Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу садового будинку [ADDRESS] № 43 від 30 серпня 2001 року, укладеного на універсальній товарно-сировинній біржі « Епсілон » та право власності на земельну ділянку площею 0,04 га за тією ж адресою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 30 серпня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] , через універсальну товарно-сировинну біржу «Епсілон», укладено договір купівлі-продажу садового будинку, який був зареєстрований в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 13.09.2001 року за номером 309. Під час укладення договору сторони дійшли згоди про всі істотні його умови та виконали в повному обсязі всі зобов`язання одна перед одною за ним, зокрема, відповідач передав житловий будинок з будівлями у власність позивачу та технічну документацію на нього, а позивач сплатила вартість вказаного нерухомого майна, прийняв його у власність. В подальшому позивачу стало відомо, що вказаний договір є недійсним, оскільки його не посвідчено нотаріусом, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з позовом і просить його задовольнити, оскільки сторони виконали усі умови угоди. Крім того, вирішивши приватизувати земельну ділянку, на якій розташований садовий будинок, позивачу стало відомо, що ця земельна ділянка вже приватизована попереднім власником, у зв`язку з чим посилаючись на ст. ст. 120, 125 ЗК України, просила визнати право власності на земельну ділянку площею 0,04 га. В судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача - адвоката Колесник Ю. В. надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, в порядку встановленому ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за останнім відомим місцем проживання та розміщення оголошення про виклик особи у судове засідання, через сайт «Судова влада України», причини неявки в судове засідання не повідомила, відзив не подала. Третя особа в судове засідання не з`явилися, про та час судового засідання повідомлена належним чином, в порядку встановленому ст. 128 ЦПК України. Ухвалою суду від 10 квітня 2023 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами загального позовного провадження. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до письмового договору купівлі-продажу за № 43, укладеного 30 серпня 2001 року, через універсальну товарно-сировинну біржу «Епсілон» продавець - [PERSON] продала, а покупець - [PERSON] придбала садовий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , який у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований у Журналі реєстрації біржових операцій з нерухомим майном за № 43 від 30.08.2001 року. 13 вересня 2001 року [PERSON] зареєструвала даний договір в комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 31, про що свідчить реєстраційний напис на договорі. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 06768 від 11.12.1995 року, виданого на підставі рішення виконкому Галицинівської сільської ради народних депутатів № 110 від 30 листопада 1995 року, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,04 га в Садівництві «Океан», ділянка № [NUMBER] , для ведення садівництва, та який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 139. Аналізуючи надані докази, судом встановлено, що 30 серпня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено письмовий договір купівлі-продажу житлового будинку, умови зазначеного договору сторони виконали: покупець прийняв від продавця домоволодіння, сплатив обумовлену суму коштів, а продавець передав його у власність позивачу. Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України ( в ред. 1963 р.) договір купівлі-продажу житлового будинку, земельної ділянки, де однією із сторін є громадянин, підлягає нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї умови тягне за собою недійсність угоди. Однак, на підставі ч.2 ст.47 ЦК України ( в ред. 1963 р.) така угода може бути визнана судом дійсною, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, що має місце в даній справі, у зв`язку з чим вимоги позивача щодо визнання дійсним договору купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно частини 2 статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно" державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Згідно положень ст. 30 Земельного кодексу України № 2196-XII від 13 березня 1992 року, (чинних на момент укладення угоди) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу (якою визначено, що розмір земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва не повинен перевищувати 0,1 гектара), і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Підпунктом ґ) пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2007 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 2 від 19.03.2010) визначено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК ( 2768-14 ), до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Аналогічні положення закріплені у ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент розгляду справи), відповідно до яких, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання договору купівлі-продажу дійсним підлягає задоволенню. Також, суд зазначає, що при виникненні у позивача права власності на садовий будинок право попереднього власника на земельну ділянку припиняється автоматично, в силу закону, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами, а отже і вимога позивача про визнання права власності на земельну ділянку також підлягає задоволенню.

Outcome: approved