Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

11.01.2023 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 18.10.2018 Липовецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, відповідний актовий запис №65. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Шлюбне життя не склалось і вони з чоловіком проживають окремо, хоча і знаходяться у зареєстрованому шлюбі. Відповідач ухиляється від виконання покладених на нього обов`язків щодо утримання дитини. Угоду про сплату аліментів у добровільному порядку сторонами не досягнуто. Позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання малолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 27.01.2023 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач подав до суду відзив, який обґрунтовує наступними обставинами. Позовні вимоги позивача відповідач визнає частково, оскільки погоджується на стягнення з нього аліментів у розмірі 1/6 частини заробітку (всіх його доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи наступне. Посилання позивача, що він нібито всупереч положенням ст. 199 СК на її неодноразові звернення не надає допомоги на утримання дитини не відповідають дійсності та не підтверджені жодними доказами. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час відповідач не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходів), оскільки згідно рішення Липовецького районного суду від 16.07.2019 (цивільна справа №136/763/19) з нього стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач відповіді на відзив не подала. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку з огляду про таке. Судом встановлено, що 18.10.2018 Липовецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №65 між сторонами було зареєстровано шлюб (а.с. 2). Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 3). Дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, в підтвердження чому в матеріалах справи міститься довідка органу місцевого самоврядування №163 від 16.01.2023 (а.с. 7). Позивач у позовній заяві зазначає, що шлюбне життя не склалось і вони з чоловіком проживають окремо, хоча і знаходяться у зареєстрованому шлюбі. Відповідач ухиляється від виконання покладених на нього обов`язків щодо утримання дитини. Угоду про сплату аліментів у добровільному порядку сторонами не досягнуто. Судом встановлено, що позивач одна несе витрати по утриманню дитини, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню її потреб. А тому позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання малолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач відомостей про свої доходи суду не надав, натомість відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, з якого слідує, що на даний час у нього не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходів), оскільки згідно рішення Липовецького районного суду від 16.07.2019 (цивільна справа №136/763/19) з нього стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. А тому просив суд стягувати аліменти у розмірі 1/6 від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Як вбачається зі ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що зобов`язані забезпечувати обоє батьків. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, а мінімальний рекомендований - не може бути меншим, прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в обґрунтування своїх вимог щодо стягнення аліментів зазначає, що відповідач офіційно працює, має достатній дохід, а тому може сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Разом з тим, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України з обов`язковим дотриманням норм чинного законодавства. Так при розгляді вказаної справи суд враховує, що згідно норм ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач в своєму позові посилалася на те, що відповідач офіційно працює, має достатній дохід, щоб сплачувати аліменти в заявленому розмірі. Однак матеріали справи не містять жодних доказів спрямованих на підтвердження позиції позивача. Навпаки, відповідачем по справі до суду було надано ряд доказів, які спростовують твердження позивача щодо можливості відповідача сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так при розгляді вказаної справи суд враховує, що відповідач має аліментні зобов`язання по утриманні свого сина від першого шлюбу, що підтверджується відповідним рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 16.07.2019. Вказана обставина безумовно впливає на матеріальні можливості відповідача щодо сплати аліментів в заявленому позивачем розмірі. Таким чином судом встановлено, що матеріали справи не містять достатніх доказів належної можливості відповідача сплачувати аліменти у тому розмірі, який заявлений позивачем. Як вже зазначалося вище, суд не може при винесенні судового рішення ґрунтуватися на припущеннях. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення аліментів із відповідача у розмірі 1/3 частини всього його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є не обґрунтованою та такою, яка не підтверджена жодними доказами. Разом із тим суд враховує, що відповідач по справі частково визнав заявлені позивачем позовні вимоги та просив стягувати із нього 1/6 частини всього його заробітку, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. Відповідно до норм ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Таким чином суд, враховуючи вказані вище норми процесуального законодавства враховує позицію відповідача стосовно часткового визнання позовних вимог. Разом з тим, стягнення аліментів на одну дитину у розмірі не меншому ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є законодавчою гарантією захисту прав як самої дитини так і отримувача аліментів, яка встановлено нормами ст. 182 СК України. Враховуючи обставини зазначені вище, суд вважає, що неповнолітня дочка сторін по справі, безумовно потребує допомоги від своїх батьків, та враховуючи, що мати, допомогу надає, але її недостатньо, суд вважає, що батько має можливість та зобов`язаний надавати допомогу дочці у розмірі, який буде достатній для нормального забезпечення розвитку дитини. Однак розмір аліментів, який заявлений позивачем є не обґрунтованим, а тому суд приходить до висновку, що із відповідача необхідно стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% встановленого чинним законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що повністю відповідає вимогам ст. 182 СК України, та буде відповідати як інтересам сторін по справі так і неповнолітньої дочки [PERSON] . Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку батька забезпечити належні умови життя та розвитку його із позивачем дитини, а також його дитини від першого шлюбу та не поставить у менш вигідне становище когось із дітей та відповідача, а розмір відрахувань від його доходу не перевищить максимально можливий розмір визначений законодавцем. Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат керується правилами Глави 8 ЦПК України. Ураховуючи те, що позов задоволено частково, а при пред`явлені його до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає, що його слід стягнути із відповідача в дохід держави. Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 264, ч. 1 п. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини. На підставі ст.ст. 84, 180-184 СК України,

Outcome: partial