Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

04 жовтня 2022 року адвокат Акрітов К.К. в інтересах [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів та про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач просить припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви 04.06.2021 року і до його повноліття відповідно до рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 жовтня 2021 року; звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по аліментам відповідно до рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 жовтня 2021 року, (виконавчий лист №2/541/661/2021 від. 05.11.2021 року) починаючи з 20.02.2022 року; стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви; стягнути з відповідача документально підтверджені судові витрати. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 05.10.2021 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області було задоволено позов [PERSON] про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви 04.06.2021 року і до його повноліття. Зважаючи на ту обставину, що з 20.02.2022 року син - [PERSON] , постійно проживає разом із позивачем, а на даний момент вони з ним проживають у [PERSON] , оскільки син перебуває на повному утриманні позивача, позивач вважає, що відпали умови, які слугували підставою для стягнення з нього аліментів на утримання сина, заборгованість з виплати аліментів, яка виникла після 20.02.2022 року також не підлягає до стягнення, оскільки саме з цієї дати [PERSON] постійно проживає із позивачем та перебуває на його повному матеріальному утриманні. Також, позивач зазначає, що на даний час [PERSON] досяг 14-ти річного віку і він має право самостійно обирати місце свого проживання відповідно до положень ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України. Зважаючи на те, що на даний час позивач самотужки утримує сина, відповідач жодної участі у його матеріальному забезпеченні не приймає тому позивач вимушений звернутися з вимогою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина. Позивач зазначає, що [PERSON] отримуючи аліменти на утримання [PERSON] розпоряджалася ними на власний розсуд, та окрім цього, в останній період син взагалі не проживав разом з нею, а знаходився разом з тіткою в с. В. Сорочинці. Позивач стверджує, що [PERSON] є працездатною, наскільки йому відомо, ніде офіційно не працює, проте працює неофіційно, на даний час проживає з іншим чоловіком, інших дітей окрім [PERSON] не має. Родичів, яких вона зобов`язана утримувати відповідно до Сімейного Кодексу в неї немає. Зазначені обставини стали підставами для звернення до суду. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 жовтня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк, що не перевищує 10 днів з дня вручення йому ухвали, для усунення зазначених в ухвалі недоліків (а. с. 24). Позивач усунув недоліки зазначені в ухвалі Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 жовтня 2022 року та ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 жовтня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 32-33). Позивач в судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позов підтримав в повному обсязі. Просив проводити розгляд справи за участю його представника адвоката Акрітова К. К. Представник позивача адвокат Акрітов К. К. позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] в судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву в якій зазначив, що не може вийти на відеозв`язок із судом у зв`язку із відсутністю у нього такої можливості. У даній заяві зазначив, що мати [PERSON] йому ніякої матеріальної допомоги не надає, кошти, які сплачував батько в якості аліментів за минулі періоди вона витрачала на власний розсуд, в той час як його матеріально утримував батько та тітка у якої він проживав з листопада 2021 року перед виїздом за кордон. Оскільки він з 20 лютого 2022 року постійно проживає разом зі своїм батьком [PERSON] , а на даний час вони разом з ним знаходяться і проживають спільно в Канаді, то просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а. с. 104). Відповідачка та її представник - адвокат Стахурлов І. І. позовні вимоги не визнали в повному обсязі. Просили у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] надала до суду письмові пояснення від 27.12.2022 (а. с. 64), відповідно до яких відповідач не визнає позов з наступних підстав. Відповідач зазначає, що син [PERSON] не переїхав на постійне місце проживання до свого батька в [PERSON] , а лише як біженець тимчасово виїхав до свого батька за кордон в зв`язку з військовим станом погостювати. Про це свідчить те, що у сина не оформлені офіційні, дозвільні документи саме на постійне місце проживання, а лише дозволено виїзд в статусі біженця на період військового стану. Зокрема, у їхнього сина навіть немає закордонного паспорту, так як відповідачка надавала свою заяву щодо погодження на отримання цього документа сином. Більш того, у сина немає офіційного дозволу від іноземної країни на постійне місце проживання, як то свідчать приєднані письмові докази та пояснення в позові. Відповідач зазначає, що для того, щоб вирішити вказаний спір потрібно довести обставини постійного проживання сина з батьком, а не тимчасового проживання. Доказів постійного проживання за кордоном сина [PERSON] з батьком, а саме безстрокової візи або строкової до повноліття дитини перебування в [PERSON] позивачем не надано. Не надано доказів прийняття громадянства іншої держави, як самого позивача, так і сина, котрий навіть ще не отримав закордонного паспорту, не кажучи, що він там знаходиться тимчасово, як біженець, хоча і цей статус недоведений документально позивачем. Виходячи з цього, відповідач приходить до висновку, що підстав припинення стягнення аліментів не доведене, звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів безпідставне, стягнення аліментів на утримання дитини неможливе з наступною відмовою позивачу у відшкодуванні професійної правничої допомоги. В судовому засіданні відповідачка вказала , що її син [PERSON] виїхав із своїм батьком позивачем по справі [PERSON] до Канади і проживає там разом з батьком з березня 2023 року, також там проживає і їх з позивачем старший син , який є повнолітнім. На запитання суду повідомила, що із сином спілкується, останній раз буквально учора , син за наявність позовної заяви в суді знає , на її запитання відповів, що то справи її та батька , їй відомо що син в режимі онлайн навчається у Сорочинській школі Миргородського району та ще навчається у школі в Канаді. Також зазначила, що кошти для сина пересилала влітку 2022 року десь близько 6000 гривень на картку дружини її колишнього чоловіка [PERSON] . Свідок [PERSON] ( попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України ) в судовому засіданні пояснила, що знає [PERSON] і його сина [PERSON] . Вона проживає за адресою: [ADDRESS] і вони сусіди. Чоловік свідка це брат нинішньої дружини [PERSON] . З їх слів свідку відомо про обставини справи. Свідок бачила [PERSON] декілька разів за адресою: [ADDRESS] є бабуся у с. Савинцях Миргородського району , та тітка у [PERSON] . Коли [PERSON] почав проживати у [PERSON] вона не бачила. [PERSON] приїхав до Батька коли почалася війна. [PERSON] був у [PERSON] у матері [PERSON] . У [PERSON] працює на будівельній фірмі, батько повністю забезпечує сина. Чи допомагає мати вона не знає. Син приїздив із села. Спілкуютьсь близько 2 років. [PERSON] проживав з тіткою зі слід [PERSON] . Бачила особисто як приходив у [PERSON] до бабусі, як почалася війна. Свідок була у с. Савинці, а [PERSON] також гостював у бабусі. З батьком не жив, бо ходив до школи чи у [PERSON] чи у [PERSON] . Коли почалася війна, то мати хлопчика спочатку була проти переїзду , вони у Польщі довго були, за аліменти їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] ( попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України ) в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка [PERSON] у м. Миргороді , раніше вона періодично заходила до сусідів і бачила [PERSON] . Де саме жив [PERSON] свідок не знає, їй відомо було що Давид школяр , навчався десь у Сорочинській школі. Саме в той час як почалася війна свідок бачила [PERSON] у [PERSON] вдома у квартирі, також їй відомо, що на даний час вони у [PERSON] , оскільки вона робила переклад їм їх документів у березні (26.03.2022), які висилала їм у Польщу. За матір свідок не знає, чи згодна вона була. Чому [PERSON] не знає, можливо тому, що в Канаді родичі, старший син. Свідок періодично спілкується з ними, [PERSON] проживає з позивачем. Свідок спілкувалася з Давидом 1 чи 2 рази, то у бабусі, то у тьоті він тоді жив. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі та все в сукупності,\~всебічно і\~повно з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини справи,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04.11.2020 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а. с. 12). Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 жовтня 2021 року у справі № 541/1313/21 з позивача [PERSON] стягнуто на користь відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.06.2021 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01.08.2022, наданого Миргородським відділом державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Півнчно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) на виконанні у відділі державної виконавчої служби знаходиться виконавчий лист № 2/541/661/2021, виданий 05.11.2021 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області на виконання рішення суду від 05 жовтня 2021 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь відповідача [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] (а. с. 17). Відповідно до вказаного розрахунку за період з червня 2021 року по липень 2022 року [PERSON] нараховано суму аліментів яка підлягає стягненню у сумі 39649 грн 50 коп., позивачем сплачено аліменти в грудні 2021 року 5672,91 грн, в січні 2022 року 13486,10 грн, в лютому 2022 року 3000,80 грн, на загальну суму 22159,81 грн. Заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 01.08.2022 складає 17\~489,69 грн (а. с. 17). У заяві про згоду на отримання закордонного паспорту від 19.08.2022, яку зареєстровано в реєстрі за № 510, яка була нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Федоренко Р. А., [PERSON] мати неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] дала згоду на отримання на його ім`я паспорта громадянина України для виїзду за кордон та підтвердила цією заявою, що її син на даний час перебуває на території Канади разом з батьком [PERSON] (а. с. 16). Відповідно до заяви [PERSON] від 03.11.2022 поданої до суду, зазначено, що мати [PERSON] ніякої матеріальної допомоги йому не надає, кошти які сплачував батько як аліменти за минулі періоди вона витрачала на власний розсуд, в той час як його утримував батько та тітка у якої він проживав останні декілька місяців перед виїздом за кордон. [PERSON] просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки з 20 лютого 2022 року він постійно проживає разом зі своїм батьком- [PERSON] , а на даний час вони разом знаходяться і проживають спільно у [PERSON] (а. с. 38). Суд зазначає, що син сторін по справі [PERSON] народився [INFO] , на час розгляду справи у суді йому виповнилось 15 років , тобто відповідно правового поля він сам має обрати місце проживання з одним із батьків . ( Відповідно до ст. 160 СК України - якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.) Отже, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] разом із сином - [PERSON] у березні 2022 року виїхали до Канади, що підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] , та визнається відповідачкою [PERSON] . Крім того, [PERSON] заявою про згоду на отримання закордонного паспорту від 19.08.2022 підтвердила, що її син [PERSON] перебуває на території Канади разом з батьком [PERSON] . Про те, що її син перебуває у Канаді і на час винесення рішення по справі відповідачка зазначила в судовому засіданні, та що йому відомо про розгляд справи у суді. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статтей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті можливість скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Судом встановлено та визнається відповідачкою , що з березня 2022 року дитина (син [PERSON] , [INFO] ) не проживає з матір`ю [PERSON] , на користь якої були стягнуті аліменти з позивача - батька дитини, а проживає зі своїм батьком [PERSON] . Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як встановлено неповнолітній [PERSON] , [INFO] проживає з батьком - позивачем по справі та повністю знаходиться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідачки аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 жовтня 2021 року. Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду, тобто з 04.10.2022 року. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Таким чином, повне чи часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення державним виконавцем розміру заборгованості, визнання розміру заборгованості обчисленої державним виконавцем платником аліментів та за умови, що вона виникла у платника аліментів у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ч. 8, ч. 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Як роз`яснено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. У ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. При вирішенні даного спору суд приймає до уваги ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, якою визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Позивач, вважає, що проживання з ним сина [PERSON] та перебування сина най його утриманні є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами на користь відповідача на утримання сина. Згідно судової практики ЄСПЛ суд повинен дотримуватись справедливого балансу між інтересами батьків та дитини, і приділяти першочергову увагу найкращим інтересам дитини. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Вирішуючи питання про звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами суд виходить з того, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Судом, також, прийнято до уваги, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків. Суд вважає що проживання з позивачем сина [PERSON] та перебування сина на утриманні позивача є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами. Зазначений факт може слугувати підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами в контексті ч. 2 ст.197 СК. Як передбачає ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно зі ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до положень ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Стягнення аліментів з позивача у період з 01.04.2022 по 04.10.2022 і в подальшому свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки його син, як встановлено судом, з березня 2022 року проживав в цей період разом з ним в Канаді. В свою чергу, відповідачка даний факт не заперечує, хоча позовні вимоги не визнала. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого, за своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на вище викладене, враховуючи те, що син сторін проживав разом з батьком у період з березня місяця 2022 року ( що визнається відповідачкою) по 04.10.2022 та на час розгляду справи в суді продовжує проживати з батьком, перебував та перебуває на його утриманні, це впливає на стягнення аліментів на користь відповідачки. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, та враховуючи той факт , що судом не вдалося встановити точну дату коли [PERSON] поїхав з батьком до іншої країни - суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом звільнення його від сплати заборгованості по сплаті аліментів за період з 01.04.2022 р. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги в частині звільнення відповідача від сплати заборгованості по сплаті аліментів підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, то суд дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до частин 5 ст. 183 СК України той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням обставин справи, а також того, що відповідачка не надала суду належних та допустимих доказів про неможливість стягнення з неї на користь позивача аліментів утримання неповнолітнього сина - [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 04 жовтня 2022 року та до повноліття сина [PERSON] , [INFO] , суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки на його користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд не бере до уваги копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] , з зазначено що йому відкрито робочу візу для виїзду в Канаду з 28.02.2022 до 30.03.2024 (а. с. 10-11) та [PERSON] відкрито візу для виїзду в Канаду з 20.04.2022 до 17.04.2024 (а. с. 15). , та копіями міграційних документів на ім`я [PERSON] та [PERSON] (а. с. 11, 15), оскільки дані копії не завірені належним чином . Але відповідачка [PERSON] в судовому засіданні підтвердила , що на а.с. 8 та 10 на фото зображений її колишній чоловік [PERSON] , а на а.с. 13 -15 на документах на фото зображений її син [PERSON] . Також суд не бере до уваги копії документів які знаходяться на а.с. 11, 15 , долучені стороною позивача до справи , оскільки вони не перекладені на українську в розумінні правового поля та не заврені належним чином. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах стягнення суми платежу за один місяць. На підставі наведеного вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суду повинен вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно договору № 33 про надання правової допомоги від 04.10.2022, підготовкою справи для звернення до суду займався адвокат НААУ Акрітов К. К., що також підтверджується розрахунком судових витрат до договору № 33 про надання правової допомоги від 04.10.2022, довідкою про отримання грошових коштів адвокатом у розмірі 9179 грн. 70 коп. (а. с. 82-91, 106-107, 108). Позивачем [PERSON] витрачено на професійну правничу допомогу 9179 гривень 70 копійок, що підтверджується довідкою про отримання грошових коштів адвокатом Акрітовим К. К. від 06.04.2023 р. (108). Також, позивачем по справі було понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1984 грн. 80 коп., що підтверджується відповідними платіжними документами (а. с. 28, 29). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного висновку. Оскільки позов підлягає задоволенню, в силу ст. 141 ЦПК України, а сторона відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти суми витрат на професійну правничу допомогу , а тільки адвокат вказав про невірну назву цих витрат , то суд вважає за можливе взяти суму заявлених витрат на професійну правничу допомогу за 100 відсотків , та необхідне із відповідача на користь позивача стягнути судові витрати в сумі 11\~164\~гривні 50\~копійок,\~які складаються\~із сплаченого позивачем судового збору за подачу позову до суду на суму 1984 грн. 80 коп. та 9179\~грн.\~70\~коп. витрат пов`язаних із розглядом справи витрат на професійну правничу допомогу. Оскільки позивач згідно ч. 1 ст. 5 Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення аліментів, то відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992 гривні 40 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved