Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний Індустріальний Банк», Акціонерного Товариства «Райффайзен Банк», мотивуючи його тим, що 25.11.2013 року між нею та АТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір № 014/0959/82/0037414 від 31.05.2011 року. Вказує, що вона повертала отриманий кредит і сплачувала відсотки за користування щомісячно, згідно з умовами кредитного договору. Зазначає, що з 2017 року і по теперішній час є учасником АТО/ООС. Проте, відповідач ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вимагає від неї погашення відсотків за користування кредитом, пені та штрафних санкцій, не враховуючи суми, що вже були сплачені за кредитним договором, а саме: вимагає стягнення оспорюваної суми у розмірі 36 599 грн 48 коп. Зазначає, що пізніше їй стало відомо, що первісний кредитор відступив право грошової вимоги ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», який нібито відступив право грошової вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», однак документів на підтвердження цього відповідачами на її вимоги не надано, як і розрахунку самої заборгованості. Вважає вищевказані дії відповідачів незаконними та необґрунтованими у зв`язку з порушенням умов ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про споживче кредитування», а також з підстав сплати нею сум по кредиту, що впливає на остаточну суму стягнення. Також умовами кредитного договору встановлена позовна давність терміном 70 років, що суперечить закону. У зв`язку з наведеним позивач просить суд визнати: - неправомірними дії АТ «РайффайзенБанк Аваль» щодо нарахування [PERSON] заборгованості у розмірі 36599 грн 48 коп. за кредитним договором № 014/0959/82/0037414 від 31.05.2011 року; - визнати недійсними умови кредитного договору № 014/0959/82/0037414 від 31.05.2011 року, а саме пункт 10.6 кредитного договору, яким встановлена позовна давність терміном у 70 років, що суперечить закону, замість належної у 3 роки; - визнати недійсними умови договору в частині щодо відступлення права грошової вимоги від ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» до ТОВ «Кредит Капітал» відносно стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 36599 грн 48 коп. за кредитним договором №014/0959/82/0037414 від 31.05.2011 року, укладеного між [PERSON] та АТ «РайффайзенБанк Аваль»; - визнати недійсними умови договору в частині щодо відступлення права грошової вимоги від АТ «РайффайзенБанк Аваль» до ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» відносно стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 36599 грн 48 коп. за кредитним договором № 014/0959/82/0037414 від 31.05.2011 року, укладеного між [PERSON] та АТ «РайффайзенБанк Аваль». 06.05.2022 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» надав до суду письмові пояснення з додатками, з посиланням на ст. 43 ЦК України, відповідно до якої учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, одержувати копії судових рішень. Згідно письмового пояснення просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки відповідач вважає аргументи, наведені позивачем, безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язання за кредитним договором. Зазначив, що ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» є юридичною особою та діє на підставі Статуту, затвердженого Загальними зборами учасників ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», протокол № 299 від 15.07.2020 року. Відповідно до Свідоцтва Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг про реєстрацію Фінансової установи ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» від 20.05.2019 року, Товариство вправі займатися фінансовою діяльністю. Щодо строку позовної давності, яка вказана у п. 10.6 кредитного договору №014/0959/82/0037414 від 31.05.2011 року, строком 70 років, яку намагається оскаржити позивач, зазначає, що згідно з приписами ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а згідно з приписами ст. 259 ч. 1 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. А тому вважає, що в силу ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. 10.06.2022 року представником відповідача АТ «Райффайзен Банк» було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач вважає позов необґрунтованим, а позовні вимоги незаконними з наступних підстав. Так, 14.03.2012 року між АТ «Райфайзен Банк» та [PERSON] був укладений Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0959/82/0037414. Предметом договору є надання банком як кредитором [PERSON] як позичальнику кредитних коштів у розмірі 45290,00 грн., терміном користування до 14.02.2018 року зі сплатою 28,9% річних. Цільове призначення кредиту: 32503,13 грн. - на споживчі цілі; 1250,00 грн. - для сплати страхового платежу; 11536,87 грн. - для погашення заборгованості позичальника перед кредитором за раніше укладеним договором від 31.01.2011 року. Зазначає, що АТ «Райфайзен Банк» надав позичальнику кредитні кошти відповідно до умов кредитного договору. 17.08.2017 року між АТ «Райфайзен Банк» і АТ «Комерційний Індустріальний Банк» був укладений договір відступлення права вимоги № 114/44, відповідно до якого первісний кредитор відступив на користь нового кредитора права вимоги, зокрема і за кредитним договором, що був укладений з [PERSON] . Окрім того, в подальшому, а саме, 17.08.2017 року між АТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кркдіт-Капітал» була укладена угода №КП-17082017, про подальше відступлення права вимоги за портфелем кредитів, у тому числі за кредитом [PERSON] . У своєму відзиві представник відповідача зазначає, що позовна заява від імені [PERSON] підписана іншою особою, із підробленням (наслідуванням) її підпису, що підтверджується порівняльним аналізом достовірних підписів [PERSON] , які містяться на копії сторінок 3 і 5 паспорта та у Договорі про надання банківських послуг та послуг у сфері кредитування № 014/0959/82/0037414. Окрім того, у представника відповідача є обґрунтований сумнів, що [PERSON] , перебуваючи в районні АТО/ООС, могла підготувати позовну заяву із усіма додатками і направити її на адресу суду. Такій його позиції також сприяє посилання у позовній заяві на електронну адресу сторонньої особи - [INFO] /, оскільки відповідно до правил ст. 175 ЦПК України, позовна заява підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Зазначає, що однією з позовних вимог [PERSON] є вимога про визнання неправомірними дій АТ «Райффайзен Банк» щодо нарахування їй заборгованості у розмірі 36599,48 грн. за кредитним договором № 014/0959/82/0037414 від 31.05.2011 року. Однак, 31.05.2011 року кредитні договори із [PERSON] не укладалися, а тому вважає, що саме ця обставина є достатньою підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги. Вказує, що саме 14.03.2012 року між АТ «Райффайзен Банк» і [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0959/82/0037414, предметом якого було надання банком як кредитором [PERSON] як позичальнику кредитних коштів у розмірі 45290,00 грн. Умовами кредитного договору, а саме п. 1.1 визначено зобов`язання позичальника використати кредитні кошти за цільовим призначенням, повернути кредитору основну суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші обов`язки, визначені договором. Станом на 17.08.2017 року [PERSON] мала передати АТ «Райффайзен Банк» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 36599,48 грн., у тому числі 33103,82грн. - борг за основною сумою кредиту (тіло кредиту). Окрім того, зазначає, що Законом України від 20.05.2014 року № 1275-VІІ ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» доповнена п. 15 наступного змісту: «"15. Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються";». Однак Законом України № 1357-ІХ від 30.03.2021 року пункт 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» викладений у новій редакції, а саме: «"15. Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». А тому представник АТ «Райффайзен Банк» вважає, що визначена законом пільга про ненарахування та несплату позичальником процентів за користування кредитними коштами розповсюджується саме на період перебування відповідного пільговика в зоні АТО/ООС та здійсненні визначених законом заходів. [PERSON] згідно наданої довідки перебуває на військовій службі з 01.03.2017 року. Відповідно до службової записки АТ «Райффайзен Банк» № 81-1/65959 від 11.05.2017 року, за кредитом [PERSON] проведена виправна проводка і сторновані (скасовані в обліку) нараховані відсотки за період із 29.01.2017 року до 10.05.2017 року у загальному розмірі 2673,52 грн., що свідчить про виконання АТ «Райффайзен Банк» як кредитором вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей». Зазначає, що [PERSON] згідно довідки в/ч [NUMBER] , перебувала в зоні АТО/ООС з 01.03.2019 року по 22.05.2019 року; з 03.06.2019 року по 15.09.2019 року; з 23.07.2021 року по теперішній час. Враховуючи вищевикладене, вважає, що позовна вимога [PERSON] про визнання неправомірними дій АТ «Райффайзен Банк» щодо нарахування їй заборгованості у розмірі 36599, 48 грн. за кредитним договором № 014/0959/820037414 від 31.05.2011 року є необґрунтованою і незаконною. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання недійсними умов кредитного договору №014/0959/820037414 від 31.05.2011 року, а саме п. 10.6, яким встановлена позовна давність терміном 70 років, замість належної 3 роки, представник АТ «Райффайзен Банк» зазначає, що 31.05.2021 року з [PERSON] кредитний договір № 014/0959/820037414 не укладався. Натомість, договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0959/820037414 від 14.03.2012 року визначено наступне: - п.10.6 - до всіх правовідносин, пов`язаних із укладанням та виконанням цього договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у сімдесят років. Зазначає, що ст. 257 ЦК України визначена загальна позовна давність, у ст. 258 ЦК України, зазначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Приписами ст. 259 ЦК України, учасникам правовідносин за їх домовленістю надана можливість збільшити позовну давність. При цьому верхня межа такої давності законодавцем не визначена. Таким чином, визначення у договорі строку позовної давності у 70 років відповідає чинному законодавству. А тому вважає вимогу [PERSON] про визнання недійсним умов кредитного договору №014/0959/820037414, а саме п. 10.6, яким встановлена позовна давність у 70 років - необґрунтованою і незаконною. Окрім того у вимозі про визнання недійсним вищевказаного пункту договору позивач не вказує, який саме строк повинен визначити суд. Вказує, що [PERSON] звернулася до суду із позовом 15.03.2022 року. 14.03.2012 року був укладений договір, 17.08.2017 року було здійснено відступлення права вимоги, а тому минуло значно більше часу, ніж 3роки - визначений ЦК України загальний строк позовної давності. При зверненні із позовом до суду позивач не зазначила причин пропуску строку, не обґрунтувала поважність пропуску трирічного строку позовної давності, не надала доказів, а також не заявила клопотання про поновлення строку позовної давності. АТ «Райффайзен Банк» вважає, що при задоволенні судом вимоги про визнання недійсною умови кредитного договору № 014/0959/820037414 від 31.05.2011 року, а саме п. 10.6, буде створена правова ситуація, з якої вбачається, що [PERSON] пропустила строк позовної давності при звернення до суду із позовом. Обставини, які свідчать про зупинення перебігу строку про зупинення перебігу строку позовної давності або його переривання - відсутні. Щодо визнання недійсними умов договору про відступлення права грошової вимоги, представник відповідача АТ «Райффайзен Банк» зазначає, що дві споріднені вимоги не є обґрунтованими та законними, позивач [PERSON] не була стороною укладених договорів відступлення права грошової вимоги, тому твердження про обов`язковість надання їй копії відповідних договорів також є необґрунтованими і незаконними. На підставі вищевикладеного просить суд відмовити [PERSON] у задоволені позовних вимог у повному обсязі. У разі задоволення судом позовної вимоги [PERSON] про визнання недійсною умови кредитного договору № 014/0959/820037414 від 31.05.2011 року, а саме п. 10.6, яким встановлена позовна давність терміном 70 років, просить застосувати до інших позовних вимог позовну давність та відмовити у задоволені позову в цій частині. 10.11.2022 року Гребінківським районним судом Полтавської області було постановлено ухвалу про витребування доказів, а саме: витребувано від АТ «Райффайзен Банк»; ПАТ «Комерційний індустріальний банк»; ТОВ «Фінансова компанія кредит-капітал» наступну інформацію: - Чи існує на даний час, а саме, станом на 22.03.2022 року та станом на день постановлення ухвали заборгованість за кредитним договором № 014/0959/82/0037414 від 31.05.2011 року у [PERSON] , [INFO] , [NUMBER] , перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» і у якому розмірі?; - У разі наявності заборгованості надати відповідь, яким чином утворилася заборгованість, зазначивши джерело її походження та математичний розрахунок; - Надати інформацію, чи включене ТОВ «Фінансова компанія кредит-капітал» код ЄДРПОУ 35234236, до державного реєстру фінансових установ НБУ (що мають право здійснювати відповідну діяльність) та надати належним чином завірені копії підтверджуючих документів з цього приводу; - Надати належним чином завірені копії договорів про відступлення права грошової вимоги від АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ПАТ «Комерційний індустріальний банк», та договору про відступлення права грошової вимоги від ПАТ «Комерційний індустріальний банк» до ТОВ «Фінансова компанія кредит -капітал», з відповідними додатками до них та за якими з [PERSON] стягуються кошти за користування кредитом; - Надати належним чином завірені копії всіх документів, які стосуються оформлення [PERSON] , [INFO] , кредиту у АТ «Райффайзен Банк Аваль» за №014/0959/82/0037414 від 31.05.2011 року, а саме: копію кредитного договору, додатки до нього, додаткові угоди, квитанції про сплату [PERSON] грошових коштів за кредитним договором та ін.; - Витребувано від ТОВ «Фінансова компанія кредит-капітал» належним чином завірені копії повідомлень, направлених на адресу проживання [PERSON] про існуючу заборгованість та про заміну первісного кредитора. 07.02.2023 року на адресу суду від Акціонерного товариства «КОМІНБАНК» (стара назва АТ «Комерційний Індустріальний Банк»), з метою виконання ухвали суду про витребування доказів надійшов лист, зі змісту якого вбачається, що на даний момент АТ «КОМІНБАНК» не є кредитором за кредитним договором № 014/0959/82/0037414 від 31.05.2011 року, а відтак не володіє інформацією про наявність чи відсутність заборгованості. Щодо надання копій договорів про відступлення права грошової вимоги, АТ «КОМІНБАНК» не може їх надати, оскільки судом не вказані їх дата та номер, що ускладнює їх пошук в архіві Банку. 23.02.2023 року на адресу суду надійшов лист від головного економіста відділу обслуговування клієнтських рахунків Управління обробки платежів та супроводження транзакцій Департаменту операційного сервісу АТ «Райффайзен Банк» з метою виконання ухвали суду про витребування доказів. Зі змісту листа вбачається, що 31.05.2011 року кредитний договір №014/0959/82/0037414 між [PERSON] та АТ «Райффайзен Банк» не укладався. У зв`язку із чим виконати ухвалу суду в такій редакції неможливо. Зазначає, що фактично договір був укладений 14.03.2012 року. Вказує, що 17.08.2017 року між АТ «Райффайзен Банк» і АТ «Комерційний Індустріальний Банк» був укладений договір відступлення права вимоги № 114/44, відповідно до якого первісний кредитор відступив на користь нового кредитора право вимоги до боржників, що вказані в Реєстрі боржників (портфель заборгованості). У тому числі було відступлене право грошової вимоги за Договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0959/82/0037414, що був укладений з [PERSON] . Станом на 17.08.2017 року (відступлення прав вимоги) заборгованість [PERSON] склала 36599,48 грн. Після переходу прав вимоги АТ «Райффайзен Банк» перестав бути кредитором [PERSON] . Таким чином, у період з 18.08.2017 року і по даний час [PERSON] не являється позичальником та боржником АТ «Райффайзен Банк». Вказує, що відомості з погашення заборгованості за кредитом протягом терміну кредитування (дата погашення, сума погашення) позичальником [PERSON] зазначені у розрахунку заборгованості, колонки 5 і 6 (тіло і проценти). 23.02.2023 року на адресу суду надійшла заява від представника ТОВ «ФК «Кредит- Капітал», з метою виконання ухвали суду про витребування доказів суду надано копію повідомлення про відступлення права вимоги кредитної заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 014/0959/82/0037414 від 31.05.2011 року до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» від 18.08.2017 року; повідомлення-вимога по кредитному договору №014/0959/82/0037414 про відступлення права вимоги та розмір наявної у [PERSON] кредитної заборгованості. Позивач у судове засідання не з`явилася, при подачі позову до суду, в п. 6 позовної заяви вказала, що просить суд розглядати справу без її участі, вимоги, викладенні у позові, підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» у судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний Індустріальний Банк» у судове засідання не з`явився, правом на подання відзиву не скористався, заяв про поважність причин неявки суду не надав. Представник відповідача Акціонерного Товариства «Райффайзен Банк» у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Просив відмовити позивачу у задоволені позовних вимог, при ухваленні рішення врахувати доводи та пояснення, викладенні у відзиві на позов. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.03.2012 року Акціонерне Товариство «Райффайзен Банк» (кредитор), ПРАТ «СК «УНІКА Життя» (страховик) з однієї сторони та [PERSON] уклали Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0959/82/0037414. Відповідно до умов Договору Кредитор зобов`язався надати Позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, повернути Кредитору основну суму Кредиту, сплатити проценти за користування Кредитом, а також виконати інші обов`язки, визначені цим Договором. Відповідно до п.1.1.1. Договору, сума кредиту - 45290,00 грн; відповідно п. 1.1.2. цільове використання кредиту: 32503,10 грн. - на споживчі цілі; 1250,00 грн. - на сплату страхового платежу; 11536,87 грн. - на погашення заборгованості Позичальника перед Кредитором за кредитним Договором № 22035160315 від 31.05.2011 року. Відповідно до п. 1.1.5 дата повного погашення - 14.02.2018 року. Відповідно до п. 1.1.6 строк кредитування - 71 місяць. Відповідно до п. 1.1.8. процентна ставка - 28,9% річних фіксована. Відповідно до п. 10.6 Договору - до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього Договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у сімдесят років. Кредитний договір підписаний Кредитором, Позичальником та Страховиком (а.с.139-146 зврт.). 11.05.2017 року начальником відділу супроводження кредитів фізичних осіб Управління централізованого кредитного адміністрування Департаменту операційного сервісу АТ «Райффайзен Банк Аваль» сформовано службову записку № 81-1/65959 від 11.05.2017 року щодо проведення виправної проводки по нарахуванню відсотків після дати мобілізації позичальника в ПЗ Банкмастер (а.с.149). Відповідно до Довідки про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, молодший сержант [PERSON] дійсно в період з 01.03.2019 року по 22.05.2019 року, з 03.06.2019 року по 15.09.2019 року, з 23.07.2021 року і теперішній час бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях. Підстава: наказ командира військо частини [NUMBER] (по стройовій частині) № 43 від 28.02.2019 року, наказ командира військо частини [NUMBER] (по стройовій частині) № 155 від 21.07.2021 року, наказ Генерального Штабу ЗСУ № 110/дск від 22.07.2021 року (а.с. 19). 17.07.2017 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», уклали Договір відступлення права вимоги № 117/44 (а.с. 93-99). 17.08.2017 року ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал», уклали Договір відступлення права вимоги № КП-17082017 (а.с.100-106). 18.08.2017 року на адресу місця проживання [PERSON] , яка була вказана у кредитному договорі Позичальником, Директором департаменту організації продажів ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» було надіслано повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «Кредіт-Капітал» та запропоновано сплатити заборгованість за кредитним договором №014/0959/82/0037414 від 31.05.2011 року у розмірі 36599,48 грн. (а.с.242). 18.08.2017 року Директором департаменту по роботі з боржниками ТОВ «ФК «Кредіт -Капітал» направлено на адресу [PERSON] . Повідомлення - Вимогу по кредитному договору №014/0959/82/0037414, а також повідомлено про відступлення права вимоги (а.с.243-243 зврт.). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників № КП-17082017 від 17.08.2017 року, під порядковим номером 195 в реєстрі боржників зазначено боржника - [PERSON] , [NUMBER] , номер кредитного Договору 014/0959/82/0037414 від 31.05.2011 року (а.с. 107). Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №014/0959/82/0037414 від 14.03.2012 року, станом на 18.08.2017 року остання мала заборгованість за кредитом у розмірі - 33103,82 грн; в тому числі прострочену заборгованість за кредитом - 527,48 грн; заборгованість за відсотками - 2526,38 грн; в тому числі прострочена заборгованість за відсотками - 2945,75 грн; розрахована пеня 5749,10 грн., а всього 41379,30 грн.(а.с. 235-237 зврт.). Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду та вирішення справи. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Підстави для визнання недійсним договору також передбачено у статтях 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів»: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики. Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму статті 18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частина перша статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Згідно з частинами першою, другою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману є нечесною підприємницькою практикою. Нечесна підприємницька практика забороняється. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (частина шоста статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Як вбачається з матеріалів справи, під час укладання Договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0959/82/0037414 від 14.03.2012 року [PERSON] поставила свій особистий підпис у розділі - «Реквізити сторін», графа - «Позичальник». Крім того, у Додатку № 1 до кредитного договору № 014/0959/82/0037414, «Графік погашення кредиту» та у Додатку № 2 до кредитного договору №014/0959/82/0037414, «Сукупна вартість кредиту, Графік повернення кредиту та інших платежів» - у графі позичальник також проставлений особистий підпис позичальника, а саме [PERSON] . Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в Договорі про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування, а також у додатках № 1 та 2 до нього. Судом встановлено, що [PERSON] користувалася кредитними коштами (споживчий кредит) і здійснювала часткове погашення заборгованості, а тому виконання умов кредитного договору від 14.03.2012 року свідчить про прийняття умов цього договору та його дійсність. Враховуючи, що між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди за усіма істотними умовами, то такий правочин згідно вимог статті 204 ЦК України створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір згідно вимог статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним відповідно до приписів статті 526 ЦК України мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як було встановлено судом і дана обставина підтверджена Довідкою розрахунком за кредитним договором №014/0959/82/0037414 від 14.03.2012 року, борг за пенею та відсотками з позивача не вимагається з 2017 року (мобілізація), тобто сума заборгованості за кредитним договором складається виключно з тіла кредиту та відсотків, нарахованих до початку участі позивача в АТО/ООС. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, з одночасним прийняттям на себе ризику виконання таких вимог і прийому платежів. Статтею 5 Закону України «Про фінансові послуги», передбачено, що фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами -підприємцями. Оскільки факторинг згідно з пунктом 3 частини 1 статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», є кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Статтею 5 Закону України «Про фінансові послуги» визначено, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов`язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов`язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред`явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України). Відповідно до п. 10.6 Договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0959/82/0037414 від 14.03.2012 року, що був укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , сторони домовились, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням кредитного договору застосовується строк позовної давності тривалістю 70 років і цей договір підписаний [PERSON] , що свідчить про її обізнаність умов договору. Суд також звертає увагу на те, що з моменту підписання договору, а саме 14.03.2012 року і до дня подачі позову до суду, 22.03.2022 року, пройшло 10 років, а тому суд вважає вимогу позивача, щодо визнання недійсним умов п. 10.6. Договору необґрунтованою та безпідставною. У своєму позові [PERSON] також посилається на норми пункт 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до якого: «"15. Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». Однак, судом встановлено, що з моменту мобілізації [PERSON] , а також з часу її перебування в зоні АТО/ООС штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань, а також проценти за користування кредитом не нараховувалися. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, судом не вбачається порушення прав позивача відповідачами під час укладення та виконання кредитного договору, та договорів факторингу, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. При оцінці аргументів та доводів сторін суд керується рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 no. 4241/03, в якому вказується, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітися як вимога детально відповідати на кожен довод. Вирішуючи спір, суд бере до уваги правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 11.09.2018 року у справі №909/968/16, постанові ВП ВСУ від 28.03.2018 року справа №444/9519/12 та постанові ВС від 04.09.2019 року справа № 725/4492/16-ц. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позивач [PERSON] на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від його сплати, суд вважає за можливе віднести судові витрати на рахунок держави. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed