Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Позивач, через представника - адвоката Стадник А.С., звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 березня 2021 року він (позивач) надав [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 100 000,00 гривень, які згідно розписки, він зобов`язувався повернути до 02 березня 2022 року. Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув. Оскільки [PERSON] порушив грошове зобов`язання, то в нього (позивача) виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Враховуючи наведені обставини, просив стягнути з [PERSON] заборгованість за розпискою у розмірі 125 714, 47 грн, яка складається із: 100 000,00 грн - суми основного боргу, 2 704,11 грн - 3% річних та 23 010,36 грн - інфляційні втрати. Ухвалою суду від 22 лютого 2023 року відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат Стадник А.С. не з`явилися, відповідно до поданої адвокатом Стадник А.С. заяви, просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав. Оскільки суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи в порядку, визначеному ЦПК України, від нього не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, вказане дає підстави вирішити справу з огляду на наявні в ній дані (постановити заочне рішення) у відповідності до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого й не заперечує позивач. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 02 березня 2021 року [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в розмірі 100 000,00 гривень, які зобов`язався повернути в строк до 02 березня 2022 року, що підтверджується копією письмової розписки [PERSON] від 02 березня 2021 року (а.с. 13). Як стверджує позивач, і відповідач жодних заперечень щодо цього суду не надав, отримані грошові кошти у розмірі 100 000,00 гривень до цього часу [PERSON] не повернув. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2021 року в справі № 501/1243/20 та від 26 квітня 2022 року в справі № 753/1349/20. Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач, отримавши від позивача в борг за договором позики від 02 березня 2021 року, оформленим розпискою, грошові кошти у розмірі 100 000,00 гривень, в обумовлені строки борг позивачу не повернув, то суд вважає за необхідне позов у цій частині задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу в розмірі 100 000,00 гривень. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Згідно з розрахунком позивача, загальна кількість днів прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання становить 329 днів за період з 03 березня 2022 року по 25 січня 2023 року. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стані з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Дію воєнного стану продовжено і він діє в Україні по теперішній час. З огляду на зазначене, враховуючи період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з 03 березня 2022 року по 25 січня 2023 року, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1073,60 гривень.

Outcome: partial