Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») звернулось до суду з цим позовом до [PERSON] та просить стягнути з нього на свою користь 34126,53 грн матеріальної шкоди в порядку регресу. Позов мотивує тим, що рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 4 листопада 2021 року у справі № 383/742/21, залишеного без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 16 березня 2022 року визнано незаконним та скасовано наказ виробничого підрозділу служби електропостачання «Долинська дистанція електропостачання» № 29/ОС від 16 липня 2021 року про припинення трудового договору (контракту) щодо звільнення [PERSON] з посади машиніста автомотриси 6 розряду 6 району контактної мережі ст. Бобринець 2 групи (ЕЧК-23) виробничого підрозділу служби електропостачання «Долинська дистанція електропостачання». Поновлено [PERSON] на посаді машиніста автомотриси 6 розряду 6 району контактної мережі ст. Бобринець 2 групи (ЕЧК-23) виробничого підрозділу служби електропостачання «Долинська дистанція електропостачання» з 16 липня 2021 року. Стягнуто а Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» на користь [PERSON] 38440,74 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16 липня 2021 року по 4 листопада 2021 року, що визначений без отримання податків та інших обов`язкових платежів, а також 3000 грн моральної шкоди. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» на користь [PERSON] 181,60 грн судового збору. Наказом начальника виробничого підрозділу служби електропостачання «Долинська дистанція електропостачання» Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» [PERSON] від 5 листопада 2021 року № 55/ОС, [PERSON] поновлено з 17 липня 2021 року на посаді машиніста автомотриси 6 розряду району контактної мережі ст. Бобринець 2 групи виробничого підрозділу служби електропостачання «Долинська дистанція електропостачання» Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця». Позивач зазначає, що начальник виробничого підрозділу служби електропостачання «Долинська дистанція електропостачання» Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», будучи відповідальним за незаконне звільнення [PERSON] повинен відшкодувати 34126,53 грн шкоди, пов`язаної з оплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та сплаченого судового збору. Відповідач [PERSON] надіслав до суду відзив на позовну заяву. Позов не визнає та просить відмовити в ньому. Зазначає, що рішення суду не містить доказів, що саме він винний у незаконному звільненні. На працівника не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності, а саме особисто будучи у стані крайньої необхідності здійснив звільнення [PERSON] . Зміст відзиву [PERSON] на позовну заяву за своєю суттю зводиться до переконання в тому, що були законні підстави для звільнення [PERSON] . Окрім цього, на думку [PERSON] судові засідання у справі про поновлення [PERSON] переносились не з його вини, що вплинуло на розмір шкоди. У судовому засіданні представник АТ «Українська залізниця» Пашко С.Г. позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в ньому. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь під час судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову частково з таких підстав. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом установлено, що наказом Регіональної філії «Одеська залізниця» від 31 серпня 2020 року № 605/ОС, призначено [PERSON] на посаду начальника виробничого підрозділу служби електропостачання «Долинська дистанція електропостачання» Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» з 1 вересня 2020 року (а. с. 24). Наказом (розпорядженням) начальника виробничого підрозділу електропостачання «Долинська дистанція електропостачання» [PERSON] від 16 липня 2021 року № 29/ОС, [PERSON] звільнено з 16 липня 2021 року з посади машиніста автомотриси 6 розряду 6 району контактної мережі ст. Бобринець 2 групи (ЕЧК-23) за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин, згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України (а. с. 91). Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 4 листопада 2021 року у справі № 383/742/21, залишеного без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 16 березня 2022 року визнано незаконним та скасовано наказ виробничого підрозділу служби електропостачання «Долинська дистанція електропостачання» № 29/ОС від 16 липня 2021 року про припинення трудового договору (контракту) щодо звільнення [PERSON] з посади машиніста автомотриси 6 розряду 6 району контактної мережі ст. Бобринець 2 групи (ЕЧК-23) виробничого підрозділу служби електропостачання «Долинська дистанція електропостачання». Поновлено [PERSON] на посаді машиніста автомотриси 6 розряду 6 району контактної мережі ст. Бобринець 2 групи (ЕЧК-23) виробничого підрозділу служби електропостачання «Долинська дистанція електропостачання» з 16 липня 2021 року. Стягнуто а Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» на користь [PERSON] 38440,74 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16 липня 2021 року по 4 листопада 2021 року, що визначений без отримання податків та інших обов`язкових платежів, а також 3000 грн моральної шкоди. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» на користь [PERSON] 181,60 грн судового збору (а. с. 7-19). Наказом начальника виробничого підрозділу служби електропостачання «Долинська дистанція електропостачання» Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» [PERSON] від 5 листопада 2021 року № 55/ОС, [PERSON] поновлено з 17 липня 2021 року на посаді машиніста автомотриси 6 розряду району контактної мережі ст. Бобринець 2 групи виробничого підрозділу служби електропостачання «Долинська дистанція електропостачання» Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» (а. с. 20). Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 4 листопада 2021 року у справі № 383/742/21, залишеного без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 16 березня 2022 року встановлено факт незаконного звільнення [PERSON] за наказом (розпорядженням) начальника виробничого підрозділу електропостачання «Долинська дистанція електропостачання» [PERSON] від 16 липня 2021 року № 29/ОС, а тому в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України ці обставини не доказуються при розгляді цієї справи, у якій бере участь та сама особа, щодо якої встановлено ці обставини. У зв`язку із цим доводи [PERSON] про протилежне, а також про звільнення працівника в умовах крайньої необхідності не заслуговують на увагу. Нова оцінка цим судом обставинам звільнення [PERSON] , що іншим судом визнано незаконним, є неприйнятною. Ініціювання [PERSON] судової справи про визнання незаконним та скасування наказу про своє звільнення, здійснення судового розгляду цієї справи, є наслідком попереднього рішення [PERSON] та процесуальною діяльністю суду, відповідно це не свідчить на користь відповідача. З матеріалів справи слідує, що АТ «Українська залізниця» виконало рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 4 листопада 2021 року у справі № 383/742/21, залишене без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 16 березня 2022 року та здійснило виплату на користь [PERSON] 181,60 грн судового збору, 3000 грн моральної шкоди та 30944,93 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про що свідчать платіжні доручення від 31 травня 2022 року № 4754173, № 4750606, № 4754183 (а. с. 21-23). Згідно з п. 8 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Статтею 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо роботодавець затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. За п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9, з метою запобігання незаконним звільненням судам слід неухилено додержувати вимог статей 109, 419 ЦПК і статей 134 (п. 8), 237 КЗпП про притягнення до участі в справі про поновлення на роботі і покладення на службову особу обов`язку відшкодувати шкоду підприємству, установі, організації, заподіяну в зв`язку з оплатою незаконно звільненому або переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи. При цьому належить враховувати, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п. 8 ст. 134 та нової редакції ст. 237 КЗпП (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року № 14 передбачено, що застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Аналізуючи вищезазначене можливо дійти до висновку, що службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини підприємству, установі, організації. Такий обов`язок покладається, зокрема якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням будь-якого закону, а не лише явного, незалежно від форми вини. У свою чергу особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди не за будь-яку завдану нею шкоду, а виключно шкоду визначену у законі, а саме шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Оскільки відповідач [PERSON] винуватий у незаконному звільненні працівника та цьому працівникові внаслідок незаконного звільнення було виплачено 30944,93 грн у зв`язку з оплатною часу вимушеного прогулу, відповідно ця шкода підлягає стягненню на користь АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», що здійснила оплату часу вимушеного прогулу. У свою чергу вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь виплачених на користь незаконно звільненого працівника сум судового збору та моральної шкоди є необґрунтованими, а тому в цій частині позову слід відмовити. Отже, суд дійшов до переконання про часткове задоволення цього позову. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач у цій справі поніс судові витрати в розмірі 2684 грн зі сплати судового збору, що підлягають стягненню з відповідача на його користь в розмірі 2433,77 грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial