Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту батьківства зазначивши заінтересованими особами [PERSON] , [PERSON] та Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). В даній заяві просив суд встановити факт батьківства, а саме, що [PERSON] [INFO] , померлий [INFO] є батьком [PERSON] [INFO] . Заяву обґрунтовував тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого заведена спадкова справа №69586301 та відкрилася спадщина, для прийняття якої, заявнику потрібно встановити факт, що він є сином померлого. Для підтвердження обставин, що мають значення для справи заявником також було подано клопотання про виклик свідків. Суддею Макарівського районного суду Київської області Мазкою Н.Б. у справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання про що постановлено відповідну ухвалу від 01.09.2023 року 21.02.2023 року від заінтересованої особи Святошинського ВДРАЦС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м.Київ) надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника за наявними документами та доказами, з урахуванням фактичних обставин справи. В підготовчому судовому засіданні було розглянуто клопотання заявника про виклик свідків, яке було задоволено. Розпорядженням Макарівського районного суду Київської області від 07.04.2023 року справу було передано на повторний автоматизований розподіл справи у з неможливістю судді продовжувати розгляд справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи було визначено новий склад суду та вказану справу передано судді Білоцькій Л.В. В судовому засіданні заявник та заінтересована особа - [PERSON] повністю підтримали заявлені вимоги та просили суд їх задовольнити з підстав зазначених в заяві. Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) подав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника за наявними документами та доказами, з урахуванням фактичних обставин справи. Заінтересована особа [PERSON] засобами електронного зв`язку подала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вирішив розгляд справи здійснювати за даної явки та на підставі документів, наявних в матеріалах справи. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва 07.07.2006 року [INFO] народився [PERSON] , батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.7). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 27 грудня 2008 року, відомості про батька [PERSON] були внесені на підставі заяви матері заявника - [PERSON] . Станом на дату народження [PERSON] [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Шлюб між ними було укладено 09.03.1988 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] видане 13.05.2016 року Святошинським районним у місті Києві ВДРАЦС ГТУЮ у місті Києві. (а.с. 9). Від шлюбу між [PERSON] та [PERSON] народилось дві дочки [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . На підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24.10.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.25). [INFO] [PERSON] померла у віці 30 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] видане відділом державної реєстрації смерті ГТУЮ у місті Києві 29.01.2019 року(а.с.12). Відповідно до свідоцтва серія [NUMBER] видане Святошинським районним у місті Києві ВДРАЦС ГТУЮ у місті Києві, 08.05.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб (а.с.11). [INFO] [PERSON] помер у віці 65 років, про що зроблено відповідний актовий запис №594, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] видане 04.08.2022 року Святошинським ВДРАЦС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ)(а.с.13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №69776395 від 17.08.2022 (спадкова справ № 69586301). 30.10.2012 року [PERSON] склав заповіт, яким кв. [ADDRESS] заповідав своїм дочкам - [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, а житловий будинок в [ADDRESS] заповідав - [PERSON] . Спадкоємцем за законом після [PERSON] також являється його дружина, яка є матір`ю заявника- [PERSON] , яка залучена заінтересованою особою по справі. Також заінтересованою особою до участі у справі залучена [PERSON] , яка є спадкоємцем за законом та заповітом. [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. В судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] , який є братом померлого повідомив суд, що він знайомий з [PERSON] та [PERSON] , з якими відносини нормальні. Повідомив що [PERSON] є дружиною його померлого брата, а [PERSON] є сином померлого. Вказував, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживали разом, з дитинства його брат цікавився своїм сином, допомагав йому та розповідав, що [PERSON] є сином [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомила, що вона є подругою [PERSON] близько 30 років, вказувала, що [PERSON] визнавав сина [PERSON] , час від часу проживав з [PERSON] та [PERSON] .. Коли [PERSON] був маленький він водив його в садок, на додаткові заняття, гуртки, займався дитиною. Крім того, в судовому засіданні також були оглянуті фотокартки, які були долученні до матеріалів справи та було встановлено, що на них були зображені заявник - [PERSON] та його батько [PERSON] . Фотокартки датовані 1997, 2001, 2002, 2006, 2007, 2015 роками. Крім того на фотокартці, яка датована 2006 роком зображені разом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та їх батько [PERSON] , що також підтверджує обставини справи. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» і правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-20цс15 від 25.02.2015 при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, народженої до 1 січня 2004 року (тобто до набрання чинності Сімейного кодексу) необхідно застосовувати відповідні норми Кодексу про шлюб та сім`ю. У постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року у справі № 6-20цс15, міститься висновок про те, що: "оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до набуття чинності Сімейним Кодексом України необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема частини другої статті 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільно-процесуального законодавства". Відповідно до статті 53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Законодавство не визначило вичерпний перелік доказів на підтвердження факту батьківства особи щодо дитини. При цьому суд може прийняти як доказ письмові документи, показання свідків, пояснення сторін тощо, якщо вони можуть достовірно підтвердити або спростувати: спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і можливим батьком до народження дитини; спільне виховання чи утримання ними дитини; визнання особою свого батьківства за життя. У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 562/1155/18 (провадження № 61-11709св19) міститься висновок, що: "частиною третьою статті 53 КпШС України визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України", яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, згідно зі статтею 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. […] Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги". Подібні за змістом висновки щодо застосування положень статті 53 КпШС України містяться у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц, від 28 серпня 2019 року у справі № 754/3558/16-ц. Таким чином, враховуючи досліджені судом докази та пояснення учасників справи, пояснення свідків, суд приходить до висновку, що померлий - [PERSON] , визнавав себе батьком дитини - [PERSON] , періодично проживав та вів спільне господарство з матір`ю дитини - [PERSON] , з якою у подальшому було укладено шлюб, спільно з матір`ю дитини виховував свого сина [PERSON] . Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що обставини, на які посилається заявник у своїй заяві, ніким не спростовані та знайшли своє підтвердження у наданих до суду доказах. Отже, суд приходить до висновку, що факт батьківства [PERSON] , який помер [INFO] , відносно [PERSON] , є таким, що доведений. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved