канцелярію суду подала клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити. Відповідачка у в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Судом враховано, що на адресу суду за весь час розгляду надійшло 10 клопотання про відкладення розгляду справи. Третя особа у судове засідання участь своїх представників не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Судом враховано, що на адресу суду надходила заява про розгляд справи за їх відсутності. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Справа розглядалась у порядку загального позовного провадження із проведеним підготовчого судового засідання. Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, 2003 року, законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права, крім того, у судовій практиці застосовується постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» та іншими нормативно-правовими актами. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , є рідною донькою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наступним. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 березня 1998 року вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] . Батьками зазначено: Батько - [PERSON] ; Мати - [PERSON] . Згідно з копієюсвідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 28.09.2021, вбачається, що 28 вересня 2021 року Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис №1912. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] ; дружини - [PERSON] . Таким чином, [PERSON] , є рідною донькою [PERSON] , [INFO] . Батько позивачки - [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26 вересня 2019 року, актовий запис № 487. Після смерті батька позивачки відкрилася спадщина. До складу спадкового майна входить нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . З інформаційної довідки КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 25.06.2020 КВ-2020 № 16980 вбачається, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Заєць І.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 24 червня 2006 року за реєстровим № 1488. 02 липня 2020 року [PERSON] , як представник [PERSON] , звернулась до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно - 1/8 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , після смерті батька позивачки, що підтверджується відповідною заявою, зареєстрованою Двадцять першою київською державною нотаріальною конторою за вх. № 1191/02-14 від 02 липня 2020 року. На підставі статті 46 Закону України «Про нотаріат», підпункту 4.13 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Литвин І. В. відкладено видачу свідоцтва про право на спадщину за законом для витребовування відомостей і документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії. 28 липня 2020 року за вих. № 1420/02-31 [PERSON] на підставі статті 49 Закону України «Про нотаріат» отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій роз`яснено порядок і строки оскарження вищевказаної відмови. Оскільки оригінали правоустановчих документів на квартиру [ADDRESS] у позивачки відсутні, то остання звернулася до суду. Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) - стаття 1216 ЦК України. Спадкодавець - це фізична особа, права та обов`язки якої після смерті переходять до інших осіб. Спадкоємці - це особи, що набувають право на спадщину (особи, які є живими на момент відкриття спадщини, особи, що були зачаті за життя спадкодавця і народилися після відкриття спадщини, а також юридичні особи та держава). Право спадкування тісно пов`язане з правом власності, оскільки спадкування є одним із засобів набуття права власності. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки обставини, які входять до предмета доказування відповідно до Листа від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі, й суд встановлював їх на підставі матеріалів спадкової справи, витребуваної у державного нотаріуса. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, які стали предметом дослідження в ході розгляду цієї справи, й встановлені правовідносини та докази покладені в основу рішення суду про задоволення позову. Із матеріалів спадкової справи встановлена наявність листа № 1420/02-31 від 28.07.2020 р., відповідно до якої нотаріус вказав, що [PERSON] не надала оригіналів правовстановлюючих документів на майно, а саме спірну квартиру. Водночас, нотаріус роз`яснив позивачу його право на звернення до суду за захистом своїх прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Так, відповідно до Листа від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» суди при розгляді справ даної категорії мають звертати увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом та заповітом відповідно до статті 1217 ЦК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається зі ст. ст. 1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Встановивши, що позивачка є спадкоємицею першої черги за законом після смерті батька, вона звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не відмовившись від спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи, а тому суд приходить до висновку, що позивачка вважається такою, що прийняла спадщину - 1/8 частку квартири [ADDRESS] , проте свідоцтво позивачка не отримала й вказане майно залишились не набутим нею, й, оскільки позивачка протягом встановленого законом строку прийняв спадщину, але не отримала свідоцтво про право на спадщину, вона вважається такою, що прийняла спадщину, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позову та визнання за позивачем права власності за законом. За таких підстав позов є обґрунтованим, доведеним й таким, що підлягає задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Щодо розподілу судових витрат суд дійшов наступних висновків. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1228, 1262, 1268 ЦК України, а також Закону України «Про нотаріат», з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування», Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,

Outcome: approved