Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

02 січня 2023 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів), у якому просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача грошові кошти, сплачені як аванс в розмірі 83 000 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 06 жовтня 2022 року позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] , яка діяла в інтересах подружжя, уклали Договір «Про намір укласти договір купівлі-продажу» (далі - договір про намірі), згідно з яким сторони домовились в строк до 06 грудня 2022 року укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу належного відповідачам (подружжю) житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (далі - будинок). На виконання пункту 2.6 цього Договору, в цей же день, позивачка передала відповідачам суму 83000 грн. як «забезпечення свого зобов`язання придбати будинок в обумовлений строк». Зазначена сума була передана відповідачам в запропонований ними спосіб, а саме: позивачка передала особисто відповідачці [PERSON] готівкою 500 доларів США (що на момент підписання договору сторонами було визначено як еквівалент 22100 грн.) а решту - 60900 грн. позивачка перерахувала на картковий рахунок відповідача - [PERSON] . Наведені обставини відповідачами не заперечуються та підтверджуються: договором «Про наміри укласти договір купівлі - продажу» від 06.10.2022.; платіжним дорученням від 06.10.2022. № P24AP24A346502823D01212 АТ КБ ПРИВАТБАНК, Одночасно, з метою забезпечення належного утримання будинку і його інженерних комунікацій в опалювальний період, і в зв`язку з від`їздом подружжя за межі області, відповідачка [PERSON] запропонувала родині позивачки вселитися в будинок, доглядати за ним та системою опалення, контролювати її безперебійну роботу на умовах безоплатного проживання але з оплатою всіх комунальних послуг. Для цього, 11 жовтня 2022 року між позивачкою та відповідачкою [PERSON] був укладений договір оренди житла, за умовами якого (п. 3 - 5 Договору) позивачка мала сплачувати лише комунальні послуги. Після вселення родини позивачів до будинку з`ясувалося, що в ньому відсутня система централізованого водовідведення (каналізація), замість неї є вигрібна яма загального користування (в т. ч. для магазину і аптеки), її функціювання неякісне, в будинку постійно присутній неприємний запах, будинок знаходиться в низині, сирий від ґрунтових вод, а це потребує відповідного утримання і витрат на які заявниця не розраховувала. Будинок має тріщини. Зважаючи на ці недоліки, які не були виявлені під час підписання договору про наміри, позивачки прийняла рішення відмовитися від купівлі будинку про що негайно, 11 листопада 2022 року повідомила відповідачів по телефону, просила повернути їй сплачені за договором про наміри кошти. Відповідачі погодилися повернути кошти впродовж двох тижнів. Проте, оскільки ця обіцянка не була виконана, позивачка вимушена була звернутися за правовою допомогою адвоката. Для захиста прав позивачки, адвокат здійснив дзвінок за телефоном [NUMBER], який належить відповідачу [PERSON] , пояснив позицію позивачки, просив повернути кошти. [PERSON] запропонував адвокату надіслати йому на Vieber (зареєстрований за його другим номером [NUMBER]) належно оформлене письмове звернення. Виконуючи пропозицію відповідача [PERSON] , адвокат 25.11.2022. о 22-56 надіслав відповідачу на зазначений номер Vieber [NUMBER] звернення адвоката № 21/2022 від 25.11.2022., яким повідомив про виявлені позивачкою недоліки будинку, про відмову позивачки купувати будинок, про нікчемність укладеного договору про наміри, та запропонував повернути позивачці отримані відповідачами кошти в сумі 2000 доларів США (в еквіваленті). Наведені обставини відповідачами не заперечуються та підтверджуються: зверненням № 21/2022 від 25.11.2022. адвоката до відповідача [PERSON] ; скріншотом про надіслання звернення на Vieber [NUMBER], 26.11.2022. відповідач [PERSON] повідомив про отримання звернення, на яке обіцяв надати відповідь до 15-00 26.11.2022. Проте звернення адвоката № 21/2022 від 25.11.2022. так і залишилося без відповіді. 28.11.2022. адвокат [PERSON] - Володимир Мацко по телефону повідомив адвоката позивачки про намір відповідачів повернути кошти впродовж двох тижнів. Проте, під час розмови 29.11.2022. адвоката позивачки з відповідачем [PERSON] останній спростував заявлений адвокатом Мацко В. намір повернути кошти в двотижневий термін, взагалі відмовився зазначати строк повернення коштів, надавав різні строки від 2 місяців до настання подій продажу будинку, одночасно пропонував адвокату позивачки неможливу умову - отримати всі кошти негайно впродовж години, але в місті Львові. Враховуючи зазначену позицію відповідачів і відсутність їх офіційного реагування на звернення адвоката № 21/2022, адвокат позивачки 01.12.2022. надіслав поштою на адресу відповідачів повторне звернення адвоката № 25/2022 від 30.11.2022. яким пропонував відповідачам повернути позивачці отримані кошти в сумі 2000 доларів США (в еквіваленті), в якості авансу під час оформлення договору про наміри. Наведені обставини відповідачами не заперечуються, та підтверджуються: зверненням адвоката № 25/2022 від 30.11.2022.; поштовою квитанцію про надіслання звернення. Оскільки до цього часу відповідачі не реагують на звернення, кошти не повертають, позивачка вимушена звертатися за судовим захистом. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавали. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідив матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що 06 жовтня 2022 року позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] , яка діяла в інтересах подружжя, уклали Договір «Про намір укласти договір купівлі-продажу» (далі - договір про намірі), згідно з яким сторони домовились в строк до 06 грудня 2022 року укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу належного відповідачам (подружжю) житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (далі - будинок). На виконання пункту 2.6 цього Договору, в цей же день, позивачка передала відповідачам суму 83000 грн. як «забезпечення свого зобов`язання придбати будинок в обумовлений строк». Зазначена сума була передана відповідачам в запропонований ними спосіб, а саме: позивачка передала особисто відповідачці [PERSON] готівкою 500 доларів США (що на момент підписання договору сторонами було визначено як еквівалент 22100 грн.) а решту - 60900 грн. позивачка перерахувала на картковий рахунок відповідача - [PERSON] . Наведені обставини відповідачами не заперечуються та підтверджуються: договором «Про наміри укласти договір купівлі - продажу» від 06.10.2022.; платіжним дорученням від 06.10.2022. № P24AP24A346502823D01212 АТ КБ ПРИВАТБАНК, Одночасно, з метою забезпечення належного утримання будинку і його інженерних комунікацій в опалювальний період, і в зв`язку з від`їздом подружжя за межі області, відповідачка [PERSON] запропонувала родині позивачки вселитися в будинок, доглядати за ним та системою опалення, контролювати її безперебійну роботу на умовах безоплатного проживання але з оплатою всіх комунальних послуг. Для цього, 11 жовтня 2022 року між позивачкою та відповідачкою [PERSON] був укладений договір оренди житла, за умовами якого (п. 3 - 5 Договору) позивачка мала сплачувати лише комунальні послуги. Після вселення родини позивачів до будинку з`ясувалося, що в ньому відсутня система централізованого водовідведення (каналізація), замість неї є вигрібна яма загального користування (в т. ч. для магазину і аптеки), її функціювання неякісне, в будинку постійно присутній неприємний запах, будинок знаходиться в низині, сирий від ґрунтових вод, а це потребує відповідного утримання і витрат на які заявниця не розраховувала. Будинок має тріщини. Зважаючи на ці недоліки, які не були виявлені під час підписання договору про наміри, позивачки прийняла рішення відмовитися від купівлі будинку про що негайно, 11 листопада 2022 року повідомила відповідачів по телефону, просила повернути їй сплачені за договором про наміри кошти. Відповідачі погодилися повернути кошти впродовж двох тижнів, проте станом на день слухання справи, отримані в якості авансу кошти не повернули, доказів іншого суду не надано. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, є, серед іншого, договори та інші правочини. Згідно із вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/1084/18, який є обов`язковим на підставі положень ч.4 ст. 263 ЦПК України, аванс є звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку. У разі невиконання зобов`язання, по якому передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Крім того, слід зазначити, що аналогічний правовий висновок викладено і у постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 року в справі №6-176цс12. Зокрема, Судова палата в цивільних справах Верховного Суду України зазначає, що згідно із ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника за попереднім договором платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Законом не передбачено, що якщо аванс згідно з умовами попереднього договору був переданий, а зобов`язання не виконано, тобто основний договір у визначений попереднім договором строк не укладений, то аванс залишається у сторони, яка його отримала. Така умова попереднього договору суперечить вимогам чинного законодавства. В ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 березня 2012 року, від 14 березня 2012 року, від 27 липня 2011 року у справах про стягнення авансових платежів, сплачених за попередніми договорами і розірвання таких договорів суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що в разі не укладення сторонами основних договорів у строк, визначений попередніми договорами, передані позивачами в рахунок оплати за основними договорами грошові кошти є відповідно до ст. 570 ЦК України не завдатком, а авансом і підлягають поверненню особам, які їх сплатили. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 546 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі - продажу будинку. Оскільки договір купівлі - продажу будинку, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовились укласти такий договір у майбутньому, передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 83000 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Зазначена правова позиція підтверджена висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в пунктах 42 - 49 постанови від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712 цс 19). З урахуванням вищевикладеного, оскільки договір про наміри був укладений відповідачкою [PERSON] в інтересах сім`ї, про що також свідчить запропонований відповідачами і фактично здійснений з подружжям (обома відповідачами) розрахунок коштами 83000 грн. за договором про наміри, тому стягненню підлягають кошти в солідарному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов [PERSON] задоволено повністю, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073,60 грн. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved