Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

Позивач АТ «АльфаБанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», яке 30.11.2022 року змінило назву на АТ «СЕНС БАНК» звернувся до суду з позовом до\~\~ [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по тілу кредиту в сумі 11494,22 доларів США, та\~судові витрати в сумі 4118 грн., посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № 065М/06 від 18.04.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5001 доларів США на поточні потреби на термін до 17.04.2008 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних, з порядком погашення заборгованості та сплати процентів в терміни згідно Графіку погашення. Окрім цього, 18.04.2006 року АТ «АльфаБанк» із [PERSON] укладено договір поруки № 065М/06/п, за умовами якого [PERSON] зобов`язується перед Кредитором солідарно відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов`язань, які виникли з Кредитного договору. Договором поруки № 065М/06/п визначено, що кінцевим терміном повернення заборгованості є 17.04.2008 року. Відповідач [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Однак, відповідач [PERSON] порушив вимоги кредитного договору, в зв`язку з чим станом на 30.11.2015 року утворилась заборгованість у сумі 11494,22 доларів США, яка складається з: 4150,99 доларів США, що еквівалентно 99144,97 грн., заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 3518,36 доларів\~США, що еквівалентно 84034,75 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом; 1754,68 доларів\~США, що еквівалентно 41910 грн., пеня за несвоєчасність повернення відсотків за договором; 2070,19 доларів\~США, що еквівалентно 49445,80 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та просить стягнути з відповідачів заборгованість на загальну суму 11494,22 доларів США та судові витрати. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2016 р. вищевказані позовні вимоги задоволені. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.09.2002 р. задоволено заяви відповідачів та скасоване вищевказане заочне рішення суду, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті справи. Відповідачі [PERSON] особисто та [PERSON] через свого представника адвоката Кошліченко Н.В., скориставшись своїм процесуальним правом, надали заяви про застосування строку позовної давності, в яких просили відмовити у задоволенні позову посилаючись на наступне.\~ 18.04.2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 065М/06, за умовами якого [PERSON] було видано кредит у розмірі 5001 доларів США з кінцевим терміном погашення заборгованості 17.04.2008 року. Також 18.04.2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки № 065М/06/п, відповідно до умов якого поручитель [PERSON] зобов`язується перед кредитором солідарно відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов`язань, що виникли з кредитного договору. Згідно п. 1.1 Кредитного договору кінцевим терміном повернення заборгованості є 17.04.2008 року. За умовами п. 2.1.1. Договору поруки визначено, що кінцевим терміном повернення заборгованості є 17.04.2008 року. За змістом «розрахунку вимог банку у зв`язку із неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором № 065М/06 від 18.04.2006» [PERSON] було повернуто банку 19.05.2006 р. 137.48 дол., 23.05.2006 р. 70,90 дол., 29.06.2006 р. 141,88 дол., 04.07.2006 р. 66,50 дол., 03.08.2006 р. 216,28 дол., 18.08.2006 р. 216,97 дол. Тобто, останній платіж з погашення кредитної заборгованості [PERSON] було здійснено 18.08.2006 року, і саме із цього часу у позивача виникло право звернення до суду із вказаним позовом, однак банк звернувся до суду із позовом лише 29.06.2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, у разі його неявки. Заяв про відкладення слухання справи не заявляв. Надав письмові пояснення, в яких вважає, що відповідач навмисно не виконали свої грошові зобов`язання перед позивачем, їх поведінку не можна вважати добросовісною, тому просив залишити заяву відповідачів про застосування наслідків пропуску строку позовної давності без розгляду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся, подав до суду клопотання про застосування строку позовної давності, за змістом якого позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову, а також про розгляд справи без його участі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні з підстав, зазначених у заяві про застосування строку позовної давності. Суд, вислухав пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 18.04.2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 065М/06, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 5001 доларів США на поточні потреби, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 17.04.2008 р. Умовами договору передбачено порядок погашення заборгованості та сплати процентів в терміни згідно Графіку погашення. 18.04.2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено Договір поруки №065М/06/п, за умовами п.1.1. якого відповідач [PERSON] зобов`язався перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання відповідачем [PERSON] зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків, комісій, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадку передбаченому Договором. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Відповідно до статті 1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З досліджених судом доказів вбачається, що кінцевим терміном повернення кредиту є 17.04.2008 р. Судом встановлено, що в період кредитування відповідач [PERSON] не систематично повертав отримані кредитні кошти та не повністю сплачував проценти за користування цими коштами у встановленому за домовленістю сторін кредитного договору розмірі відповідно до Графіку погашення, в зв`язку з чим виникла кредитна заборгованість, яка у відповідності до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом\~на 30.11.2015\~рокустановить суму 11494,22 доларів США, яка складається з: 4150,99 доларів США, що еквівалентно 99144,97 грн., заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 3518,36 доларів\~США, що еквівалентно 84034,75 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом; 1754,68 доларів\~США, що еквівалентно 41910 грн., пеня за несвоєчасність повернення відсотків за договором; 2070,19 доларів\~США, що еквівалентно 49445,80 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Суд не погоджується із заявленою позивачем у вищевказаному розрахунку суми заборгованості по процентам та пені і комісіям, з урахуванням наступного. Строк кредитування по даному кредитному договору закінчився 17.04.2008 р. При цьому позивач продовжив нараховувати передбачені договором проценти після закінчення строку кредитування, що суперечить погодженим сторонами домовленостям, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування. Зазначений висновок узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12. За погодженими сторонами умовами кредитування у вищевказаному договорі від 18.04.2006 р. передбачена сплата позичальником пені за несвоєчасне погашення заборгованості та погоджений її розмір, та комісій. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей\~549,\~550,\~551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття\~610, пункт 3 частини першої статті\~611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц ( провадження № 14-318цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другої\~статті 1050 ЦК України. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі № 640/7146/16-ц. З урахуванням вищезазначеного суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення кредитної заборгованості, яка виникла в межах строку кредитування, тобто, до 17.04.2008\~р.,а саме, 4150,99 доларів США, що еквівалентно 99144,97 грн., заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 3518,36 доларів\~США, що еквівалентно 84034,75 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом; 1754,68 доларів\~США, що еквівалентно 41910 грн., пеня за несвоєчасність повернення відсотків за договором; 2070,19 доларів\~США, що еквівалентно 49445,80 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, в іншій частині заявлені позовні вимоги не обґрунтовані. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Судом також встановлено, що 18.04.2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено Договір поруки №065М/06/п, за умовами п.1.1. якого відповідач [PERSON] зобов`язався перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання відповідачем [PERSON] зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків, комісій, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадку передбаченому Договором. Положенням даного договору зазначено, що договір діє до повного виконання порукою зобов`язання. Частиною 1статті 546\~цього Кодексу встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. В силу ст.554\~ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частиною 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, Враховуючи, що позичальник [PERSON] допустив прострочення за вищевказаним кредитним договором від 18.04.2006 року, укладеного між ним та позивачем, при цьому вимоги кредитодавця про погашення кредитної заборгованості, у встановлені позивачем строки, не були виконані ні позичальником [PERSON] , ні поручителем [PERSON] , позивач обґрунтовано звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідачами заявлено про застосування строків позовної даності до пред`явлених позовних вимог. Відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до статті 253ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 1\~ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч.4 ст.\~559 ЦК України\~порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій ВСУ у постановах від 17.09.2014 року у справі №6-53цс14, від 20.04.2016 року у справі №6-2662цс15, від 29.03.2017 року у справі №6-3087цс16 та в інших. ВП ВС у своїй постанові від 13.06.2018 року по справі №408/8040/12\~погодилася з таким висновком і не знайшла підстав для відступлення від нього. Таким чином, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч. 4 ст.\~559 ЦК України\~порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Такого висновку дійшов ВС у своїй постанові від 03.10.2018 року по справі №2029/1956/2012. Відповідач [PERSON] у межах строку кредитування до 17.04.2008 року мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Відповідач [PERSON] періодично здійснювала платежі на погашення кредитної заборгованості, визнаючи таким чином заборгованість та перериваючи позовну давність по черговим щомісячним платежам. Останній платіж на погашення кредитної заборгованості відповідач здійснив 18.08.2006 р. Починаючи з 18.04.2008 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. З огляду на вищезазначене, у позивача з 18.09.2006 року виникло право пред`явити позовні вимоги до відповідача [PERSON] про стягнення всієї суми кредитної заборгованості, яка виникла в межах кредитування. Реалізувати дане право позивач мав до 18.09.2009 р. (включно), а стосовно позовних вимог до [PERSON] до 18.03.2007 року, при цьому позивач звернувся з даним позовом лише 29.06.2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності. При цьому поважних причин пропуску строку позовної давності, суду позивач не навів. З огляду на вищезазначене, суд виснує, що в задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів кредитної заборгованості, яка виникла в межах строку кредитування, слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності, в іншій частині заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не обґрунтовані.

Outcome: dismissed