Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

ІІІ. Встановлені судом обставини. 18.03.2015 року між позивачем та відповідачем укладено додатковий договір № 1 до договору № 832332 від 16.07.2014 року про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки та відкрито поточний рахунок № [NUMBER] (який в подальшому змінився на № [NUMBER] ). Відповідно до п.1.1.4 Кредитного договору Банк встановлює Клієнту кредит у сумі 7000,00 грн. Строк дії кредиту (користування ним) - відповідний період дії платіжної картки та який може бути продовжений. Процентна ставка фіксована та складає 28% річних і сплачується щомісячно. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35 % річних. Згідно з п. 1.1.5 Кредитного договору сплата процентів, обов`язкового щомісячного платежу, комісійних винагород та інших платежів, передбачених договором, здійснюється у строки, передбачені правилами. У разі відсутності на рахунку Клієнта власних коштів щомісячна плата за обслуговування невикористаної частини встановленого кредиту списується за рахунок кредиту. Пунктом 1.1.6 кредитного договору визначено, що кредит стає доступним Позичальнику з дати першого зарахування заробітної плати. Відповідно до частини 1 статті 11\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Пунктом 1 частини 2 статті 11\~ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. В силу положень статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 статті 627\~ЦК України визначено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з положеннями статті 628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 614\~ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача. Після підписання договору і додаткових угод до нього у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання платіжних карток та повернути кредит. Судом встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором позивач виконав своєчасно і повністю, надавши кредитні ресурси в повному обсязі. Проте, відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого за ним виникла заборгованість за основним боргом (кредитом) в сумі 6999,09 грн. та 5168,70 грн. - проценти за користування кредитом, що підтверджується випискою по картковому рахунку та розрахунком заборгованості. За таких обставини, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення комісії 12,00 грн., пені за несвоєчасне погашення боргу (кредиту) в сумі 2106,53 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в сумі 483,22 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в сумі 542,78 грн., інфляційних втрат за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в сумі 1346,36 грн., інфляційних втрат за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в сумі 1529,29 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 612 ЦК України сплата неустойки є одним із наслідків, що настає у разі порушення зобов`язання. В силу вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Проте, позивач не навів належного обґрунтування у позові, зокрема не зазначив відповідні умови договору, та не надав належних доказів наявності підстав для стягнення з відповідача комісії в сумі 12,00 грн. та пені за несвоєчасне погашення боргу (кредиту) в сумі 2106,53 грн. При цьому суд не приймає до уваги розрахунок пені, наданий позивачем, оскільки позивач не навів належного обґрунтування того, що такий розрахунок відповідає положенням договору, який було підписано сторонами та на умови якого відповідач погодився. Суд звертає увагу на те, що, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначили її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині. Разом з тим, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та процентів за користування кредитом, а також інфляційних втрат. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши наданий позивачем розрахунок суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідач, у свою чергу, наданий позивачем розрахунок не спростував, контррозрахунку не подав. За таких обставин, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, суд зазначає, що згідно з частиною 2 статті 12\~ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. У відповідності до частини 1 статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Положеннями частин 1 та 3 статті 83\~ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 ЦПК України). Разом з цим відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого строку. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що відповідач був позбавлений можливості у порядку частини 4 статті 83\~ЦПК України письмово та завчасно повідомити суд про неможливість подання у встановлений законом строк доказів та об`єктивних причини, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 ЦПК України). При цьому, за приписами частини 4 статті 12\~ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем. Враховуючи вищевикладене, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На думку суду, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням від 13.12.2022 року про сплату судового збору в сумі 2481,00 грн. Враховуючи те, що задоволено 97,64 % позовних вимог (16069, 44 грн. від 18187,97 грн. складає 88,35 %), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 2191,96 грн. - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (2481 грн. х 88,35 % /100%).

Outcome: partial