Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Хмільницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах від яких мають сина - [PERSON] , [INFO] , запис про батька дитини вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Позивач зазначає, що дитина перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає, а тому просить визнати відповідача батьком [PERSON] , [INFO] , внести відповідні зміни до актового запису про народження сина, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1073,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Ухвалою суду від 08.02.2023 у даній справі відкрито загальне судове провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідач у підготовчому судовому засіданні визнав позовні вимоги: про встановлення батьківства; внесення змін до Книги реєстрації актових записів у частині відомостей про батька дитини; стягнення аліментів у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте частково визнав вимогу про стягнення судових витрат, зазначивши, що заперечує проти стягнення з нього витрат на надання правничої допомоги у сумі 5000 грн. Ухвалою суду від 16.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач, представник позивача у судове засідання не з`явилися, представник подав заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, клопотань, відзиву на позовну заяву не подав. Про дату, час і місце судового засідання повідомлено належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступних висновків. Стосовно вимоги про визнання батьківства. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (копія на а.с. 7), а також витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України № 00015912896 від 20.10.2015 (копія на а.с. 8) встановлено, що [INFO] у с. Великий Острожок Хмільницького району Вінницької області народився [PERSON] , батьком якого, у відповідності до ч. 1 ст. 135 СК України, записано [PERSON] , а матір`ю [PERSON] , актовий запис про народження № 04 від 01.07.2015 складений виконавчим комітетом Великоострожоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області. Згідно із ч. 1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду (ч. 2 ст. 125 СК України). За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (ч.ч. 1, 2 ст. 128 СК України). Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Приймаючи до уваги те, що запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, а також те, що відповідач визнає батьківство (а.с. 31), обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання не встановлено, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання відповідача батьком [PERSON] , [INFO] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Стосовно вимоги про внесення змін до актового запису про народження. На підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження (ч. 1 ст. 134 СК України). За змістом пп. 2.13.1 п. 2.13 розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. На підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду (пп. 2.16.1 п. 2.16 розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання). Приймаючи до уваги задоволення позовної вимоги про визнання відповідача батьком [PERSON] , [INFO] суд приходить до висновку, що позовна вимога про внесення відповідних змін про батька дитини до актового запису про народження також підлягає задоволенню. Стосовно вимог про стягнення та визначення розміру аліментів. Відповідно до ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приймаючи до уваги встановлені судом обставини, зокрема те, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] та визнає позовні вимоги про стягнення аліментів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина в розмірі частки зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікує обґрунтованими та підлягають задоволенню. За змістом ч. 1 ст. 180, ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, тобто у даній справі з 02.02.2023 до [INFO] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Стосовно розподілу судових витрат між сторонами. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню повністю, а також те, що представником позивача документально доведено, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн (а.с. 13-17), клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідач не заявив та неспівмірність таких витрат не довів, суд, приймаючи до уваги визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, у відповідності до ст.ст. 141, 142 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат - судового збору в розмірі 536,80 (50 відсотків судового збору за позовну вимогу про визнання батьківства, що становить 1073,60 грн), повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, в розмірі 536,80 грн, стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн, а також стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 1073,60 грн (за позовну вимогу про стягнення аліментів). На підставі викладеного,

Outcome: approved