Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 01.12.2011 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . У період шлюбу подружжям придбано майно, що належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності, а саме: земельна ділянка площею 0,1511 га, що розташована в [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221886001:03:231:0110; земельна ділянка площею 0,1382 га, що розташована в [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221886001:03:229:6001; житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 299,6 кв.м. житловою площею - 185,1 кв.м. [INFO] чоловік позивачки [PERSON] помер. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є: батько [PERSON] , дружина [PERSON] , діти померлого: дочка - [PERSON] [INFO] , син - [PERSON] [INFO] . Позивач зазначає, що спірне нерухоме майно було придбане під час шлюбу і є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому позивач по справі має право на визнання не нею права власності на 1/2 частину вказаного майна. Позивач разом із неповнолітньою дочкою [PERSON] є спадкоємцями першої черги до майна померлого. Враховуючи, те що неповнолітня [PERSON] проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, позивач вважає, що саме в інтересах дитини необхідно відступити від засади рівності часток подружжя та визнати за позивачем право власності на 2/3 частини спірного нерухомого майна. На підставі викладеного та згідно ст.ст. 61, 63, 69, 70 СК України позивач просить здійснити поділ майна подружжя та визнати за позивачем право власності на 2/3 частини набутого за час перебування у шлюбі нерухомого майна, виділивши у власність позивача 2/3 частини житлового будинку, та 2/3 частини земельних ділянок, іншу 1/3 частину спірного нерухомого майна залишити у володінні [PERSON] та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20.05.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. 23.06.2021 року до суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Боднар Н.Я. надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Обґрунтовує тим, що позовні вимоги є незаконними, безпідставними та необґрунтованими. Вважає, що за звичайних обставинах позивачка претендує на 1/2 майна померлого [PERSON] , що набуте за час проживання в шлюбі. Окремо, в порядку спадкування за законом позивачка та її донька [PERSON] претендують на 1/5 частку кожен від об`єму спадкового майна покійного [PERSON] . Тобто у позивачки та її доньки за звичайних обставин поділу майна подружжя та спадкування за законом могло б зосередитись 70% усього майна, що раніше належало подружжю [PERSON] . Окрім того, позивачем ніяк не враховано ні інтереси іншої дитини покійного - [PERSON] , [INFO] , а ні власний обов`язок по утриманню її малолітньої дитини, в інтересах якої позивачка і просить суд відступити від презумпції рівності часток спільної власності подружжя. Крім того, позивач не зазначила, що згідно ст. 1276 ЦК України, в порядку спадкової трансмісії, є ще один спадкоємець [PERSON] , яка є дочкою матері спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , тобто після відкриття спадщини. Зазначає, що вбачається бажання позивачки нівелювати існуючим позовом свій обов`язок по утриманню її малолітньої дитини, наявними у позивачки матеріальними засобами, по друге-позбавити іншу дитину - [PERSON] (особу з інвалідністю) на рівний розподіл спадщини між усіма спадкоємцями його покійного батька [PERSON] . Вважає, що частини 2, 3 статті 70 СК України до заявлених позивачем правовідносин застосована бути не може. Тобто позивачкою не доведено належними та допустимими доказами обставини, що входять в предмет доказування в даній справі. На підставі викладеного, просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 05.01.2022 року до суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Гринів Я.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Обґрунтовує тим, що частка [PERSON] , який помер [INFO] у спільній сумісній власності на спірний житловий будинок та дві земельні ділянки становить 1/2 частини вказаного нерухомого майна. Наголошує на тому, що в разі смерті одного із подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Зазначає, що позивачка звернулася до суду з позовом про поділ майна без попереднього звернення до нотаріуса з вимогою видати свідоцтво про право на спадщину та не отримавши постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій. На підставі викладеного, просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 20.01.2022 року до суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій вона вказує, що саме інтереси дитини змусили її звернутися до суду із вказаним позовом, враховуючи її малий вік та незадовільний стан здоров`я. Дідусь, тітка та зведений брат дитини взагалі не цікавляться життям та здоров`ям малолітньої [PERSON] та не приймають будь-якої участі у її вихованні. Згідно консультативних висновків педіатра та дитячого ендокринолога [PERSON] має клінічний діагноз: хронічний головний біль, артеріальну гіпотензію, внутрішньочерепну гіпертензію, вузловий зоб, еутиреоз. Має зміни в щитоподібній залозі, що вперше помічені у віці п`яти років. Здоров`ям доньки завжди піклувався її батько, а після його смерті вона перебуває на утриманні на піклуванні позивача, може тільки сподіватися виключно на допомогу матері. Регулярні медичні обстеження та диспансерні обстеження дитини потребують значних матеріальних витрат. Вважає, що збільшення частки у спільному майні подружжя буде відповідати в першу чергу саме інтересам малолітньої дитини. Тому просить задовольнити позов в повному обсязі. 15.09.2022 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. У судовому засіданні позивач та її представник-адвокат Ковальчук Д.І. підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Просить суд задовольнити позов у повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві, та з урахуванням відповіді на відзив. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Боднар Н.Я. в судовому засіданні під час розгляду справи заперечував проти позовних вимог в повному обсязі. Просить суд відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та наданих пояснень в судових засіданнях. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Гринів Я.В. в судовому засіданні під час розгляду справи заперечувала проти позовних вимог в повному обсязі. Просить суд відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та наданих пояснень в судових засіданнях. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що вона є бабусею малолітньої дитини [PERSON] та матір`ю позивача. Вказала, що дитина народилася здоровою, але в якійсь момент у дитини почалося погіршення здоров`я, постійно потрібно її лікувати. Батько дитини [PERSON] теж важко хворів, онкозахворювання, переніс операцію, всі кошти витрачалися на лікування. Дитина важко перенесла смерть батька. Крім матері дитині ніхто не допомагає, до смерті батька у дитини було зовсім інше життя. Заслухавши пояснення позивача, її представника, представників відповідачів, допитавши свідка, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 01.12.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського районного управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 2172, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . У період шлюбу подружжям придбано майно, що належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності, а саме: - земельна ділянка площею 0,1511 га, що розташована в [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221886001:03:231:0110, що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.11.2012 року, зареєстровано в реєстрі за № 2624 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.01.2015 року; - земельна ділянка площею 0,1382 га, що розташована в [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221886001:03:229:6001, що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.07.2017 року, зареєстровано в реєстрі за № 1004 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.07.2017 року; - житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 299,6 кв.м. житловою площею - 185,1 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності від 13.01.2015 року, індексний номер 32148068. [INFO] чоловік позивачки [PERSON] помер. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є: батько [PERSON] , дружина [PERSON] , діти померлого: дочка - [PERSON] [INFO] , син - [PERSON] [INFO] . Сторонами по справі не оспорюється, що спірне нерухоме майно придбано під час шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частина 1 статті 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як визначено частинами 1 та 2 статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України), ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частини 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспорт засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. З наведених вище доказів вбачається, що спірне нерухоме майно було набуто сторонами, як подружжям за час шлюбу, а отже є спільною сумісною власністю подружжя та позивач має законне право на її поділ. Також враховуючи вимоги ч. 1 ст. 70 СК України щодо рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності при поділі майна суд, вважає, що в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя для належного захисту у спірних правовідносинах, необхідно визнати за позивачем в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку та на 1/2 частину вказаних земельних ділянок. Однак, замість поділу зазначеного вище нерухомого майна по 1/2 частині, позивач заявляє вимогу про відступ від презумпції рівності часток спільної власності подружжя та просить визнати за нею право власності на 2/3 частини спірного нерухомого майна. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Обов`язок, передбачений статтями 12, 81 ЦПК, стосовно доведення обставин, які вказували б на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, у такому випадку покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя. Позивачка як на підставу відступлення від засади рівності часток, просить врахувати, що на її утриманні знаходиться малолітня дитина [PERSON] , яка хворіє і необхідні кошти для її лікування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, позивачкою не підтверджено жодними належними та допустими доказами наведені в позовній заяві обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги, та за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного нерухомого майна, а факт проживання малолітньої дочки разом із позивачкою, сам по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Таким чином, спірне нерухоме майно, набуте сторонами за час зареєстрованого шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між ними у рівних частках. Підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України відсутні. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладено на позивача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed