Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

У серпні 2022 року ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» звернулось до Печерського районного суду м. Києва з позовом в якому просить: стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № 29-04-20-01-Ю надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту від 29.04.2020 в розмірі 344 210, 37 грн, з яких: 188 540, 01 грн - заборгованість за тілом кредиту та 52 792, 00 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 33 878, 36 грн - проценти за неправомірне користування кредитом, 69 000, 00 - штраф за порушення умов договору застави транспортного засобу від 12.05.2021 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29 квітня 2020 року [PERSON] звернувся до ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» щодо можливості отримання ним кредиту у сумі 140 000 грн. 29 квітня 2020 року між сторонами укладено Договір № 29-04-20-01-Ю надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (далі - Договір), за умовами якого позивач надав у позику грошові кошти на загальну суму 140 000 грн строком на 12 місяців (по 28.04.2021), а відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити за його користування відсотки в сумі, в строки та на умовах, що передбачені договором. Зокрема, за умовами Договору позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 60% (тип процентної ставки - фіксована). Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, а тому Товариство звернулось із позовом до суду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.09.2022 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін. Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви з додатками, відповідач отримав 17.02.2023, в той же час своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 29 квітня 2020 року між сторонами укладено Договір № 29-04-20-01-Ю надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (далі - Договір), за умовами якого позивач надав у позику грошові кошти на загальну суму 140 000 грн строком на 12 місяців (по 28.04.2021), а відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити за його користування відсотки в сумі, в строки та на умовах, що передбачені договором. Зокрема, за умовами Договору позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 60% (тип процентної ставки - фіксована). Пунктом 1.8. Договору визначена реальна процентна ставка, орієнтована вартість кредиту, додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту, які складають: реальна річна процентна ставка складає 69,34% річних (п.1.8.1); орієнтовна загальна вартість споживчого кредиту складає 168,39% від суми кредиту у процентному виразі або 235 750, 00 грн та включає в себе: проценти (відсотки) за користування споживчим кредитом 66.00% від суми кредиту або 84 000, 00 грн (п.1.8.1.1), додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту (п. 1.8.2), вартість послуг за встановлення обладнання для стеження за місцезнаходження автомобіля - 4 100,00 грн (п.1.8.2.2.), вартість послуг за оренду обладнання - 500 грн (п.1.8.2.3.), вартість послуг за вилучення обладнання для стеження за місцезнаходження автомобіля - 1 650 грн. Відповідач, на підставі договору № ВО 29-04-20-01-Ю про надання послуг зі встановлення на автомобілі додаткового обладнання від 29 квітня 2020 року, отримав послугу вартістю 4 100, 00 грн зі встановлення на автомобілі обладнання, що ним орендовано на підставі договору оренди обладнання від 29.04.2020 № ОО 29-04-20-01-Ю. 29 квітня 2020 року ТОВ «Гелексі Фінанс» перерахувало кошти у розмірі 135 900, 00 грн на рахунок [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням № 806. 25 серпня 2020 року відповідач звернувся до Товариства щодо можливості збільшення кредиту на суму 62 300 грн. Того ж дня між Товариством та [PERSON] укладено Договір № 1 про внесення змін та доповнень до договору № 29-04-20-01-Ю про збільшення суми кредиту - 202 300 грн зі сплатою 72% річних. Сторони домовились викласти п. 1.8 Договору в такій редакції: «реальна процентна ставка, орієнтована вартість кредиту, додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту, які складають: реальна річна процентна ставка складає 68,93% річних (п.1.8.1); орієнтовна загальна вартість споживчого кредиту складає 167,99% від суми кредиту у процентному виразі або 339 839, 10 грн та включає в себе: проценти (відсотки) за користування споживчим кредитом 62.18% від суми кредиту або 125 789,10 грн (п.1.8.1.1), додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту (п. 1.8.2), вартість послуг за встановлення обладнання для стеження за місцезнаходження автомобіля - 4 100,00 грн (п.1.8.2.1.), вартість послуг за встановлення обладнання для стеження за місцезнаходження автомобіля - 500 грн (п.1.8.2.2.), вартість послуг за вилучення обладнання для стеження за місцезнаходження автомобіля - 1 650 грн. У зв`язку з укладенням Договору № 1 про внесення змін та доповнень до договору № 29-04-20-01-Ю надання коштів у позику , 25.08.2020 між сторонами договору укладено договір про внесення змін № 1 до договору застави транспортного засобу та укладено договір оренди обладнання. Обтяження зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 03.12.2020 за № 27728082. 25 серпня 2020 року ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» видали [PERSON] кошти у розмірі 42 900, 00 грн, на підставі видаткового касового ордеру , номер документу № 436. 26 серпня 2020 року позивач видали відповідачу кошти у розмірі 19 400, 00 грн на підставі видаткового касового ордеру № 139. 12.05.2021 року відповідач звернувся до Товариства щодо можливості збільшення кредиту на 10 000 грн і того ж дня між ними укладено договір № 2 про внесення змін та доповнень до договору № 29-04-20-01-Ю про збільшення суми кредиту - 212 300 грн зі сплатою 84% річних. Сторони домовились викласти п. 1.8 Договору № 29-04-20-01-Ю в такій редакції: «реальна процентна ставка, орієнтована вартість кредиту, додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту, які складають: реальна річна процентна ставка складає 77,69% річних (п.1.8.1); орієнтовна загальна вартість споживчого кредиту складає 208,66% від суми кредиту у процентному виразі або 442 985, 13 грн та включає в себе: проценти (відсотки) за користування споживчим кредитом 97, 00% від суми кредиту або 205 935, 13 грн (п.1.8.1.1), додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту (п. 1.8.2), вартість послуг за встановлення обладнання для стеження за місцезнаходження автомобіля - 4100 грн (п.1.8.2.1.), вартість послуг за встановлення обладнання для стеження за місцезнаходження автомобіля - 500 грн (п.1.8.2.2.), вартість послуг за вилучення обладнання для стеження за місцезнаходження автомобіля - 1650 грн. У зв`язку з укладенням Договору № 2 про внесення змін та доповнень до договору № 29-04-20-01-Ю надання коштів у позику, 12.05.2021 року між сторонами договору укладено новий Договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фоміною О. А., зареєстрованого в реєстрі за № 533. Обтяження зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 12.05.2021 за № 28853886. 17.12.2021 відповідач звернувся до Товариства щодо можливості збільшення кредиту на 8 000, 00 грн і того ж дня між ними укладено договір № 3 про внесення змін та доповнень до договору № 29-04-20-01-Ю надання коштів у позику про збільшення суми кредиту - 220 300 грн зі сплатою 84% річних. Сторони домовились викласти п. 1.8 Договору № 29-04-20-01-Ю в такій редакції: «реальна процентна ставка, орієнтована вартість кредиту, додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту, які складають: орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 80,93% річних (п.1.8.1); орієнтовна загальна вартість споживчого кредиту складає 250,52% від суми кредиту у процентному виразі або 551 894, 92 грн та включає в себе: проценти (відсотки) за користування споживчим кредитом 134,06% від суми кредиту або 295 344, 92 грн (п.1.8.1.1), додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту (п. 1.8.2), вартість послуг за встановлення обладнання для стеження за місцезнаходження автомобіля - 4 100, 00 грн (п.1.8.2.1.), вартість послуг за встановлення обладнання для стеження за місцезнаходження автомобіля - 500 грн (п.1.8.2.2.), вартість послуг за вилучення обладнання для стеження за місцезнаходження автомобіля - 1 650 грн; вартість послуг за діагностику обладнання для стеження за місцезнаходженням автомобіля - 7 000, 00 грн. Внесено також зміни до графіку розрахунків із зазначенням періодичності та розмірів платежів. У зв`язку з укладенням Договору № 3 про внесення змін та доповнень до договору № 29-04-20-01-Ю, 17.12.2021 р. між сторонами договору укладено договір про внесення змін № 1 до договору застави транспортного засобу, посвідченого 12 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фоміною О. А., зареєстрованого в реєстрі за № 533. Обтяження зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 17.12.2021 за № 28853886 На виконання умов договору № 29-04-20-01-Ю відповідач здійснював платежі в період з червня 2020 року по січень 2022 року . Позивач стверджує, що ТОВ «Гелексі Фінанс» виконало свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти, проте відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань, суму боргу по кредиту не повернув. Положеннями ст. 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч.3 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ч. 3 статті 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З наведених обставин даної справи вбачається, що між сторонами був укладений договір позики, в якому були погоджені сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк та порядок повернення коштів. Позивачем, надані докази на підтвердження обставин виконання ним договірних зобов`язань повністю, та докази часткового виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором. Судом встановлено, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 29.05.2022 заборгованість перед позивачем становить 241 332,01 грн, що складається з суми кредиту - 188 540, 01 грн, процентів - 52 792, 00 грн, штрафу за Договором застави транспортного засобу у сумі 69 000 грн та пені за договором поруки - 33 878, 36 грн. Сторонами визначена загальна сума неповернутої позики у розмірі 188 540, 01 грн, яка за домовленістю сторін мала бути повернута відповідачем 29.05.2022. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання відповідачем цього зобов`язання. Вирішуючи питання про стягнення процентів за користування кредитом, суд виходить з наступного. Умовами договору від 29 квітня 2020 року зі змінами, внесеними договорами № 1 № 2 №3 (з урахуванням наданого 29.04.2020 кредиту - 140 000 грн; 25.08.2020 - 62 300 грн; 12.05.2021 - 10 000 грн та 17.12.2021 - 8 000 грн), сторонами була погоджена сплата процентів за користування кредитом - 29.04.2020 - 60%, 25.08.2020 - 72%, 12.05.2021 - 84 %, 17.12.2021 - 84%. Відповідачем були здійснені платежі в період з червня 2020 року по січень 2022 року. Матеріали справи не містять даних про здійснення відповідачем подальших платежів. Прострочення виконання [PERSON] зобов`язання з повернення кредиту відбулось в період з 30.01.2022 до 28.05.2022. Оскільки вимога позивача щодо стягнення процентів в зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання відповідає ст. 625 ЦК України, нарахування здійснене відповідно до умов договору, суд вважає, що дана сума правомірно пред`явлена до стягнення з боржника. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість по процентам за договором № 29-04-20-01-Ю про надання коштів у позику від 29 квітня 2020 року в сумі 52 792, 00 грн. Так, згідно розрахунку, проведеного судом, за умовами договору застави транспортного засобу п. 4.2 штраф підлягає стягненню штраф у розмір 30% від вартості предмета застави від 12.05.2021 у становить 69 000, 00 грн (230 000, 00 грн*30%= 69 000, 00 грн) у зв`язку з тим, що відповідач не вніс черговий платіж за договором позики, що є підставою для негайної передачі предмета застави на зберігання заставодержателя, відповідно до п. 4.2 договору застави позичальник зобов`язана сплатити штраф в сумі у розмір 30% від вартості предмета застави, який сторонами оцінений у 230 000, 00 грн. Оскільки вимога позивача щодо стягнення штрафу відповідає п. 4.2 договору застави транспортного засобу, нарахування здійснене відповідно до умов договору, суд вважає, за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення штрафу з [PERSON] за порушення позичальником умов договору застави, оскільки вказані обставини доведені матеріалами справи. Враховуючи, що отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 188, 540, 01 грн, процентів - 52 792, 00 грн, проценти за неправомірне користування кредитом - 33 878, 36 грн та штрафу за договором застави транспортного засобу у розмірі 69 000,00 грн, що разом становить 344 210, 37 грн. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Встановивши правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. За приписами частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Позивач у позовній заяві заявив, що розмір витрат на правничу допомогу складає 25 000, 00 грн, разом із тим, позивачем не надано доказів, які підтвердили заявлений розмір витрат. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін». Отже, стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів щодо заявлених вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, то суд приходить до висновку про необґрунтованість цієї вимоги, разом із тим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 163, 16 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved