Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона, на підставі договору купівлі-продажу від 31 серпня 2021 року, є власницею житлового приміщення, а саме: квартири [ADDRESS] . У належній їй квартирі зареєстрована відповідачка по справі, яка за адресою реєстрації не проживає, і її реєстрація створює незручності щодо додаткової сплати за утримання квартири. Тому, на підставі вищевикладеного, змушена звернутись до суду та просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 грудня 2021 року головуючою - суддею було обрано [PERSON] (а.с.15). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2022 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів (а.с.22-23). Згідно рішення Вищої Ради правосуддя № 860/0/15-23 від 21 лютого 2023 року, суддю Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області [PERSON] було звільнено з посади (а.с.27). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 березня 2023 року головуючою - суддею було обрано Кобеляцьку - Шаховал І.О. (а.с.18-29). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2023 року суддею дану справу було прийнято до розгляду (а.с.30). Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, своїм правом, визначеним цивільно-процесуальним законодавством, не скористалась, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надала, конверт, який був направлений за останньою відомою адресою її місця проживання та перебування, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.25). Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно ст.71 ЦК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 31 серпня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Ковтюх А.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 848, є власницею квартири [ADDRESS] (а.с.10-11).Крім цього, факт належності вищевказаної квартири підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.12-14). Відповідно до довідки № 509, виданої 23 листопада 2021 року головою ОСББ «Краснодонський З-Н», в квартирі [ADDRESS] , зареєстрована відповідачка по справі (а.с.13). Однак, [PERSON] за адресою своєї реєстрації не проживає з 2010 року. Факт її непроживання підтверджується актом від 23 листопада 2021 року, складеного головою «Краснодонський З-Н» (а.с.14). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] з 2010 року за адресою своєї реєстрації не проживає без поважних причин, не сплачує кошти за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири та добровільно не усуває ці порушення. Крім цього, у відповідності до п.8 договору купівлі-продажу від 31 серпня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Ковтюх А.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 848, сторони погодили, що на час укладення вищевказаного договору, відповідачка є зареєстрованою в належній квартирі, однак, у строк до 01 жовтня 2021 року зобов`язана була вчинити дії щодо перереєстрації на іншу адресу свого постійного місця проживання. Тому, з урахуванням даних обставин, а також, виходячи із вимог ст.71 ЖК України, суд вважає, що позовні вимоги провизнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved