Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав та просили їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився з невідомих підстав будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання. Від представника третьої особи до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі. За наявними матеріалами справи. Враховуючи подану заяву позивача, неявку відповідача та від якого не надійшов відзив на позов чи будь-які інші клопотання по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, суд ухвалив: проводиться заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач, [PERSON] та відповідач - [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, згідно рішення Харківського районного суду Харківської області від 05.03.2015р. у справі № 635/888/15-ц. Також встановлено, що від шлюбу у сторін народилися спільні діти: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 01.12.2005р., що видано Будянською селищною радою Харківського району Харківської області; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 20.02.2008р., що видано Будянською селищною радою Харківського району Харківської області; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 24.01.2011р., що видано Будянською селищною радою Харківського району Харківської області. Позивачка у справі після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 28.07.2022р., що видано Харківським відділом ДРАЦС у Харківському районі Харківської області Східного МУМЮ (м.Харків). Також встановлено, що починаючи з 2011 року позивач з дітьми фактично проживає окремо від батька та самостійно виховує спільних дітей. При цьому відповідач з цього часу нехтує батьківськими обов`язками. Таким чином можливо зробити висновок про те, що відповідач, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню дітей, оскільки життям та поведінкою дітей не цікавився, спроб встановити з дітьми будь-який контакт не здійснював, матеріально дітей не забезпечує Суд вважає, що вищезазначені обставини суперечать основоположним нормам та принципам сімейного законодавства, які передбачають, що на кожного із батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Отже можливо зробити висновок про те, що відповідач життям дітей не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватись з дітьми, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своїх дітей, що підтверджується належними та допустимими доказами по справі. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 4 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність, готувати її до самостійного життя, праці. Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина 3 ст. 27 визначає, що особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, але відповідач в судові засіданні не з`являвся, докази про неявку з поважних причин не надавав, клопотань та заяв від нього не надходило, що суд вважає за умисне затягування судового процесу. Відповідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, батьки несуть відповідальність за виховання дитини, її інтереси повинні бути предметом їх основного піклування. Згідно ст. 150 СК України на батьків покладається обов`язок виховувати, ростити дитину, турбуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та інше. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із ст. 164 СК України, однією з підстав позбавлення батьків батьківських прав є ухиляння від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний, духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідно до п. 7 вищезазначеної Постанови, факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. Суд вважає, що подані позивачем докази по справі свідчать про те, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання своїх дітей. Згідно із п.8 Постанови КМУ від 24.09.2008 року (зі змінами та доповненнями) "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини " , якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення їх батьківських прав. Суд вважає, що висновок органу опіки та піклування Південної міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав, є недостатньо обґрунтованим, а тому не може братися як належний та допустимий доказ по справі, виходячи з того, що працівники служби обстежили умови проживання за адресами проживання кожного з батьків. При цьому, встановлено, що діти, які проживають в родині матері та вітчима забезпечені усім необхідним. Щодо облаштування в житлі батька місця для дітей інформація - відсутня. Житло батька потребує ремонту. Приймаючи рішення орган опіки та піклування вказав лише, що комісією не встановлено вагомих підстав доцільності позбавлення батьківських прав, а позбавлення батьківських прав є передчасним, оскільки в діях батька прослідковується заінтересованість в збережені родинних відносин зі своїми дітьми, однак не зазначено, які дії батько робить у збереженні родинних відносин. Окрім цього у висновку не зазначено: - які підстави орган опіки та піклування вважає вагомими та яким законом ці вагомі підстави передбачені; -в яких саме діях батька орган опіки та піклування прослідкував заінтересованість батька в збережені родинних відносин зі своїми дітьми; - яким чином батько виконує свої батьківські обов`язки; - які дії батька свідчать про його бажання виконувати батьківські обов`язки. Тому суд приходить до висновку про те, що однієї лише заінтересованості недостатньо для висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав. В Постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 провадження № 61-10531св21, Верховний Суд зауважив, що лише факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку на краще, а позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу права спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав Стаття 19 СК України визначає участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів. Відповідно до частин п`ятої-шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5). Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6). Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується па всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові по справі № 279/3970/18 від 29 вересня 2020 року погодився з рішеннями судів попередніх інстанцій, які не взяли до уваги висновок органу опіки та піклування зазначивши, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. За таких підстав суд не бере до уваги висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , так як він необґрунтований і головне не відповідає інтересам дітей. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов в частині позбавлення батьківських прав, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до ст. 164 СК України, оскільки однією з підстав позбавлення батьків батьківських прав є ухиляння від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, що доведено позивачем на підставі ст. 81 ЦПК України наявними доказами у справі. За даних обставин, суд приходить до висновку, що позов про позбавлення батьківських прав, є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами, а тому підлягає задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved