Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

13 лютого 2023 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивований тим,що 20 листопада 2019 року він з [PERSON] уклав договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920684900:01:006:0101, право оренди за яким зареєстроване у Державному реєстрі прав на нерухоме майно 02 грудня 2019 року. Однак, згідно даних Державного реєстру, ним було встановлено, що [PERSON] припинив право оренди на підставі угоди про дострокове розірвання від 20 вересня 2021 року, яка ним не підписувалася. Зважаючи на викладене, позивач просить визнати недійсним угоду про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920684900:01:006:0101, а також стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір. Ухвалою суду від 02 березня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження і справу призначено до судового розгляду. Позивача зобов`язано надати суду оригінал оскаржуваної ним угоди. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав повністю, зазначив, що оскаржувану угоду також не підписував. Ухвалою суду від 04 квітня 2023 року відмовлено у прийнятті визнання [PERSON] позову [PERSON] . Заслухавши сторони, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що угодою про дострокове розірвання договору оренди земельної частки (паю) ділянки від 20 вересня 2021 року розірвано договір оренди землі від 20 листопада 2019 року, укладений між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] про оренду земельної ділянки з кадастровим номером 5920684900:01:006:0101 (а. с. 4). Статтею 55 Конституції України гарантовано право на звернення до суду за захистом прав і свобод людини кожному, не допускаючи обмеження цього права (ч. 2 ст. 64 Конституції України). Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав може бути, зокрема, і визнання правочину недійсним. Згідно з положеннями статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У позовній заяві та у судовому засіданні позивач [PERSON] зазначив, що є власником земельної ділянки площею 4,2014 га з кадастровим номером 5920684900:01:006:0101, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії СМ №116488 від 19 березня 2004 року. 20 листопада 2019 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920684900:01:006:0101, право оренди за яким зареєстровано у виконавчому комітеті Путивльської міської ради 02 грудня 2019 року. Але до позовної заяви позивач не надав доказів на підтвердження того, що він дійсно є власником вказаної земельної ділянки та, що між ним і відповідачем дійсно існували договірні відносини. Відповідач також документально не підтвердив суду існування договірних відносин між ним та позивачем. Не надано суду доказів і на підтвердження того, що у спірній угоді підписи виконані не [PERSON] та [PERSON] . Із клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи сторони до суду не зверталися. Окрім того, на вимогу суду позивач не надав суду оригінал оскаржуваної ним угоди, а надана копія угоди неналежної якості і належним чином не завірена. Отже, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача, а тому в їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed