Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-06 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати за ним у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначав, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок, загальною площею 78,7 м2, житловою площею 48,3 м2, із господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною вартістю 504000 грн. Згідно із заповітом 26 червня 1985 року [PERSON] все своє майно, що належатиме їй на день смерті, вона заповідала йому (позивачу). Після смерті [PERSON] він як спадкоємець за заповітом у визначений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після її смерті та видачу йому свідоцтва про право на спадщину, проте постановою державного нотаріуса Другої васильківської державної нотаріальної контори від 05 вересня 2022 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належне [PERSON] вказане вище нерухоме майно йому відмовлено, через відсутність належним чином оформлених спадкодавцем документів, які підтверджують право власності на спадкове майно, тому він змушений був звернутися до суду. Факт належності спадкодавцю [PERSON] зазначеного вище житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами підтверджується витягом із погосподарської книги виконкому Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області за №\~523 від 15 вересня 2022 року. Згідно із довідкою Комунального підприємства Київської обласної ради Київське обласне бюро технічної інвентаризації за №\~0722052 від 05 серпня 2022 року спірний житловий будинок не є об`єктом самочинного будівництва. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Прокопенко І.І. у судове засідання не з`явилися, останній подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов підтримує, просив суд розглянути справу за відсутності сторони позивача та задовольнити заявлені позовні вимоги повністю. Відповідач Великодимерська селищна рада Броварського району Київської області у судове засідання теж не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу без участі їхнього представника за наявними у матеріалах справи доказами. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Суд встановив, що [INFO] у віці 93 років у селі Кожухівка Васильківського району Київської області померла баба позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06 серпня 2007 року, копіями свідоцтв про народження позивача серії [NUMBER] від 10 листопада 1960 року та батька позивача [PERSON] серії [NUMBER] від 10 липня 1951 року, виданого повторно. Судом встановлено, що 26 червня 1985 року [PERSON] складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області, зареєстрований в реєстрі за №\~21, згідно із яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповідала [PERSON] , позивачу у даній справі. Із спадкової справи №\~18/2008 до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеної 30 січня 2008 року Другою васильківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що 30 січня 2008 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті баби [PERSON] звернувся позивач у справі [PERSON] . Син померлої [PERSON] , спадкоємець першої черги за законом, батько позивача [PERSON] , [INFO] , від одержання обов`язкової частки майна у спадщині відмовився, про що свідчить його заява подана 30 січня 2008 року до нотаріальної контори. Суд встановив, що на день смерті спадкодавцю [PERSON] на праві власності належав житловий будинок садибного типу із господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Факт належності [PERSON] зазначеного спірного нерухомого майна підтверджується витягом з погосподарської книги виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області вих. №\~523 від 15 вересня 2022 року, із якого видно, що згідно із записами в погосподарській книзі №\~6 за 2016-2020 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , за спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , значилось домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , у якому ніхто не зареєстрований та не проживає. Із листа Комунального підприємства Київської обласної ради Київське обласне бюро технічної інвентаризації від 05 серпня 2022 року за вих. №\~0722052 та №\~0722053 вбачається, що житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , не є об`єктом самочинного будівництва, відповідно до наявної інформації реєстрація права власності на це нерухоме майно за [PERSON] відсутня. Згідно із\~технічним паспортом\~на житловий\~будинок садибного\~типу із\~господарськими будівлями\~та спорудами,\~що розташовані\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~виготовленим 05\~серпня 2022\~року за\~замовленням позивача\~ [PERSON] ,\~за вказаною\~адресою знаходяться:\~житловий будинок,\~1965\~року побудови,\~позначений на\~плані \~А,\~із прибудовою\~ а\~і ганком,добудованими у 1975 році, загальною площею 78,7 м2, житловою площею 48,3 м2; господарські будівлі та споруди: сарай Б із прибудовою б, сарай-гараж В із прибудовою в, погріб Д, вбиральня Е, альтанка Є, колонка №\~1, огорожа №\~2-4, 1965-2003 року побудови. Постановою про відмову у вчинення нотаріальних дій за №\~388/02-31 від 05 вересня 2022 року державним нотаріусом Другої васильківської державної нотаріальної контори Шевченко Ю.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний спадковий житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами позивачу [PERSON] було відмовлено, оскільки спадкоємцем не надано нотаріусу документів, які підтверджують право власності [PERSON] на вказане вище нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди до спадкоємців є набуття спадкодавцем за життя зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За змістом ч. 2 ст. 331 ЦК України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У ч. 2 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01 липня 2004 року №\~1952-IV, який набрав чинності 03 серпня 2004 року, передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно із ч. 3 ст. 3 цього ж Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1)\~реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2)\~на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки та споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, що втратила чинність на підставі наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №\~56 від 13 грудня 1995 року, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №\~7/5 від 07 лютого 2002 року, зареєстрованим 18 лютого 2002 року за №\~157/6445 (із подальшими змінами), яке теж втратило чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України №\~1844/5 від 14 грудня 2012 року. Вказана Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20). Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні з 1979 року, у цих книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення будинку в експлуатацію. Записи в погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. До часу набрання чинності ЦК України та Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень виникнення права власності на житлові будинки та споруди не залежало від державної реєстрації. Судом встановлено, що на момент побудови спірного спадкового житлового будинку (1965 рік) чинне законодавство не передбачало обов`язкового отримання свідоцтва про право власності на житловий будинок та державної реєстрації права власності на нерухоме майно, підтвердженням належності спадкодавцю [PERSON] на праві приватної власності житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , є відповідні записи, зроблені в обліковій картці об`єкта погосподарського обліку на території якої знаходиться спірний спадковий житловий будинок. Суд вважає, що у даному випадку право власності визнається дійсним, незалежно від наявності державної реєстрації права власності на житловий будинок, який побудований та оформлений у передбаченому законом порядку до набрання чинності 01 січня 2004 року ЦК України. У разі відсутності державної реєстрації за спадкодавцем права власності на спадкове нерухоме майно, спадкоємці, які прийняли спадщину в установленому законом порядку, мають право на оформлення своїх спадкових прав. Відсутність належним чином оформлених правовстановлюючих документів на спірний спадковий житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами унеможливлює видачу нотаріальною конторою спадкоємцю за заповітом, позивачеві [PERSON] , який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне нерухоме майно після смерті [INFO] його баби [PERSON] , якій на праві власності належав спадковий житловий будинок. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після смерті [INFO] його бабусі [PERSON] , якій на день смерті на праві власності належав спірний житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, які відповідно до заповіту від 26 червня 1985 року вона заповідала позивачу, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved