Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

Представник позивача адвокат Козачков В.Л., від імені та в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.08.2003 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №5, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 31.08.2003, виданого Печерською сільською радою Тульчинського району Вінницької області, та після укладення шлюбу прізвище позивач змінила прізвище на « [PERSON] ». Під час перебування у шлюбних відносинах у сторін [INFO] народився син - [PERSON] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 14.02.2005 зроблено відповідний запис за №17. Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області 02.03.2017 між сторонами розірвано шлюб та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] . З 27.07.2020 [PERSON] навчається у Фаховому коледжі нафтогазових технологій, інженерії та інфраструктури сервісу Одеського національного технологічного університету, за спеціальністю "електроенергетика, електротехніка та електромеханіка", що підтверджується довідкою Відокремленого структурного підрозділу Фахового коледжу нафтогазових технологій, інженерії та інфраструктури сервісу Одеського національного технологічного університету № 2470 від 09.03.2023, та навчання триватиме по 30.06.2024, тобто навчання триватиме до досягнення [PERSON] 23 років. Станом на дату звернення з даною позовною заявою [PERSON] продовжує навчання, вже на третьому курсі, тому [PERSON] потребує матеріальної допомоги, а відповідач є працездатним за віком та має можливість надавати сину матеріальну допомогу на період навчання. Вказані обставини змусили позивача звернутись до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 01.02.2023 і до моменту закінчення ним навчання, тобто до 30.06.2024, та стягнути судові витрати з відповідача. В судове засідання позивач не з`явилася. У судовому засіданні представник позивача адвокат Козачков В.Л. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що згоден сплачувати аліменти на утримання сина до закінчення його навчання, але у встановленому розмірі законом, однак про стягнення з нього на користь позивача витрат на правничу допомогу заперечив. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 31.08.2003 виконкомом Печерської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] за актовим записом № 5. Після одруження [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 6). Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області 02.03.2017 між [PERSON] , та [PERSON] розірвано шлюб (а.с. 7). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 14.02.2005 відділом РАЦС Немирівського районного управління юстиції Вінницької області, [INFO] народився [PERSON] , та його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Також, 02.08.2019 [PERSON] , [INFO] , отримав паспорт громадянина України (а.с. 8). Згідно довідки Відокремленого структурного підрозділу «Фахового коледжу нафтогазових технологій, інженерії та інфраструктури сервісу Одеського національного технологічного університету» № 2470 від 09.03.2023, [PERSON] є студентом даного навчального закладу, навчається на денній формі навчання, група 20-141, спеціальність "електроенергетика, електротехніка та електромеханіка" та навчання триватиме по 30.06.2024 (а.с. 9). Згідно ст. 199 Сімейного кодексу України (надалі СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] [INFO] досяг повноліття, відповідач є його батьком. Після досягнення повноліття [PERSON] продовжує навчання у Відокремленому структурному підрозділу «Фахового коледжу нафтогазових технологій, інженерії та інфраструктури сервісу Одеського національного технологічного університету» в м. Одеса. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язковою сукупністю таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За статтею 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Як встановлено судом, [PERSON] з 31.01.2023 є повнолітнім, після досягнення повноліття продовжує навчання, відтак позивач потребує матеріальної допомоги на утримання сина в зв`язку з навчанням. Відповідач, у судовому засіданні зазначив, що згоден сплачувати аліменти на утримання сина, у розмірі встановленого законом. Така позиція відповідача судом розцінюється як можливість та бажання здійснювати матеріальну допомогу позивачу в зв`язку з навчанням сина [PERSON] . Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу на утримання сина в зв`язку з продовженням ним навчання. При визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище позивача, а саме: позивач не в змозі самостійно утримувати сина, оскільки йому необхідні кошти на проїзд до місця навчання, одяг, харчування, що є досить великими коштами для позивача, матеріальне становище відповідача, а саме: відсутність протипоказань щодо працевлаштування, наявність іншої дитини, статус безробітного, часткове визнання позову про стягнення аліментів. Враховуючи наведені обставини, суд вважає розумним та справедливим стягнути з відповідача аліменти у розмірі в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. За положеннями ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3, відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, тому суд присуджує аліменти починаючи з дня набрання рішенням законної сили, в зв`язку з чим, вимога позивача про присудження аліментів з 01.02.2023 задоволенню не підлягає. Визначаючи дату закінчення стягнення аліментів, суд враховує, що позивач досягне 23 років 31.01.2028, а закінчення навчання планується 30.06.2024, тому, оскільки закінчення навчання настане раніше ніж досягнення 23 років, суд стягує аліменти до закінчення позивачем навчання. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Представник позивача просить стягнути понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4900 грн. з відповідача. В матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги від 10.03.2023 та квитанція від 13.03.2023 (а.с. 11, 12), де визначено адвокатський гонорар у розмірі 4900 грн. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката складаються з гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану із справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів, обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, що сплачена відповідною стороною. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення витрат, з урахуванням детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 2) у разі задоволення позову - на відповідача. За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). У пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial