Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якій просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 22500 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн., а також судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.12.2021 о 12 год. 15 хв. в м.Чернігові по вул. П`ятницька, 9, сталася ДТП за участю автомобілів RENAULT MEGANE SCENIC, д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача, та CHERY AMULET, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Співробітниками поліції було складено два протоколи про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП, один відносно позивача, а другий відносно [PERSON] . Відповідно до постанови Деснянського районного суду м.Чернігова від 21.02.2022 по справі №750/15069/21, провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрите на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Відповідно до постанови Деснянського районного суду м.Чернігова від 22.02.2022 по справі №750/309/22, [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. Вищезазначені постанови ніким не оскаржувалися. Однак, в ході проведення судових розглядів вищезазначених адміністративних справ виникла необхідність у проведенні автотехнічного дослідження обставин та механізму ДТП. Адвокатські послуги позивачу надавав адвокат Федоренко Є.В. При проведенні судових розглядів по даним двом справам [PERSON] поніс витрати на проведення експертизи (висновок експерта № 005-02(Д)22 від 14.02.2022) у сумі 8500 грн. та послуги адвоката у сумі 14000 грн. Також вказує, що отримав моральну шкоду, так як йому прийшлось у тому числі доводити в суді свою невинуватість. Із-за нервування, болісного переживання та близького прийняття до серця факту дорожньо-транспортної пригоди, пошкодження майна позивача та судових засідань, на яких йому довелось доводити його невинуватість, у нього погіршилося здоров`я, він став дратівливим, з`явились перепади настрою, головні болі, безсоння. Це все відчувала його сім`я, а саме дружина та донька, яка була присутня в автомобілі під час аварії, а у зв`язку з тим, що автомобіль необхідно було ставити на ремонт, позивач не міг вільно пересуватись по місту та заробляти гроші для проживання сім`ї позивача. Таким чином, позивач отримав моральну шкоду, яку він оцінив у 20000 грн., а загальна сума витрат позивача, без врахування не отриманого доходу, складає 42500 грн. У листопаді 2022 позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про досудове врегулювання спору, однак жодної відповіді від відповідача не надходило, жодного відшкодування позивач не отримав. У судове засідання позивач не з`явився, надавши до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність та в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність та в якій зазначив, що позовні вимоги він визнає частково, лише в частині моральної шкоди, однак не згоден із сумою вказаною позивачем. Також зазначив, що складання протоколу та виклик поліцейських ініціював сам позивач, оскільки поліцейські пропонували скласти євро протокол, на що позивач відмовився. Внаслідок ДТП, позивач отримав незначні пошкодження, що навіть не звертався до страхової компанії, а тому вважає, що позивач не міг понести такі моральні страждання, сума яких зазначена в позовній заяві. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Ч. 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 даної статті визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 26.12.2021 року о 12 год. 15 хв., в м. Чернігові по вул. П`ятницька, 9, водій [PERSON] керував транспортним засобом RENAULT MEGANE SCENIC, державний номерний знак [NUMBER] , рухався зі сторони вул. Г. Полуботка, та не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем CHERY AMULET, державний номерний знак [NUMBER] , який зупинився попереду. В результаті ДТП транспорті засоби отримали механічні пошкодження, що завдало їх власникам матеріальних збитків, та такими своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 13.1 ПДР, вчинивши правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.02.2022 закрито провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Судом встановлено, що 26.12.2021 о 12.15 год. [PERSON] , по вул. П`ятницька, 9 в м. Чернігові, зі сторони вул. вул. Г. Полуботка, керуючи транспортним засобом марки «Chery Amulet» номерний знак [NUMBER] , після зупинки перед пішохідним переходом, почав рух заднім ходом, не переконавшись, що це буде безпечним, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, в наслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Renault Megan» номерний знак [NUMBER] , в результаті дорожньо-транспортної події транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив пункт 10.9 Правил дорожнього руху України, тобто скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.02.2022 [PERSON] визнано винним за\~ст. 124 КУпАП. Згідно ч.4\~ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З матеріалів справи вбачається, що з метою дослідження обставин та механізму ДТП в справі про адміністративне правопорушення №750/15069/21, якою [PERSON] притягується до адміністративної відповідальності та у справі про адміністративне правопорушення № 750/309/22, в якій [PERSON] є потерпілим, [PERSON] звертався до судового експерта в галузі автотехніки та транспортної трасології, про що свідчить договір №005-02(Д)22 про надання експертних послуг від 08.02.2022. Згідно розрахунку № 005-02(Д)/22 від 10.02.2022, вартість експертних послуг становить 8500 грн. Також згідно договору № 031/1/21 про надання правничої допомоги від 26.12.2021 та додатку №1 до договору № 031/1/21 про надання правничої допомоги від 29.12.2021, по адміністративним справам про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та визнання потерпілим у судах всіх інстанцій, позивач поніс витрати на правничу допомогу на загальну суму 14000 грн. Відповідно до частини першої\~статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Статтями 2, 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Частиною третьою статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Відповідно до\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для відшкодування шкоди за правилами цієї статті враховуються наступні факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою (шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди), вина особи, в результаті діяння якої була завдана шкода, крім виключних випадків, визначених законодавством. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до частини 1, 2\~статті 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2\~статті 77 ЦПК України). За приписами частин 1, 2\~статті 80 ЦПК України,\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, витрати на правничу допомогу та на проведення експертизи позивач поніс під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, яка в подальшому була закрита судом на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення може свідчити про безпідставне ініціювання та здійснення вказаного провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). За наведених обставин слідує, що [PERSON] не є належним відповідачем, а відтак, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди в повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст.23 ЦК України,\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом частини 1\~статті 1167 ЦК України,\~\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Частиною 2\~статті 1187 ЦК України,\~передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 3 роз`яснень Верховного Суду України, сформульованих у\~постанові пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивач в обґрунтування моральної шкоди в позовній заяві зазначив, що йому прийшлось у тому числі доводити в суді свою невинуватість, із-за нервування, болісного переживання та близького прийняття до серця факту дорожньо-транспортної пригоди, пошкодження майна позивача та судових засідань, на яких йому довелось доводити його невинуватість, у нього погіршилося здоров`я, він став дратівливим, з`явились перепади настрою, головні болі, безсоння. Це все відчувала його сім`я, а саме дружина та донька, яка була присутня в автомобілі під час аварії, а у зв`язку з тим, що автомобіль необхідно було ставити на ремонт, позивач не міг вільно пересуватись по місту та заробляти гроші для проживання сім`ї позивача. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко протии України», «Науменко протии України»). Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ протии Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив, що суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс. Суд приймає до уваги доводи позивача про завдання йому моральної шкоди, що виразилася в душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок пошкодження майна, як безумовні і, враховуючи ступінь їх глибини. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Між тим розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 20 000 грн., на думку суду достатніми доказами не обґрунтований та не відповідає фактичним обставинам справи. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що з відповідача, як заподіювача шкоди підлягає стягненню 2000,00 грн. моральної шкоди на користь позивача. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у сумі 50 грн. 50 коп., що передбачено ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial