Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

06.12.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить: встановити факт родинних стосунків, а саме те, що він є сином [PERSON] , 1906 року народження, померлого [INFO] та [PERSON] , 1909 року народження, померлої [INFO] ; встановити факт належності його батьку, [PERSON] , 1906 року народження, померлому [INFO] , свідоцтва про право особистої власності на будівлю, виданого на підставі рішення виконавчого комітету В-Данилівської селищної ради депутатів трудящих виконкому В-Данилівської сільради 21.03.1958 на ім`я [PERSON] ; визнати за ним право власності на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель [ADDRESS] (колишня назва: [ADDRESS] ). Позовні вимоги мотивовані наступним. Позивач є сином [PERSON] , який помер [INFO] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , що мешкала за адресою: [ADDRESS] . В посвідці про народження позивача батьками позивача зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Після смерті батька було видано свідоцтво про смерть, в якому було зазначено його прізвище « [PERSON] ». Батькові позивача на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю від 21.03.1958 належало в цілому домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , та батько в ньому зазначений як « [PERSON] ». Позивач від самого народження зареєстрований та мешкає в зазначеному будинку, та прізвище батька в будинковій книзі зазначено як « [PERSON] », а інші члени сім`ї зазначені в книзі за прізвищем « [PERSON] ». Позивач, його матір, його сестра [PERSON] та брат [PERSON] прийняли спадщину після смерті батька, оскільки були зареєстровані та мешкали в будинку разом зі спадкодавцем як спадкоємці першої черги за законом, тобто по частині вказаного будинку кожний. [INFO] померла матір позивача [PERSON] , прізвище якої в свідоцтві про смерті зазначено як « [PERSON] » замість « [PERSON] ». В П`ятій Харківській міській ДНК зберігається спадкова справа №2П/2021 заведена після смерті матері [PERSON] , помелої [INFO] , згідно наявної інформації заповіти від її імені не посвідчувались. Сестра позивача [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняла, та не була зареєстрована з ним за однією адресою, не подавала заяву про отримання спадщини у встановлений законом строк та померла [INFO] . Сестра позивача [PERSON] спадщину після смерті батька прийняла, була зареєстрована разом з ним за однією адресою та мешкала в будинку разом зі своїм чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , на даний час відповідач [PERSON] - онук сестри позивача [PERSON] також звернувся до П`ятої Харківської міської ДНК з приводу оформлення своїх спадкових прав. Факт належності померлому батькові позивача житлового будинку підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на будівлю видане на підставі рішення Виконавчого комітету В-Данилівської селищної ради депутатів трудящих виконкомом В-Данилівської сільради 21.03.1958 на ім`я [PERSON] . Відповідно до довідки КП «ХМБТІ» від 08.12.2020 №1092883, власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] . На час смерті матері позивача у спірному будинку були зареєстровані та мешкали позивач, його сестра [PERSON] , та брат [PERSON] , та вони прийняли спадщину, та їх частки є рівними, тобто по 1/3 частці кожний. Постановою нотаріуса від 07.04.2021 позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на спірний будинок у зв`язку з розбіжністю щодо написання прізвища батька в правовстановлюючих документах, свідоцтвах про смерть. Брат позивача [PERSON] помер, та позивач не претендує на його частку майна у спадщині. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Відповідач своїм правом на подання відзиву до суду не скористався. 19.01.2023 відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просить встановити факт родинних стосунків, а саме те, що [PERSON] , яка померла [INFO] є донькою [PERSON] , та [PERSON] , померлої [INFO] ; факт належності [PERSON] на праві особистої власності житлового будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями; та визнати за ним право власності на 1/3 частину спірного будинку. Зустрічні позовні вимоги мотивовані наступним. Позивач за зустрічним позовом є сином [PERSON] та онуком [PERSON] - сестри позивача за первісним позовом. Батько позивача [PERSON] помер [INFO] , його дідусь - чоловік спадкодавці [PERSON] помер [INFO] . Бабуся позивача - [PERSON] є донькою [PERSON] , який помер [INFO] . У зв`язку з розходженням у написанні прізвища його дідуся у документах позивачу за зустрічним позовом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з вказаним зустрічним позовом. Відповідач за зустрічним позовом своїм правом на подання відзиву не скористався. Позивач за первісним позовом, який є одночасно відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач за первісним позовом, який є одночасно позивачем за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, та за наявними в справі доказами. 06.12.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Зубу Г.А. Ухвалою судді від 08.02.2022 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. 19.01.2023 на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява. Ухвалою суду від 09.02.2023 вказану цивільну справу об`єднано в одне провадження з вимогами зустрічного позову, постановлено здійснювати розгляд вказаної справи за правилами загального позовного провадження, та задоволено клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 15.03.2023 закрито підготовче провадження по вказаній справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Судом встановлено, що батьками позивача в його посвідці про народження зазначені [PERSON] та [PERSON] , хоча в свідоцтвах про смерть вони зазначені « [PERSON] », який помер [INFO] , та « [PERSON] », яка померла [INFO] . Після смерті батьків позивача та його сестри [PERSON] були заведені спадкові справи у П`ятій Харківській міській державній нотаріальній конторі, відповідно до яких позивач та відповідач звернулись з заявами про прийняття спадщини після смерті своїх батьків, та відповідач після смерті своєї бабусі [PERSON] , однак постановами нотаріуса їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що останніми не доведено родинний зв`язок з померлими у зв`язку з різницею прізвищ в документах, та існують розбіжності в документах щодо спадкового майна, про що свідчать матеріали спадкових справ. Тому позивачі за первісним та зустрічним позовом змушені звернутись до суду з вказаними позовами за захистом свого права. На підтвердження своїх позовних вимог надано до суду копію домової книги, та копію свідоцтва про право особистої власності на будівлі, з яких вбачається, що [PERSON] є власником цілого домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (стара адреса: [ADDRESS] ), та з він разом зі своєю родиною (своєю дружиною, дітьми) мешкали за вказаною адресою. Вказані обставини також підтверджуються копією інвентаризаційної справи №273 на вказаний будинок, що надана до суду, та прізвище « [PERSON] » зазначено як « [PERSON] ». Після смерті своїх батьків позивач за первісним позовом прийняв спадщину фактично, оскільки мешкав з ними за однією адресою. Заповіту від їх імені складено не було, та його сестра [PERSON] також прийняла спадщину після смерті своєї матері фактично. Інших спадкоємців за законом та за заповітом не існує. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Юридичні факти - це обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку. Пунктом 1 частини першої вказаної статті передбачено, що суд розглядає справу про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання свідоцтва про право на спадщину. Із системного аналізу частини шостої статті 294, статті 315 ЦПК України вбачається, що за наявності спору про право суд в порядку позовного провадження може розглядати справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі й факти родинних відносин, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення або особа не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факти, що мають юридичне значення. Справи про спадкування повинні розглядатися судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Суд, надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та зустрічних позовних вимог [PERSON] про встановлення факту їх родинних відносин з [PERSON] та [PERSON] , є саме що останні є батьками позивача за первісним позовом, та [PERSON] , оскільки від них залежить право позивачів на спадкування. Позовні вимоги у частині встановлення юридичних фактів, що на момент смерті [PERSON] належало свідоцтво про право особистої власності на будівлю, виданого на підставі рішення виконавчого комітету В-Данилівської селищної ради депутатів трудящих виконкому В-Данилівської сільради 21.03.1958 на ім`я [PERSON] , та те, що вказаний будинок належав останньому на праві особистої власності задоволенню не підлягають з тих підстав, що встановлення даних фактів необхідне для прийняття спадщини в позасудовому порядку, а позивачі в своїх позовах просять визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом, а тому визнання вказаних фактів є неефективним способом захисту порушеного права. Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Згідно роз`яснень викладених в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Батьки позивача за первісним позовом померли до набуття чинності ЦК України, та позивач зазначає, що після смерті останніх ним було прийнято спадщину фактично. Згідно ч.1 ст. 524 ЦК УРСР (чинної на час виникнення спірних правовідносин) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Нормами статей 548, 549,554 ЦК УРСР визначено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Статтями 529, 530 ЦК УРСР встановлено черги спадкоємців за законом, а саме, спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св 19) зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Встановивши, що позивач за первісним позовом звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своїх батьків, проте у зв`язку з відсутністю доказів родинного зв`язку між ним і померлими, державним нотаріусом П`ятої Харківської міської ДНК відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому первісні позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. (статті 1216,1217 ЦК України) Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Під спадкуванням за правом представлення розуміють особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом, коли одна особа у випадку смерті іншої особи, яка є спадкоємцем за законом, до відкриття спадщини ніби заступає на її місце і набуває право спадкування тієї частки у спадковому майні, яку отримав би померлий спадкоємець, якби він був живий на момент відкриття спадщини. При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступенів, це означає, що у разі смерті до відкриття спадщини дітей спадкодавця, право на спадкування переходить до їхніх дітей (онуків спадкодавця), у разі смерті до відкриття спадщини онуків спадкодавця, право на спадкування отримають їхні діти (правнуки спадкодавця), у разі смерті до відкриття спадщини правнуків спадкодавця - їхні діти (праправнуки спадкодавця) і т. д. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 643/1216/15-ц (провадження № 61-6924св18). [PERSON] є онуком [PERSON] , яка померла [INFO] , яка в свою чергу є донькою [PERSON] та [PERSON] , і спадкоємцем першої черги за законом (стаття 1261 ЦК України), та 17.01.2020 він звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини після смерті своєї бабусі, та [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь онука померлої. Виходячи із вищенаведених положень закону та встановлених судом фактичних обставин, відповідач за зустрічним позовом має право спадкування після смерті своєї бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] за правом представлення своєї бабусі, яка померла до відкриття спадщини, тобто є спадкоємцем за законом першої черги за правом представлення, а тому зустрічні позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при пред`явленні позову та ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати за первісним та зустрічним позовами компенсуються за рахунок спадкоємців. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial