Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

01.11.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Качай гроші»про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.07.2021 року приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною вчинила виконавчий напис №99922 про стягнення з нього на користь відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Качай гроші», код ЄДРПОУ 41697872, заборгованості за кредитним договором №00-562373 від 29.12.2019 року, в сумі 10984,00 грн. Про вчинення виконавчого напису нотаріусом та відкриття виконавчого провадження позивач дізнався від приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького Павла Вікторовича. Виконавчий напис приватного нотаріуса позивач вважає таким, що не підлягає виконанню оскільки нотаріусом було порушено процедуру його вчинення. Вважає, що приватний нотаріус не мав підстави для вчинення оспорюваного виконавчого напису, оскільки позивачу (боржнику) не було відомо про порушення нею кредитних зобов`язань, оскільки не отримувала письмового повідомлення від відповідача (стягувача) про вимогу щодо їх усунення з її сторони, що порушує її права як боржника на прийняття законного рішення нотаріусом щодо вчинення (не вчинення) нотаріальної дії; нотаріус не взяв до уваги строк, протягом якого у стягувача виникло право на звернення до нього; та не пересвідчився щодо обставин безспірності суми заборгованості. Крім того, нотаріусом було застосовано вимоги постанови КМУ від 29.06.99 №1172 зі змінами згідно постанови КМУ від 26.11.2014 №662, які постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/200284/14 було визнано незаконною та нечинною в частині доповнення Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". На час вчинення виконавчого напису, перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку не містив відповідного розділу, який регламентує порядок стягнення заборгованості, з підстав, що випливають з кредитних відносин, а тому, нотаріус був позбавлений права вчиняти спірний виконавчий напис. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою судді від 29.11.2022 року відкрито спрощене позовне провадження по справі, надано відповідачу строк для подання відзиву, роз`яснено права учасникам справи, а відповідачу - наслідки неподання відзиву у встановлений судом строк, справу призначено до розгляду у судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін. (а.с. 24-26). Представник позивача [PERSON] - адвокат Горлова М.В. подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Просить стягнути судові витрати позивача, понесені у зв`язку з оплатою судового збору в сумі 992,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн.(а.с. 48-51) На виконання ухвали суду від 29.11.2022 року про відкриття спрощеного позовного провадження по справі в частині витребування документів Київським обласним державним нотаріальним архівом філія №1 надіслав копію виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною від 15.07.2021 року за реєстровим номером №99922 та копії документів, що додані до матеріалів нотаріальної справи. (а.с. 52-59) Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача та інших учасників справи про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Качай гроші», код ЄДРПОУ 41697872, подав через систему «Електронний суд» клопотання про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу до 2000 гривень. (а.с. 31-44) Однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Справа вирішується за наявними матеріалами, згідно з ч.8 ст. 178 ЦПК України. Судом встановлено, що 15.07.2021 року приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна вчинила виконавчий напис №99922 про стягнення з [PERSON] на користь відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Качай гроші», код ЄДРПОУ 41697872, заборгованості за кредитним договором №00-562373 від 29.12.2019 року, за період з 02.04.2020 року по 05.07.2021 року включно в сумі 10984,00 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 3600,00 грн., прострочена заборгованість по несплаченими процентам за користування кредитом - 7384,00 грн. (а.с. 10) Постановою приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького Павла Вікторовича від 05.10.2021 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] щодо виконання вказаного виконавчого напису. (а.с. 11-12, 52-59). Свідоцтво про зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я [PERSON] 07.11.2005 року № 6014 анульовано, відповідно до наказу МЮ України від 01.11.2021 року (а.с. 13, 14) Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (Закон № 3425-XII). Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а перевіряє безспірність заборгованості в контексті наявності документів з урахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 20.05.2015 року № 6-158цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів України. Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» передбачено, що виконавчий напис вчиняється нотаріусом за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на підтвердження факту безспірності заборгованості відповідач мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати позивачем кредитної заборгованості. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. З урахуванням наведеного, слід дійти до висновку, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні документи, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку: оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання. Вказані обставини відповідачем не спростовуються. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса`зі змінами та доповненнями (далі - Перелік документів), для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів`у тому числі, в частині доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92. Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20.06.2018 року у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року відмовлено. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року. Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29 листопада 2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: - оригінал нотаріально посвідченої угоди; - документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, кредитний договір №00-562373 від 29.12.2019 року на момент вчинення виконавчого напису вже не був тим документом, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Тобто, нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис щодо стягнення саме за споживчим нотаріально не посвідченим кредитним договором. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Таким чином, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1 гл. 16 розд. II Порядку річний строк для вчинення виконавчого напису пов`язується саме з виникненням у стягувача права вимоги до боржника. Отже, право вимоги у стягувача виникає з моменту неналежного виконання зобов`язання боржником у визначений договором строк. Не дивлячись на викладене, відповідачем не надано суду доказів того, що [PERSON] порушив договір та не виконала його зобов`язання. Так, відповідачем не надано суду ні самого кредитного договору за допомогою якого можна було б встановити строк кредитування [PERSON] , ні підтверджень того, що останній отримував письмову вимогу про повернення коштів, що є необхідним для встановлення строків, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис. Для правильного застосування статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у спорі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню суд має перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто: 1) чи існувала заборгованість узагалі; 2) чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі; 3) та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З огляду на викладене, зважаючи на відсутність достатніх доказів для спростування доводів позивача, за відсутності доказів які б підтверджували факт отримання позивачем письмової вимоги щодо повернення коштів від відповідача, безспірності заборгованості та належної форми вчинення кредитного договору, суд вважає позов слід задовольнити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України та стягує їх з відповідача на користь позивача. Щодо розподілу інших судових витрат заявлених позивачем, суд вказане питання відповідно до статті 137 ЦПК України не вирішує, оскільки ним не подані докази про їх понесення до ухвалення рішення, а саме первісні фінансові документи про їх фактичну сплату. На підставі викладеного та

Outcome: approved