Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 22 вересня 2022 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судом направлено відповідний запит стосовно перебування [PERSON] на обліку в Яготинському районному військовому комісаріаті та у складі Збройних Сил України. 07 жовтня 2022 року судом отримана відповідь від [INFO] те, що [PERSON] перебуває на службі Збройних Сил України (за контрактом) у військовій частині [NUMBER] (Пирятин) від 20.08.2021 року. Станом на час розгляду справи на території України діє воєнний стан, підставами якого є Укази Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, від 14.03.2022 року №133/2022, від 18.04.2022 року №259/2022, від 17.05.2022 року №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, №757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023. Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2022 року зупинено провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України. Постановою Київського апеляційного суду від 01.03.2023 року зазначену ухвалу скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою від\~23.03.2023\~судове засідання\~призначено на\~18\~квітня 2023 року. Позивачка у позовній заяві просила проводити розгляд справи у її відсутності. Відповідач у засідання не з`явився; про час і місце розгляду повідомлений належним чином; не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позов; заперечень щодо змісту і вимог позовної заяви до суду не направив. Суд враховує, що відповідач перебуває на службі Збройних Сил України за контрактом, що не позбавляло його можливості протягом розгляду справи ефективного використання своїх процесуальних прав, а за позовною заявою є необхідність у стягненні аліментів на дитину. При цьому, відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2129-ІХ «Про внесення змін до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» на період до припинення або скасування воєнного стану на території України припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та ін.). Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.10.2014 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно з копіями довідки про реєстрацію місця проживання та довідки Піщанської селищної ради Вінницької області № 168 від 08.09.2022 року, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , а її донька [PERSON] , [INFO] , перебуває на її утриманні. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків / рішення від 7 грудня 2006 року у справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111/04, § 54). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Підстав для звільнення відповідачки від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст. 188 Сімейного кодексу України (далі СК України), судом не встановлено. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає Приписами ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 182 СК України: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України). Як вбачається з матеріалів справи, сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на утриманні позивачки. Позивачка просить задовольнити свої вимоги, вказуючи на те, що відповідач проживає окремо, в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Судом встановлено, що малолітня дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатною, іншого суду не доведено, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини. Доказів того, що за станом здоров`я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини, суду не надано. Також, суду не надано доказів щодо наявності у відповідача інших утриманців. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Як вбачається з матеріалів справи, при визначені розміру аліментів судом враховуються вимоги, що передбачені ч. 2 ст. 182 СК України, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлений Законом про державний бюджет. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, повноцінно забезпечувати її інтереси, враховуючи передбачені ч. 1 ст. 182 СК України обставини, судом встановлено наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини щомісячно, а саме у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів на утримання дитини, виходячи із встановлених судом обставин, буде необхідним для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виходячи із положень ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп. судового збору, оскільки справа не пов`язана з виконанням військового обов`язку. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved