Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] , у якій просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі виданого судового наказу Воловецьким районним Закарпатської області від 11.08.2017 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що у позивача на сьогоднішній день змінилися сімейні обставини та потребують додаткових матеріальних витрат, так як він одружився та на утриманні має дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Таким чином, на утриманні позивача знаходяться дитина, яка також потребує належного матеріального забезпечення, подальша сплата аліментів у розмірі, який присуджено судом є неможливим та є для позивача надмірним тягарем, у зв`язку з чим, позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, дослідивши докази по справі, суд, вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.\~81\~ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст.\~13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). У відповідності до ст.\~51\~Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Конституційний обов`язок батьків щодо утримання дітей знайшов своє закріплення і в ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до положень якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 192\~СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~15.05.2006року\~№ 3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс-13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Таким чином, суд вбачає суттєву зміну сімейного та матеріального стану платника аліментів - позивача по справі, в порівнянні з його матеріальним становищем на момент видачі судового наказу Воловецьким районним Закарпатської області від 11.08.2017 року, що відповідно до положень ст.\~192\~СК України є підставою для зменшення розміру аліментів. При визначенні зменшення розміру аліментів, суд враховує вимоги постанови Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс-13, відповідно до якої заборонено змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, тому вимога позивача про зменшення розміру аліментів з 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно на 1/6 частину заробітку (доходу) щомісячно, підлягає задоволенню. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Згідно ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, матеріальне становище позивача, виходячи з закріплених ч. 9 ст.\~7\~СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, беручи до уваги інтереси дитини, а також інших дітей, які перебувають на утриманні позивача, суд визнає, що розмір визначених у 2017 році аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно на 1/6 частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Крім того,\~відповідно дост. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. В даній справі сторони звільнені від сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved