Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «МЖК ІрЛАГА» (далі - ТОВ «МЖК ІрЛАГА»), в якому просить: визнати недостовірною та такою, що порушує її права на повагу до гідності, честі та недоторканість ділової репутації інформацію, розповсюджену ТОВ «МЖК ІрЛАГА» у листі від 09.12.2019 вих. №227, а саме «На превеликий жаль в нашому суспільстві ще багато людей, котрі хотіли б завжди конфлікітв. Ваша стурбованість щодо поведінки пані [PERSON] не є сьогодні новиною, а скоріш протестом до людей, котрі нажаль в 1-му столітті живуть в епоху седеньовіччя, не даючи спокою оточуючим в тому числі і сусідам»; зобов`язати ТОВ «МЖК ІрЛАГА» спростувати поширену відносно неї недостовірну інформацію, шляхом надіслання [PERSON] повідомлення про відкликання листа від 09.12.2022 вих. №227, із значенням того, шо інформація викладена в листі визнана рішенням суду недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є платником коштів мешканців її будинку та здійснює прибирання прибудинкової території на підставі договору, строк дії якого закінчився ще у 2018 році. Вона не є працівником відповідача. Діючи з порушенням чинного законодавства, відповідач 09.12.2019 допустив поширення стосовно неї інформації, яка не відповідає дійсності, принижує її гідність та честь, про існування такої інформації вона дізналася лише в січні 2021 року. Так, відповідач надав [PERSON] листа вих. №227, в якому негативно її охарактезивував, а саме «На превеликий жаль в нашому суспільстві ще багато людей, котрі хотіли б завжди конфлікітв. Ваша стурбованість щодо поведінки пані [PERSON] не є сьогодні новиною, а скоріш протестом до людей, котрі нажаль в 1-му столітті живуть в епоху седеньовіччя, не даючи спокою оточуючим в тому числі і сусідам». Внаслідок вказаних дій відповідача, викладена стосовно неї інформація стала відома [PERSON] та іншим особам, оскільки в подальшому видана характеристика була долучена [PERSON] до матеріалів судової справи. При цьому, діючим законодавством не надано відповідачу права надавати іншим особам інформацію щодо її особистості, тим більше інформацію, що принижує її честь та гідність. Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до неї, що в свою чергу впливає на зниження цінності її особи. Також, поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінки її особи в очах оточуючих, порушивши її честь. Враховуючи вищевикладене, вважає, що поширенням недостовірної інформації щодо неї, відповідачем завдано шкоди її немайновим інтересам, порушивши її гідність, честь та ділову репутацію. Внаслідок вказаних дій відповідача вона має право на відшкодування моральної шкоди. Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.01.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відстрочено [PERSON] сплату судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі. 09.02.2023 на адресу суду надійшов відзив представника відповідача - Кривенького І.М. , у якому останній просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Зазначив, що ТОВ «МЖК ІрЛАГА» не є належним відповідачем у справі, тому що не оприлюднювало жодних відомостей про позивача у публічному просторі, не надавало жодних негативних відомостей про позивача. ТОВ «МЖК ІрЛАГА» заперечує проти позову, вважає позовну заяву незаконною, необгрунтованою і такою, що підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав. Позивачем не надано доказів, що: інформація зазначена у листі на адресу [PERSON] від 09.12.2021 містить неправдиву інформацію, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію; що дана інформація була поширена відповідачем публічно і не надала доказів про те, яку саме шкоду, завдано її честі та гідності, внаслідок оприлюднення даної інформації; не наведено доказів яким чином ця інформація спричинила шкоду її честі, гідності та діловій репутації, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні, а також не наведено доказів наявності душевних страждань, завданих даною інформацією, зокрема: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні. Позивачем не зазначено характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких вона зазнала, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), зокрема їх впливу на стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. У позові зазначено, що відомості про позивача стали їй відомі із матеріалів судової справи між нею та [PERSON] . Якщо інформація була оприлюднена [PERSON] , тоді саме [PERSON] , а не ТОВ «МЖК ІрЛАГА» має бути відповідачем у справі. Якщо позивачу стала відома дана інформація з матеріалів судової справи, тоді відповідно до п.17 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009: «Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Вказав, що не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі». Крім того, представник відповідача зазначив, що позивачем пропущено річний строк позовної давності визначений ст. 258 ЦК України для даної категорії справ. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позову. 09.03.2023 судом зареєстровано відповідь на відзив подану представником позивача - адвокатом Віляйкіною А.В. У відповіді на відзив представник позивача вказала, що твердження ТОВ «МЖК ІрЛАГА» про те, що воно є належним відповідачем у справі, оскільки не оприлюднювало жодних відомостей про позивача у публічному просторі та не надавало жодних негативних відомостей, спростовуються копіює листа вих. №227 від 09.12.2019, долученим до матеріалів справи. При цьому, поширенням інформації є доведення інформації до відома хоча б однієї особи. Крім того, зазначила, що негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Тобто для визнання інформації негативною, а відтак недостовірною, та покладення на відповідача обов`язку довести протилежне, достатньо щоб позивач вважав, що інформація порушує його немайнові права. Щодо посилань відповідача про те, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, зазначила наступне. В листі відсутнє посилання на ту обставину, що викладена у ньому інформація, є суб`єктивною думкою. Крім того, відповідач в обґрунтування такого твердження посилається на статті 277 ЦК України, в якій взагалі ані слова не сказано з приводу того, що оціночні судження не є предметом судового захисту. В обґрунтування своєю думки відповідач посилається на «преценденту судову практику Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (475/97-ВР). З приводу цього зазначає, що стаття 10 Конвенції встановлює право на свободу вираження поглядів, водночас частина 2 цієї статті зазначає: «Здійснення цих свобод,оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві...». Відповідачем не наведено прецеденту судової практики з цього питання. При цьому, якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Вказала, що коли позивач дізналась про зміст листа №227 від 09.12.2019 через душевні страждання у неї погіршився стан здоров`я, через що вона була змушена звернутись до лікаря. Таким чином, відповідно до діючого законодавства та судової практики приниження честі, гідності та ділової репутації само по собі є моральною шкодою. В Постанові Верховного Суду від 10 лютого 2022 року у справі №489/1120/20 та року зазначено: «Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів». Розмір моральної шкоди визначено, виходячи із душевних страждань, які зазнала позивачка, погіршення стану її здоров`я та враховуючи необхідність звертатись до суду за поновленням порушеного права. Також зауважила, що позовна давність в один рік згідно п. 2 ч.2 ст. 258 ЦК України застосовується до вимог спростування недостовірної інформації поширеної у засобах масової інформації, проте у даному випадку поширенні інформації відбулося не у засобах масової інформації. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.04.2023 залишено без задоволення клопотання представника відповідача ТОВ «МЖК ІрЛАГА» про застосування до позивача [PERSON] заходів процесуального примусу. У судовому засіданні позивач та її представник вимоги позовної заяви підтримали, просили позов задовольнити. Також позивач [PERSON] зазначила, що поширена відповідачем недостовірна інформація у листі стосується саме її, оскільки в будинку, де вона проживає відсутня будь-яка інша особа з прізвищем [PERSON] , а зазначення у листі прізвища [PERSON] є опискою. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог за їх безпідставністю з підстав, викладених у відзиві на позов. Крім того, зазначив, що зі змісту листа неможливо стверджувати, що мова йде саме про позивача [PERSON] . Суд, вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України). Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (статті 3, 28). Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Частиною першою статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Відповідно до статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію і таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Звертаючись до суду із позовом про захист честі, гідності та ділової репутації [PERSON] вважає, що інформація, поширена відповідачем у листі від 09.12.2019 вих. №227 є такою, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію. Згідно з роз`ясненнями п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова) юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. За відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Під поширенням інформації слід розуміти, опублікування її у пресі передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена направдиво, тобто, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо, і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його право. Матеріалами справи встановлено, що 09.12.2019 за вих. №227 відповідачем ТОВ «МЖК ІрЛАГА» було надіслано лист власнику квартири за адресою [ADDRESS] - [PERSON] . Зі змісту вказаного листа вбачається, що відповідач ознаймовшись зі змістом заяви [PERSON] зазначає, що: «… на привеликий жаль в нашому суспільстві ще багато людей котрі хотіли б завжди конфліктів. Ваша стурбованість щодо поведінки [PERSON] не є сьогодні новиною, а скоріш протестом до людей, котрі нажаль в 21-му столітті живуть в епоху середньовіччя, не даючи спокою оточуючим в тому числі і сусідам». Отже, предметом оскарження у даній справі є інформація, поширена відповідачем у своїму листі від 09.12.2019 за вих. №227, адресованому [PERSON] . На підтвердження своїх доводів позивач долучила до матеріалів справи копію вказаного листа. У судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що лист ТОВ «МЖК ІрЛАГА» від 09.12.2019 за вих. №227 був долучений до відзиву, який подавався відповідачем [PERSON] на позовну заяву [PERSON] у цивільній справі №607/17451/21, яка знаходиться у провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області та розгляд якої не завершений. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. У рішенні від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» ЄСПЛ вказав, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання навіть «вульгарних фраз» саме собою не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження». Досліджуючи зміст листа ТОВ «МЖК ІрЛАГА» від 09.12.2019 за вих. №227 суд звертає увагу на те, що стиль його написання складений у формі характеристики поведінки людей та розцінює його як форму вираження думки відповідача у вигляді оціночного судження. Вільне передавання почуттів, поглядів та ідей є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, так само, як і здатність людини сприймати заперечення, спонукання, заохочення через ідеї, висловлені іншими людьми, яка є також важливою для формування особистих переконань. Подібну оцінку двостороннього характеру цього права виклав Європейський суд, який наполягав на тому, що свобода вираження поглядів «становить одну з основних підвалин демократичного суспільства і одну з принципових умов його прогресу і самореалізації кожної особи» (справа «Лінгенс проти Австрії»). Суд вважає, що у судовому засіданні не здобуто фактів, які б доводили, що зазначені висловлювання відповідача щодо позивача у зазначеному листі є відомостями, які містять фактичні дані, а не є оціночними судженнями відповідача. Крім того, позивач не надала суду жодного належного доказу про те, що поширена про неї інформація певним чином вплинула на її авторитет чи ділову репутацію. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавчим правом на відповідь. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує її гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином чи у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Стороною позивача не доведено, що викладена відповідачем у своєму листі інформація стосовно неї порушує її немайнові права, чи перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, що має для нього негативні наслідки, та такі дії відповідача спричинили моральні страждання позивача, наслідком чого стали проблеми із здоров`ям, що дає право на відшкодування моральної шкоди, та вважає такі висловлювання відповідача його припущеннями, не доведеними належними та допустимими доказами. Отже, у даному випадку відсутній юридичний склад порушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі та ділової репутації фізичної особи, на яке вказує сторона позивача. Крім цього, суд зазначає, що у листі ТОВ «МЖК ІрЛАГА» від 09.12.2019 за вих. №227 зазначено про особу [PERSON] , при цьому позивачем у даній справі є [PERSON] , що також свідчить про недоведеність того факту, що відповідачем у своєму листі викладено інформацію стосовно позивача та що така інформація порушує її немайнові права. При цьому, доводи позивача про те, що у вказаному листі йдеться саме про її особу, оскільки в будинку, де вона проживає немає більше осіб з прізвищем [PERSON] , не свідчать переконливо про те, що лист стосується саме її особи. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п.11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оскільки позивачем не доведено факту приниження її честі, гідності та ділової репутації, а критична оцінка певних фактів, думки та судження, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, враховуючи, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про визнання інформації такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , та завдання моральної шкоди не підтверджене належними доказами, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року), рішення від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України", ЄСПЛ послідовно зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. При цьому, суд враховує, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.01.2023 [PERSON] відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі. Таким чином, відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України з позивача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 3473,40 грн. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved