Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування, відповідно до якої позивач просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Вимоги обґрунтовує тим, що з 2006 року по 2011 рік [PERSON] проживала разом із [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу Під час спільного проживання з відповідачем народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . У свідоцтві про народження дитини, Відповідач записаний як батько. З 2011 року та по сьогоднішній день позивач разом з сином проживають окремо від Відповідача за адресою: [ADDRESS] . Прізвище « [PERSON] » змінено позивач на прізвище « [PERSON] внаслідок укладення шлюбу 28.09.2012 року. З 01 вересня 2012 року [PERSON] навчається у Запорізькому авіаційному фаховому коледжі ім. О.Г. Івченка. У 2022 році закінчив 9 класів у ЗОШ № 88. Останні 10 років [PERSON] разом з чоловіком виховують сина. Батько дитини взагалі не приймає ніякої участі у вихованні дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться своїм сином, взагалі не спілкується з ним, не відвідує його на день народження, святкові та вихідні дні, не приймає участі у вихованні сина, не відвідує батьківські збори, не приймає участі у додаткових витратах на утримання сина та витратах на лікування дитини тощо. Відповідач вже на протязі дуже тривалого часу взагалі не цікавиться успіхами сина, не відвідував батьківських зборів та не контактував з класним керівником [PERSON] в школі та не контактує з класним керівником сина у коледжі, не має контакту з дитиною, що також підтверджує факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Позивач зазначає, що є всі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Ухвалою суду від 24.10.2022 р. цивільну справу за вказаною позовною заявою, прийнято до провадження судді Варнавської Л.О. Розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження. 30.11.2022 року представником органу опіки та піклування РА ЗМР по Комунарському району Петренко Г.Ф. було долучено акт обстеження умов проживання відповідача. Ухвалою суду від 19.12.2022 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явились. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, просила задовольнити вимоги, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явився, про розгляд справи повідомлялась належним чином, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не надходило. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.1 ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району орган як орган опіки та піклування у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника, просив суд задовольнити вимоги позову в інтересах дитини. Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування у судове засідання не з`явився. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила про те, що є подругою позивача [PERSON] . [PERSON] більше 10 років не вітає дитину з днем народження та х будь-якими святами. Він не приймає участі у вихованні дитини. Останній раз свідок бачила [PERSON] на 5-річчя дитини. [PERSON] не проживає з [PERSON] з 2012 року. Коли вони перебували у стосунках, то проживали у квартирі батьків [PERSON] у Шевченківському районі. Останній раз бачила [PERSON] у 2013 році, з того часу нічого про нього не знає. Зі слів позивачки свідок знає, що [PERSON] аліменти не сплачує. З 2013 року у [PERSON] новий чоловік [PERSON] . [PERSON] називає його «татом», про свого біологічного батька не згадує. В 2022 році свідок питала у дитини чи вітав його батько, на що той відповів «ні». Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною брата [PERSON] . З позивачем знайома з 2015 року, вона в цей час була заміжня за іншим чоловіком, [PERSON] . Свідок зазначила, що [PERSON] ніколи не вітав сина з днем народження, не сплачував аліменти, подарунків не дарував. Останній раз відповідача бачила близько 9 років назад. Суд, врахувавши думку позивача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом. [INFO] народився [PERSON] . Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] видане Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 983. 28.09.2012 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 830. Прізвище після укладання шлюбу « [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до характеристики [PERSON] , виданої директором ЗОШ № 88 [PERSON] та класним керівником [PERSON] , встановлено, що [PERSON] навчається у закладі з 2013 року . Дитина характеризується позитивно. Мати дитини відвідувала батьківські збори, приймала активну участь у житті класу. Батько дитини за період з 2013 року і по теперішній час школу не відвідував, навчанням дитини не цікавився (а.с.17). Згідно довідки № 02-09/272 від 13.09.2022 року виданої заступником директора [PERSON] та керівником групи [PERSON] Запорізького авіаційного фахового коледжу ім.. О.Г. Івченка вбачається, що батько [PERSON] , [INFO] не бере участі у вихованні, навчанні та житті сина, який є студентом 1 курсу, групи № КН-22 (а.с.18). Умови проживання відповідача [PERSON] , з`ясувати не вдалось, оскільки двері ніхто не відчинив. Було залишено виклик до відділу, з контактними даними, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 24.11.2022 року складеного спеціалістами відділу по Клмунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради (а.с.45). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як міжнародні договори, так і національне законодавство в питаннях виховання дітей направлені на забезпечення найвищих інтересів дітей. У статтях 8, 9, 20 Конвенції про права дитини вживається термін „найкращі" інтереси дитини, а у ст. 3 зобов`язано усі державні та приватні установи, які займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні та законодавчі органи у всіх діях щодо дітей приділяти першочергову увагу „як найкращому забезпеченню інтересів дитини". У частині 2 ст. 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей записано: „предметом цієї Конвенції є підтримка - у найвищих інтересах дітей - їхніх прав...". Стандарти Ради Європи у галузі прав людини виходять із того, що спілкування батька та дитини є ключовим моментом сімейного життя, що розуміється як зв`язок між близькими родичами. Батьківські права щодо дітей визнаються і захищаються ст..8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України №789 від 27.02.1991 р.. Сімейне життя, як розуміється в договірних країнах, охоплює широкий спектр прав батьків, пов`язаних з турботою і опікою над їх неповнолітніми дітьми. Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.12 Закону України Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). Із роз`яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У матеріалах справи наявний висновок РА ЗМР по Комунарському району відповідно до якого встановлено, що позивачка з відповідачем у зареєстрованому шлюбі не перебували, проживали однією родиною з 2006 по 2011рр. Під час спільного проживання в них народився син [PERSON] , [INFO] . З 2011 року Відповідач проживає окремо, хлопчик проживає з матір`ю, яка його утримує, піклується про розвиток, стан його здоров`я тощо. Умови проживання задовільні. Відповідно до характеристики на [PERSON] , учня 9 класу ЗОШ №88 м.Запоріжжя, батько дитини з 2013р. школу не відвідував, навчанням дитини не цікавився. Відповідно до довідки Запорізького авіаційного фахового коледжу їм. О.Г. Івченка від 13.09.2022 № 02-09/272 батько студента І курсу [PERSON] , [INFO] , участі у вихованні, навчанні та житті сина участі не бере. Відповідно до розрахунку заборгованості Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі від 22.03.2023, станом на 31.01.2023р. сума заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини складає 211 178,66 грн. Все це свідчить про свідоме умисне ухилення [PERSON] від виконання батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, в інтересах дитини, на підставі ст. ст. 19, 150, 155, 164 Сімейного кодексу України вважають доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . На спростування викладеного відповідачем не надано належних та допустимих доказів. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно власної дитини. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, яке виражається у тому, що він не відвідує дитину, не цікавиться її життям та розвитком, не забезпечує необхідне харчування, медичним доглядом, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування її особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі і не може бути для дитини прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання нею освіти. Відповідач не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займався та не займається вихованням та утриманням сина, не замислюється про долю дитини, її майбутнє. Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] у відношенні його неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , оскільки останній тривалий час не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовився від такого права. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved