Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

04.01.2023 [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою, до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовано тим, що вона, [PERSON] є власником нерухомого майна, а саме квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом № 30259367 про державну реєстрацію прав, яке видано Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна від 09.06.2011. В квартирі були зареєстровані та проживали наступні особи: [PERSON] [INFO] (колишня невістка); [PERSON] , [INFO] (син); [PERSON] , [INFO] (онука); [PERSON] , [INFO] (онук); [PERSON] , [INFO] (онука). [NUMBER] [PERSON] (син позивачки) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вони останнім часом однією сім`єю не проживають, оскільки у них виникають непорозуміння з більшості питань, сварки. Так відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18.08.2022, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу, відповідач відмовилася змінити місце проживання та агресивно реагувала на будь-які пропозиції. Відповідачка, яка втратила статус члена сім`ї, надалі користується квартирою, змінила замки на вхідні двері та не надає доступ позивачу до житла аргументуючи свою поведінку тим, що їй зручно проживати в даній квартирі з дітьми та переїжджати вона нікуди не збирається та зазначила, що її не цікавить, що дане майно належить позивачу. Навіть коли [PERSON] прийшов до дітей - відповідач не надала доступу до житла та викликала поліцію. На неодноразові прохання позивача, відповідач відмовилась знятись з місця реєстрації та надавати доступ до квартири. На пропозицію [PERSON] (колишнього чоловіка відповідача) переїхати в іншу квартиру з гарними умовами відповідач відмовилась. Так, відповідачу засобами поштового зв`язку було надіслано заяву про досудове врегулювання спору від 15.09.2022. Однак відповідач знову проігнорувала вимогу. Після чого, позивач звернулась з письмовою заявою до Центру надання адміністративних послуг Деснянського району м. Києва відповідно до якої було прийнято рішення про зняття з місця реєстрації [PERSON] . Станом на дату подання позову в квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] (син); [PERSON] , [INFO] (онука); [PERSON] , [INFO] (онук); [PERSON] , [INFO] (онука). Так враховуючи військовий стан та необхідність в користуванні житлом, відповідач порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, що стало підставою для звернення до суду. Враховуючи викладене просить суд визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 05.01.2023 позовна заява залишена без руху та надано час на усунення недоліків. Ухвалою суду від 10.01.2023 відкрито провадження, розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач скористалась, правом, наданим їй ст. 178 ЦПК України та 14.02.2023 року подала до суду відзив, де вказувала на те, що позовні вимоги не визнає, вважаї їх не обгрунтованими та не законними, які не підтвердженні належними та допустимими доказами, та просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. відповідачка 25.09.2010 зареєструвала шлюб з [PERSON] . Шлюб було зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 2847 від 25.09.2010 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У зареєстованому шлюбі у них народилися діти: донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] . Батько дітей [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . У серпні 2020 батько дітей після виявленої подружньої зради самостійно залишив їхню сім`ю, коли найменьшій донці було один рік і сім місяців та почав мешкати окремо з іншою жінкою, із якою проживає однією сім`єю за її місцем проживання. Шлюб між ними було розірвано 18.08.2022 відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18.08.2022 по справі № 754/5550/22. Після одруження із сином позивачки, позивач разом з своїм чоловіком [PERSON] сказали що квартира [ADDRESS] , яка була без ремонту в новобудові, є тепер їхньою квартирою, щоб зробили в ній ремонт та жили в своє задоволення. Але юридично квартиру оформили на позивачку. Колишній чоловік відповідачки був дуже наполегливий на створенні великої сім`ї, постійно нагадував та дорікав, що вони мешкають у великій квартирі, тому можуть мати багато дітей. Навіть коли відповідачка висловлювала побоювання з приводу можливого виселення їх позивачкою, [PERSON] запевняв відповідачку та заспокоював, що цього не станеться, адже спірну квартиру його батьки подарували їм. Відповідачка разом з чоловіком у 2010 зробили ремонт та заселилися. Весною 2020 зробили другий капітальний ремонт для майбутнього комфортного проживання всією сім`єю. По завершенню ремонту, відповідачка з трьома дітьми заселилася до спірної квартири. Її чоловік вже з ними у відремонтовану квартиру не переїжджав, оскільки він почав жити з іншою жінкою. Народжуючи та виховуючи спільних дітей, відповідачка була впевнена у майбутньому, що не залишиться на вулиці. Чоловіку своєму довіряла, працювала між декретами та невдовзі пішла в новий декрет. Коли в них народилася перша дитина, позивачка та її чоловік та син (чоловік відповідачки) казали їй, що вони можуть постійно користуватися квартирою. Відповідачку в спірній квартирі зареєструвала 10.03.2020 власниця квартири (позивачка) на прохання чоловіка відповідачки, щоб було зручно організовувати соціальне життя дітей (садочок, школа, гуртки) та зручне розташування житлового будинку біля поліклініки. Після уходу чоловіка відповідачки із сім`ї, відповідачка залишилась в спірній квартирі сама з дітьми та самостійно сплачує всі комунальні платежі по користуванню квартирою. На сьогоднішній день всі троє дітей проживають разом з відповідачкою в спірній квартирі. Відповідачка працює в ТОВ «КРКА Україна» на посаді фахівця з просування лікарських засобів відділу з просування лікарських засобів Київського регіонального підрозділу (м. Київ) з 01.01.2011 згідно наказу № 2 від 31.12.2010 по теперішній час та має стабільний дохід. Відповідач веде облік рахунків за житлово-комунальні послуги по спірній квартирі через особистий електронний кабінет, який зареєстрований за відповідачем. Про те, що відповідачку без її відома зняли з реєстрації, дізналася вперше лише із тексту позовної заяви. Стосовно твердження позивачки щодо вчинення перешкод користуванням спірною квартирою, зазначає, що відповідачка жодним чином ніколи не забороняла позивачці користуватися її квартирою. Позивач часто приходила до відповідачки та проводила час з онуками. Ніколи у відповідачки не було конфліктів з позивачкою і спорів., тим паче щодо питань користування спірною квартирою. Адже саме позивачка дозволила відповідачці користуватися спірною квартирою, зареєструвала відповідачку та дітей. Крім того позивачка в заяві про досудове врегулювання спору від 15.09.2022 адресована до відповідачки та її сина, який також зареєстрований в спірній квартирі. Звертаю увагу суду, що позовна заява про позбавлення права користування житлом подана в суд лише щодо відповідачки. Тобто позивачка вже не має будь-яких претензій до свого сина, якого теж в заяві просила припинити користування спірною квартирою. Таким чином заява позивачки є фіктивною, в ній не зазначено причин неможливості проживання позивачки в спірній квартирі. Крім того відсутність пред`явлення цього позову до іншої зареєстрованої особи [PERSON] (сина позивачки) говорить лише про формальну ціль написання заяви про досудове врегулювання спору та вказує на штучну мету позбавити (обмежити) саме відповідачку в праві користування квартирою разом із дітьми. Також, відповідачка вказує, що позивачка ніколи з нею не вела розмови стосовно будь-яких претензій щодо її проживання в спірній квартирі та необхідності зняття відповідачки з реєстраційного обліку. Позивачкою не надано жодного доказу вчинення відповідачкою перешкод у користуванні спірною квартирою. Позивачка, просить суд позбавити відповідачку права користування спірною квартирою не через неможливість особисто користуватися спірною квартирою, а через конфлікт між відповідачкою та сином (позивачки) і явно на його прохання. Адже відокремлення будь-яким шляхом відповідачки від дітей є ціллю її колишнього чоловіка. Таким чином [PERSON] штучно ініціював через свою маму (позивачку) виселення відповідачки із квартири, щоб позбавити її права проживати разом з дітьми, заборонити знаходитись в квартирі та відокремити її від дітей та їх виховання. Відповідачка з батьком дітей не може дійти згоди, з ким будуть проживати діти, оскільки він диктує відповідачці свої умови у формі ультиматумів. На сьогоднішній день між відповідачкою та її колишнім чоловіком триває процес визначення того, з ким із батьків будуть проживати діти, та нещодавно 02.02.2023 Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації було визначено порядок побачення батька з дітьми. Звертає увагу суду про те, що позивачка в спірній квартирі не зареєстрована, в ній не проживає та ніколи не проживала за власним бажанням. Оскільки фактично проживає за іншою адресою. На сьогоднішній день відповідачці не має можливостей куди переїхати та де проживати з дітьми. Крім того, позбавлення судом відповідачку права проживати в спірній квартирі позбавить її права здійснювати догляд за її дітьми, які продовжують бути зареєстрованими в даній спірній квартирі. На підтвердження факту проживанні в спірній квартирі відповідачки надано копію декларації про вибір лікаря № 0001-661Е-ТЕА0 від 10.06.2021. Також факт проживання в спірній квартирі підтверджується висновком служби у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА в м. Києві від 01.02.2023. На підтвердження утримання дітей та фактичного проживання в спірній квартирі також надала копію судового наказу Деснянського районного суду м. Києва від 29.09.2022 справа № 754/8629/22 про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей. Відповідно до ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Відповідно до Акту оцінки потреб сім`ї від 08.11.2022 за результатом огляду було встановлено, що квартира виглядає чистою та охайною. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як і в порядку, передбаченому законом. Постановою Верховного Суду України у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 15.01.2020 (справа № 754/613/18-Ц) було скасовано постанову суду апеляційної інстанції про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Верховний Суд зазначає, що при вирішенні справ, суди відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» повинні застосовувати Конвенцію Та практику цього Суду як джерело права. Отже при вирішенні справи, передбачених законом підстав для виселення особи, чи визнання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, воно має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Скасовуючи постанову апеляційної інстанції Верховний Суд зазначає, що суд апеляційної інстанції не надав оцінку та не встановив чи ухвалене рішення належним чином збалансовує інтереси власника житла, який зареєстрований та проживає за іншою адресою, тобто має інше житло, та відповідача, у якої єдиним житлом є спірна квартира. Суд наголошує про необхідність оцінки тих обставин, що відповідач тривалий час проживала у квартирі (більше 17 років) , сплачувала витрати на її утримання, ремонт майна та інші обов`язкові платежі, тобто відповідач має тривалий зв`язок із спірною квартирою як із житлом. Таким чином, у цій конкретній справі, Верховний Суд зазначає, що тривалий час проживання відповідача у спірній квартирі, незалежно від її правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати спірну квартиру житлом відповідача в розумінні ст. 8 Конвенції. Верховний Суд в своїй постанові наголошує, що необхідно надавати оцінку співмірності втручання у право відповідача, з урахуванням конкретних обставин справи, що відповідач у разі задоволення вимог позивача, стане безхатьком., що в наслідок визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою, вона фактично буде позбавлена житла та її виселення покладе на неї надмірний тягар, чим порушить баланс інтересів сторін, оскільки фактично вона стане безхатченком. За положеннями ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. Зокрема, якщо особа, яка несе фінансову відповідальність за дитину, і дитина проживають в різних державах, Держави-учасниці сприяють приєднанню до міжнародних угод або укладенню таких угод, а також досягненню інших відповідних домовленостей. У п. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Разом з тим, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. 20.02.2023 на адресу суду надійшло клопотання відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації. Дане клопотання було задоволено у судовому засіданні 01.03.2023 року. 10.01.2023 на адресу суду від позивача надійшли пояснення на відзив, в якому позивачка вказує, що не погоджується з доводами відповідача зазначеними у відзиві, а саме у відзиві відповідач досить часто описує відносини та проблему саме між відповідачем та колишнім чоловіком. Також, ніхто не заперечує стосовно факту проживання відповідача в спірній квартирі та не потребує доведенню цього факту. Оскільки саме користування квартирою стало причиною даної позовної заяви. На твердження, що саме позивачка разом зі своїм чоловіком запропонували новоствореній сім`ї користуватися квартирою для проживання, так але сподіваючись, що згодом вони зможуть забезпечити себе власним житлом. В похилому віці позивач планувала здавати цю квартиру в оренду щоб отримувати додатковий дохід до пенсії, розмір якої нажаль не може забезпечити гідного життя без сторонньої допомоги від дітей чи онуків. Стосовно зняття з реєстрації відповідача, нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку брати згоду на зняття з місця реєстрації проживання будь-якої особи, яка не є власником або співвласником майна. Позовна заява подана лише до [PERSON] оскільки вона й надалі користується квартирою, яка на праві приватної власності належить позивачу. Також позивач вважає, що відповідач маніпулює та викликає відчуття жалю, стверджуючи, що в квартирі наявні діти та залучає в якості третьої особи Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації. Твердження відповідача, що позивач хоче позбавити відповідачку права на проживання у квартирі лише з однією метою щоб відокремити її від дітей, виглядає безглуздим, оскільки син позивачки погодився орендувати та оплачувати проживання дітей разом з мамою (відповідачкою), але в іншій квартирі. Це ж підтвердила відповідачка у своєму відзові. Також позовна заява не містить жодної вимоги відносно малолітніх дітей. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім`ї. Більш того, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Наявність іншого майна у позивача не надає законного права відповідачу користуватись чужим майном та вчиняти дії на власний розсуд. Відповідач - це абсолютно постороння людина, яка не є членом сім`ї позивача, співвласником, орендарем, добросовісним набувачем спірної квартири. В 2020 році відповідачка придбала квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Оригінали документів, які пдтверджують придбання даного нерухомого майна знаходяться у відповідача. Також відповідач має повне право, як член сім`ї своїх батьків проживати в квартирі, яка належить на праві приватної власності її батьку - [PERSON] . Враховуючи викладене просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та просила задовольнити його. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача просили відмовити у задоволенні позову повністю. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: dismissed