Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-06 00:00:00

У вересні\~2022\~року позивач\~ [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] \~про стягнення\~боргу,\~в якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу, що становить 548529 грн. у рахунок погашення боргу за розпискою від 06.02.2020 року; стягнути з відповідача на користь позивача 4% місячних у розмірі 680175,96 грн. за весь час користування позикою; стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми у розмірі 32911,74 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що ним особисто було передано в борг відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 15000 доларів США, що за курсом Національного банку України, станом на 07.09.2022 року, складає суму у розмірі 548529 грн. (1 долар США = 36,5686 грн. згідно НБУ) під процентну ставку 4% місячних. Зазначені грошові кошти відповідач отримав в борг на підставі власноруч написаної розписки від 06.02.2020 року. Вищезазначена розписка писалася власноруч [PERSON] ще декілька разів 13.06.2020 року, 14.09.2020 року, 23.03.2021 року, 01.06.2021 року. Незважаючи на досить тривалий час користування позикою відповідач не повернув позивачу отримані кошти. 26.07.2022 року [PERSON] була направлена [PERSON] претензія з проханням повернути кошти, які йому передано відповідно розписки. Відповіді на претензію не надійшло, кошти не повернуті. Станом на 07.09.2022 року сума боргу разом з відсотками становить 1261616,70 грн., з них 548529 грн. основного боргу, 680175,96 грн. 4% місячні від суми боргу, 32911,74 грн. 3% річних. У зв`язку з простроченням відповідачем терміну виконання зобов`язання, а також уникнення мирного вирішення спору, позивач вимушений звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 27.10.2022 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали. Ухвалою суду від 24.01.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті з дня постановлення цієї ухвали. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просить про розгляд справи у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач не подав відзив. Зі згоди сторони позивача, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2\~ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.19 ЦПК України,\~суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно\~ст.13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем відповідачу було надано в позику грошові кошти. З дослідженої розписки від 06.02.2020 року вбачається, що [PERSON] 06.02.2020 року одержав в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 15000 доларів США на термін до 07.06.2020 року під 4 відсотки щомісяця від суми позики. Оригінал розписки від 06.02.2020 року має підпис [PERSON] (а.с.35). Позивач [PERSON] стверджує, що відповідач [PERSON] не виконав боргове зобов`язання, не повернув грошові кошти, а тому повинен сплатити йому суму боргу, відсотки та 3% річних від простроченої суми відповідно до ст.625 ЦК України. Суд вважає доводи [PERSON] підставними, порушене право позивача підлягає захисту, проте вимоги про стягнення сум у визначеному позивачем розмірі підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ч. 1\~ст. 509 ЦК України,\~зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень\~статті 526 ЦК України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч. 1 ст.598\~ЦК України,\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Вищезазначена розписка складена 06.02.2020 року повністю підтверджує як факт отримання [PERSON] грошових коштів за договором позики, так і його зобов`язання повернути ці кошти до 07.06.2020 року. Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики позивач надав суду оригінал розписки відповідача від 06.02.2020 року. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що наявність оригіналу розписки в позивача свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачем по договору позики від 06.02.2020 року. У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернув повністю або частково кошти саме за цим договором позики. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконав зобов`язання за даним договором, а тому зобов`язаний повернути позивачу борг в сумі 15000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.09.2022 року складає 548529 грн. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі\~статтею 625 ЦК України,\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 ЦК України. У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3 % річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Тобто, відповідальність, передбачена даною статтею носить компенсаційний характер, оскільки 3 % річних та індекс інфляції виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, тому відповідно до вимог даної норми зобов`язаний сплатити позивачу борг в сумі 548529 грн., а також 3% річних за прострочення виконання основного зобов`язання, що складає згідно наданих розрахунків 32911,74 грн. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стосовно стягнення 4% щомісяця від суми боргу суд зазначає наступне. У встановлений в розписці в визначений строк [PERSON] не повернув [PERSON] грошові кошти в сумі 15000 доларів США та не сплатила 4 відсотки за користування ними, які було обумовлено сплачувати боржником щомісячно від суми позики. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16. Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18) зроблено висновок щодо застосування положень статті 545 ЦК України і вказано, що «у частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновками судів у частині стягнення процентів за користування сумою позики. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку кредитування викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Зокрема, зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, позивачі просили стягнути проценти із розрахунку 2 % за кожен місяць користування грошима, тобто у розмірі, передбаченому договором позики, і за період, у тому числі після обумовленого договором строку повернення позики - 28 лютого 2013 року. Задовольняючи позов у повному обсязі, суди належним чином не визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, зокрема, що стосується правової природи процентів за користування сумою позики. Отже, висновки судів про стягнення з відповідача на користь позивачів процентів за користування грошима за період з листопада 2012 року по червень 2016 року, тобто і після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права». Таким чином, після настання строку повернення позики [PERSON] мав право на стягнення з [PERSON] тільки сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України. Позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача відсотки за розпискою в розмірі 680175,96 грн. та навів розрахунок заборгованості станом на день подання позовної заяви, згідно зі змістом якого розмір процентів за користування грошима обраховано виходячи з визначеної у договорі позики ставки - 4 % за місяць (а.с.6). У розрахунку зазначено розмір відсотків від суми позики за 31 місяць, який становить 18600 доларів США, що еквівалентно 680175,96 грн. Таким чином, позивач просив стягнути проценти із розрахунку 4 % за кожен місяць користування грошима, тобто у розмірі, передбаченому договором позики, і за період, у тому числі після обумовленого договором строку повернення позики 07.06.2020 року. Оскільки,\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, то й проценти потрібно стягувати за період до 07.06.2020 року, оскільки такий строк визначено розпискою від 06.02.2020 року. Так, розмір відсотків від суми позики за 4 місяці становить 2400 доларів США, з розрахунку (600 доларів США х 4 місяці), що еквівалентно 87764,64 грн. Тому, позивач [PERSON] має право на стягнення з [PERSON] суми позики в розмірі 548529 грн., 3 % річних у розмірі 32911,74 грн. та процентів у розмірі 87764,64 грн., а всього: 669205,38 грн. В задоволенні решти позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було\~заявлено позовні\~вимоги про\~стягненняборгу в загальній сумі 1261616,70 грн. Судом задоволені позовні вимоги частково та стягнуто грошові кошти в розмірі 669205,38 грн., що становить 53,04 % від загальної суми позовних вимог, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 6651,22 грн. (12540 х 53,04%). На підставі викладеного та

Outcome: partial