Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначила, що вони з відповідачем перебували у шлюбі з 03 березня 2011 року, який було між ними розірвано 30 травня 2014 року рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області. З відповідачем мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] . З відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , в розмірі 400 грн, щомісячно, починаючи з 29 травня 2013 року і до досягнення сином повноліття. Син [PERSON] проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. На теперішній час потреби на дитину значно збільшились, вона намагається забезпечити належний рівень життя сина та задовольнити матеріальні потреби, повноцінне харчування дитини вдома, у шкільній їдальні, одяг, комфорті умови проживання, організація його дозвілля, що потребує додаткових витрат. Зазначає, що останнім часом її доходи значно погіршились, що унеможливлює забезпечення матеріальних потреб дитини на належному рівні. Вважає, що відповідач має усі умови для сплати аліментів, є молодим, здоровим, працездатним, на його утриманні відсутні інші особи, аліментних зобов`язань щодо інших дітей не має. Син зростає, тому щоразу збільшуються витрати на його утримання, аліменти в розмірі 400 грн не покривають половини витрат, які вона несе на утримання дитини. Просила суд, збільшити розмір аліментів з 400 грн до 2000 грн на дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 20 березня 2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, 21.04.2023 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, 21.04.2023 через канцелярію суду подав заяву в якій просив справу розглядати без його участі, позов визнав у повному обсязі. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Судом встановлено, 30 травня 2014 року рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області шлюб між позивачкою [PERSON] та [PERSON] - розірвано (а.с.8). Сторони мають дитину сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Смільнянської сільської ради Дрогобицьокго району Львівської області, актовий запис №04. Батьком дитини [PERSON] записаний відповідач [PERSON] , матір`ю записана позивачка [PERSON] (а.с. 6). З копію рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 липня 2013 року вбачається, що з [PERSON] в користь [PERSON] стягнуто на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 400 грн на дитину щомісячно починаючи з 29.05.2013 і до досягнення сином повноліття (а.с.7). З довідки ПП «Борислав - Комфорт» від 08.02.2023 №138, яка виданан на ім`я позивачки [PERSON] вбачається, що син [PERSON] дійсно прописаний та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.3). Дитини проживає разом з матір`ю та знаходиться повністю на її утриманні. Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Сімейного кодексу України. За змістом ст. 51 Конституції України дитинство є об`єктом охорони держави. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідност.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно дост.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Статтями 183,184 СК України встановлено, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, законодавець чітко визначив, по-перше, що аліменти стягуються або у частці, або у твердій грошовій сумі. По-друге, правом вибору виду аліментів (частка чи грошова сума) наділений той з батьків, з ким проживає дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З правового аналізу вищезазначених норм вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Позовні вимоги [PERSON] про збільшення розміру стягнення аліментів ґрунтуються на недостатності суми фактично стягнутих аліментів для забезпечення потреб дитини. У будь-якому випадку, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу. Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивач скористалася своїм правом, визначивши способом стягнення аліментів - їх присудження у твердій грошовій сумі. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Вирішуючи питання щодо збільшення розміру стягнення аліментів суд також бере до уваги, що відповідач визнав позов та не заперечує щодо їх збільшення, в сумі 2000,00 грн щомісячно, ця зміна у даному випадку не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище, визнання ним позову не суперечить закону та не порушує інтереси відповідача. Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для збільшення розміру аліментів. Таке збільшення розміру аліментів буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Виходячи з вищезазначеного, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн., від сплати якого позивачка звільнена.

Outcome: approved