Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

Позивач звернувся суду з позовом до Первомайської міської ради Миколаївської області та [PERSON] про визнання права власності на 2/5 частини земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину 1-673, від 12.10.2022 року належить 2/5 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,0966 га. Зазначена земельна ділянка відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії МК б/н виділена [PERSON] і [PERSON] , які померли. Вважає, що в силу ст. 120 Земельного кодексу України, разом з переходом права власності на частину будинок до нього перейшло і право власності на 2/5 частин земельної ділянки. В судове засідання позивач та його представник - адвокат Габун А.Л. не з`явились, однак представником позивача до суду було подано заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача - Первомайської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, проте представником позивача [PERSON] до суду було надно заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак направив до суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позов визнає у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, заяви сторін у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] було передано земельну ділянку площею 0,0966 га, що розташована по [ADDRESS] , що вбачається із державного акту на право приватної власності на землю серії МК від 03.05. 1994. [PERSON] заповіла 2/5 частини житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] . Після смерті [PERSON] ( [INFO] ) 2/5 частки житлового будинку за адресою [ADDRESS] успадкував позивач по справі [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 312214549) [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 2/5 частини житлового будинку по [ADDRESS] . Піставою державної реєстрації є свідоцтво про право на спадщину, серія 1-673, виданого 12.10.2022. Житловий будинок розташований на земельній ділянці, кадастровий номер 4810400000:04:070:0020. Таким чином, позивач зареєстрував своє право власності на 2/5 частини житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] спадщину у вигляді 2/5 частки у праві власності на земельну ділянку, площею 0.1000 га., кадастровий номер 4810400000:04:070:0020 за адресою: [ADDRESS] прийняв [PERSON] - відповідач у справі. Державну реєстрацію приватної власності на вказану частину земельної ділянки за [PERSON] було проведено 25.05.2022. Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Перехід права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, визначається на підставі цивільно-правових угод (частина перша статті 120 ЗК України). Встановлено, що при переході права власності на житловим будинок, питання щодо набуття позивачкою права власності на земельну ділянку, яка призначена для обслуговування житлового будинку не вирішувалось. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-253цс16, за змістом статті 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно статті 120 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Враховуючи, вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] , набувши право власності на житловий будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, набув також і право власності на 2/5 частин земельної ділянки площею 966 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для обслуговування житлового будинку.

Outcome: approved