Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

У вересні 2021р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: ТОВ «Фінансової компанії «Довіра та гарантія» (далі по тексту - відповідач 1), Регіональної філії м. Києва та Київської області ДП «Національні інформаційні системи» (далі по тексту - відповідач 2), в якій просив суд: - визнати неправомірними дії Відповідача 1, відносно обтяження рухомого майна, яке належить позивачу, легкового автомобіля «CHEVROLET AVEO SF69Y», 2006р.в., чорного кольору, номер шасі: [NUMBER] ; - зобов`язати відповідача 2 зняти приватне обтяження на заборону відчуження зазначеного вище транспортного засобу, та вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис від 27 січня 2020р., вчинений 16:44:04 за №27422842; - судові витрати покласти на відповідача 1. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він з січня 2016р. є власником зазначеного вище автомобіля. Ніяких обтяжень на час придбання ним транспортного засобу не було. У липні 2021р. він вирішив продати належний йому автомобіль, і при зверненні до Сервісного центру МВС №8045 для оформлення відповідних документів він дізнався, що його автомобіль перебуває під приватним обтяженням (заборона відчуження), обтяжувачем виступає відповідач 1, у зв`язку з борговими зобов`язаннями у розмірі 66400,0 грн., громадянина [PERSON] , а запис про обтяження внесено до відповідного реєстру 27 січня 2020р. реєстратором відповідача 2. В досудовому порядку, відповідачі 1, 2 відмовляються припинити обтяження належного позивачу автомобіля, враховуючи те, що на думку сторони обтяження відбулося помилково та безпідставно, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2022р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання 19 квітня 2023р. сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, стороною відповідачів відзиви а позов не подавалися, у встановлений судом строк, від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, позивач є власником автомобіля «CHEVROLET AVEO», 2006р.в., чорного кольору, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , дата попередньої реєстрації - 26 червня 2013р., д.н.з. [NUMBER] , на підставі договору купівлі-продажу 1230/8045 від 23 січня 2016р. Судом встановлено, згідно листа - відповіді від 11 вересня 2021р. за №1132/8045 територіального сервісного центру МВС №8045 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС України в м. Києві зазначений вище автомобіль вперше було зареєстровано на території України 27 вересня 2006р. за громадянином [PERSON] , на підставі довідки-рахунку серії ЄГП №106751 від 27 вересня 2006р.; перереєстрація автомобіля у зв`язку з видачею дубліката свідоцтва про реєстрацію була здійснена 26 квітня 2013р.; транспортний засіб було знято з обліку для реєстрації 08 травня 2013р.; реєстрація автомобіля здійснена за громадянкою [PERSON] 26 червня 2013р. на підставі довідки-рахунку серії ААВ №445920 від 25 червня 2013р.; транспортний засіб було перереєстровано на громадянина [PERSON] 23 січня 2016р. на підставі договору купівлі-продажу №1230/8045 від 23 січня 2016р., укладеного в сервісному центрі МВС в м. Києві №8045; вказаний автомобіль було перереєстровано у зв`язку з видачею дубліката свідоцтва про реєстрацію 03 березня 2006р. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до відомостей з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №74836068, виданим 08 вересня 2021р. Регіональним сервісним центром МВС в м. Києві, міститься запис за наступними даними: вид обтяження - приватне обтяження; тип реєстрації - поточна; тип обтяження - застава рухомого майна; зареєстровано - 27 січня 2020р. о 16:44:04 за №27422842 реєстратором Регіональної філії міста Києва та Київської області державного підприємства «НАІС» Цілепа Є.М.; документ-підстава - договір застави транспортного засобу №11048101001, серія та номер 1487, виданий 04 лютого 2009р. приватним нотаріусом Житомирського МНО Сєтак В.Я.; об`єкт обтяження - автомобіль легковий «CHEVROLET AVEO SF69Y», 2006р.в., чорного кольору, номер об`єкта: KL1SF69YE7B060463, номер державної реєстрації [NUMBER] ; відомості про обмеження відчуження - заборонено відчужувати; боржник - [PERSON] , код [NUMBER] , [ADDRESS] ; обтяжувач - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», код 38750239; розмір основного зобов`язання - 66400,00грн.; дата виконання зобов`язання - 27 вересня 2013р.; термін дії - 27 січня 2025р. При цьому, як вставнолено судом, що спірний автомобіль перебував у власності [PERSON] у період часу з 27 вересня 2006р. по 25 червня 2013р. Отже, станом на час внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про приватне обтяження - заборону відчуження, який здійснено 27 січня 2020р., [PERSON] не був власником цього автомобіля, при цьому у Державному реєстрі відсутні відомості про те, що запис про приватне обтяження на підставі договору застави транспортного засобу від 04 лютого 2009р. вносився у більш ранній період, а не лише у січні 2020р. Судом встановлено, що відомості про обтяження автомобіля позивача, були внесені на підставі відповідної заяви відповідача 1, поданої в електронному вигляді. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 30 травня 2011р., у справі №2-3388/11 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/58076493) було задоволено позов ПАТ «Укрсиббанк», та солідарно стягнуто з [PERSON] і [PERSON] на користь банку суму заборгованості у розмірі 81633,12 грн. за невиконання [PERSON] як позичальником, [PERSON] , як поручителем позичальника, умов кредитного договору №110481001000 від 27 вересня 2006р. Як встановлено судом, з листа Королівського ВДВС у м. Житомир Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції за №32617/23.25-23/23 від 10 квітня 2023р., що на примусовому виконанні у цьому відділі перебувало виконавче провадження № 28151487 з виконання виконавчого листа №2-338, виданого Житомирським районним судом Житомирської області 13 липня 2011р., про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Укрсиббанк» суми заборгованості на загальну суму 81663,12грн., судового збору в сумі 817,00грн. і 120,00грн. витрат; і в межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанову від 23 вересня 2011р. про звернення стягнення на автомобіль «CHEVROLET AVEO», д.н.з. [NUMBER] , 2006р.в., чорного кольору; реалізація зазначеного автомобіля на прилюдних торгах проведена спеціалізованою організацією ПП «Нива В.Ш.»; державним виконавцем винесено постанову від 22 червня 2018р. про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п. 2) ч. 21 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, з досліджених судом документів, встановлено, що позивач у 2016р. набув право власності на спірний автомобіль, після того, як інша особа придбала цей транспортний засіб на публічних торгах, проведених у процедурі виконавчого провадження відповідно до постанови державного виконавця від 23 вересня 2011р. про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль, на підставі виконавчого листа суду про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Укрсиббанк» суми заборгованості за кредитним договором. Слід зазначити, що примусове виконання судових рішень здійснюється, зокрема відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮ України від 02 квітня 2012р. № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29 вересня 2016р. №2832/5) з подальшими змінами. Серед іншого ст.48 вказаного Закону визначає порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, ст.51 - питання щодо звернення стягнення на заставлене майно, а ст.61 - питання реалізації майна, на яке звернено стягнення. Питання щодо застави майна, у тому числі щодо збереження застави та припинення застави врегульовані Законом України «Про заставу» № 2654-XII від 02 жовтня 1992р.. Так, ст.27 цього Закону визначено, що застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу. Випадки при яких застава припиняється визначені у ст.28 Закону України «Про заставу», за якою застава припиняється: - з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; - в разі загибелі заставленого майна; - в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; - в разі примусового продажу заставленого майна; - при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; - в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом. Тобто, однією з підстав, за яких застава припиняється, є примусовий продаж заставленого майна. З урахуванням досліджених доказів, суд приходить до висновку, що застава спірного автомобіля, в силу положень ст.28 Закону України «Про заставу» припинилась з моменту його примусової реалізації з прилюдних торгів спеціалізованою організацією ПП «Нива В.Ш.», в межах процедури виконавчого провадження відповідно до постанови державного виконавця від 23 вересня 2011р. про звернення стягнення на предмет застави - спірний автомобіль. Як встановлено судом за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів позивач - [PERSON] , є останнім власником цього автомобіля, який ним був придбаний на підставі договору купівлі-продажу від 23 січня 2016р., у той час як попереднім власником зазначеного транспортного засобу з 26 червня 2013р. була зареєстрована [PERSON] на підставі довідки-рахунку від 25 червня 2013р. Отже, на час придбання позивачем транспортного засобу у 2016р. застава автомобіля була припинена в силу положень ст. 28 Закону України «Про заставу». Щодо запису про наявність приватного обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, вчиненого 27 січня 2020р. реєстратором відповідача 2 на підставі заяви відповідача 1, як обставини, яка перешкоджає позивачу у реалізації його права власності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.2 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», боржником є особа, яка має виконати на користь обтяжувача забезпечене обтяженням зобов`язання, або майновий поручитель за таким зобов`язанням; особа, у володінні якої знаходиться майно, що належить обтяжувачу; особа, яка має виконати на користь обтяжувача зобов`язання за договором, на підставі якого виникло договірне обтяження; особа, яка відступила право вимоги, що є предметом обтяження. Виходячи з положень ст. 4 цього Закону, приватні обтяження можуть бути забезпечувальними та іншими договірними; забезпечувальним є обтяження, яке встановлюється для забезпечення виконання зобов`язання боржника або третьої особи перед обтяжувачем; іншими договірними є приватні обтяження, які не віднесені до забезпечувальних і виникають унаслідок передачі рухомого майна, право власності на яке належить обтяжувачу, у володіння боржнику, або з інших підстав, що обмежують право обтяжувача чи боржника розпоряджатися рухомим майном. Правові наслідки відчуження предмета обтяження визначені ст. 9 цього Закону, частиною третьою якою передбачено, що якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1)обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2)відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. У разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі ст. 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Державний реєстр) відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень (ч. 1 ст.10 Закону). Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом (ч.2 ст.12 Закону). Як встановлено судом у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна запис про приватне обтяження автомобіля позивача, зареєстровано за заявою відповідача 1, на підставі договору застави транспортного засобу №11048101001, серія та номер 1487, виданого 04 лютого 2009р. приватним нотаріусом Житомирського МНО Сєтак В.Я., реєстратором відповідача 2 Цілепа Є.М. - 27 січня 2020р. 16:44:04 за №27422842. Дані про обтяжувача та боржника свідчать, що обтяжувачем є - відповідач 1, а боржником - [PERSON] , строк виконання зобов`язання 27 вересня 2013р., а термін дії такого обтяження - 27 січня 2025р. Оскільки на момент придбання позивачем - [PERSON] , у 2016р. зазначеного вище автомобіля, застава автомобіля була припиненою, а записи про обтяження рухомого майна у Державному реєстрі обтяжень, витяг з якого надано суду, були відсутні, то таке обтяження щодо нього не є чинним і він є добросовісним набувачем. У постанові від 19 травня 2021р. у справі № 761/1386/19, провадження № 61-16065св19, Верховний суд зазначив, що відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Вказаний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду: від 10 жовтня 2019р. у справі №463/3582/17, від 18 грудня 2019р. у справі № 619/4033/18 та від 18 березня 2020р. у справі № 202/5584/18 (провадження № 61-18857св19). Згідно з ч. 2 ст.44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк. Аналогічне положення міститься у абз. 2 пункту 24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 05 липня 2004р., обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п`ять років. У той же час абз. 6 вказаного пункту 24 Порядку визначено, що записи про обтяження, які втратили чинність, підлягають виключенню з Реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у ч. 5 ст. 43 передбачає, що відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. З урахуванням того, що приватне обтяження на транспортний засіб за заявою відповідача 1 було зареєстровано 27 січня 2020р., тобто вже після того, як автомобіль було зареєстровано за позивачем - [PERSON] ( [INFO] ), який є добросовісним набувачем, то відповідно до ст. 391 ЦК України він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Звертаючись до суду з позовом позивач просив визнати неправомірними дії відповідача 1, відносно обтяження належного йому легкового автомобіля. За встановлених судом обставин і досліджених доказів вбачається, що відповідач 1 подав заяву про реєстрацію приватного обтяження транспортного засобу фактично за відсутності правових підстав, оскільки застава була припинена задовго до 2020р. через реалізацію предмету застави - автомобіля на прилюдних торгах у процедурі виконавчого провадження, однак обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання дій відповідача неправомірними не призведе до ефективного захисту його порушеного права. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч.2, ч.3 ст.16 ЦК України). З урахуванням встановлених обставин справи і відповідних доказів, а також того, що спосіб захисту має бути ефективним, тобто таким, який має забезпечити поновлення порушеного права, призвести до усунення невизначеності у праві позивача та відновити його право, суд приходить до висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде саме визнання припиненим приватного обтяження рухомого майна, а не визнання дій неправомірними. Отже, з огляду на нормативне регулювання питання щодо внесення до Державного реєстру обтяжень відомостей про припинення обтяження, суд вважає наявними підстави для задоволення позову в частині позовних вимог до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» шляхом припинення обтяження рухомого майна, що зареєстровано 27 січня 2020р. за № 27422842, об`єктом якого є автомобіль легковий «CHEVROLET AVEO SF69Y», 2006р.в., чорного кольору, номер шасі: [NUMBER] , д.н.з.: [NUMBER] , оскільки таке рішення є самостійною підставою для реєстрації держателем або реєстратором Державного реєстру відомості про припинення обтяження. Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача 2 зняти приватне обтяження на заборону відчуження транспортного засобу - спірного легкового автомобіля та вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис від 27 січня 2020р., вчинений 16:44:04 за №27422842, суд у цій частині приходить до висновку про відмову у задоволенні такої позовної вимоги, оскільки відповідно до положень ч.5 ст.43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Тобто, наявність судового рішення про припинення обтяження сама по собі буде підставою для здійснення реєстратором реєстрації такого припинення. За змістом ст. 83 ЦПК України сторони мають подати докази разом з заявами по суті справи з дотриманням процедур та строків, визначених ЦПК України, або довести суду неможливість подання такого доказу раніше, у протилежному випадку такі докази до розгляду не приймаються. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010р.). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову в частині вимог до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та відмови й задоволенні позову до Регіональної філії м. Києва та Київської області ДП «Національні інформаційні системи». Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,0 грн.

Outcome: partial