Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У січні 2023 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 03.02.2017р. між нею та відповідачем був укладений шлюб від якого [INFO] народилася донька [PERSON] . За рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 10.11.2020р. шлюб був розірваний, а донька залишилася проживати з позивачкою в службовому житлі [ADDRESS] . З моменту розлучення, з батька дитини лише стягувалися аліменти, проте участі в житті дитини він практично не приймав. У зв`язку зі збройною агресією РФ, позивач змушена була залишити м. Вовчанськ і наразі проживає з донькою у квартирі брата [PERSON] в [ADDRESS] спільно з сім`єю брата та матір`ю. Дитина чудово грається зі своїми двоюрідними братами, має сталі соціальні зв`язки з сусідськими дітьми, а тому позивач вважає, що проживання дитини разом з нею принесе їй більше користі та забезпечить стабільний психологічний стан. Батько дитини періодично влаштовує сварки, телефонує з погрозами, що забере дитину до м. Вовчанськ, а тому у неї існує побоювання за долю дитини, оскільки м. Вовчанськ перебуває під постійними обстрілами. Проте, відповідач вважає, що дитина повинна жити з ним, а тому в позивача є побоювання, що він може вивезти дитину до РФ, яка розташована на відстані 3 км, оскільки у колишнього чоловіка є родичі та друзі на територію країни-агресора. Утриманням і забезпеченням дитини займається вона особисто, з лютого 2022 року відповідач коштів не сплачував, а тому визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідатиме її інтересам, оскільки вона забезпечена житлом, іграшками, продуктами харчування, має сталі соціальні зв`язки, позивач працевлаштована, а тому може забезпечити гідний рівень життя дитині. У зв`язку з наведеним, позивач просить визначити місце проживання доньки з нею в [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі За ухвалою суду від 20.01.2023р. відкрито загальне позовне провадження, витребувано у третьої особи письмовий висновок щодо розв`язання спору (а.с.48-49). Відповідно до ухвали суду від 29.03.2023р. підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.101). Позиції учасників судового провадження В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просила його задовольнити. Зазначила, що між нею з відповідачем існую спір з приводу місця проживання дитини, хоча останній майже не приймає участі як у вихованні дитини так і в матеріальному забезпеченні. Відповідач неодноразово дзвонив до позивачки, і у них відбувалися сварки, оскільки він погрожував, що забере дитину в РФ, де у нього є родичі, оскільки їй нібито там буде краще. Позивач повідомила, що на початку війни виїхала з дитиною в Одеську область, де проживали у матері, а нині повернулися до м. Харкова, де проживають у квартирі її брата. Третя особа направила пояснення в якому просила справу розглянути без її участі (а.с.89). Відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив (а.с.112). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.02.2017р., який розірваний за заочним рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 10.11.2020р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03.02.2017р. та судовим рішенням (а.с.18, 21-23). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] від 02.08.2017р. (а.с.19). За рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 16.06.2020р. з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) (а.с.24-26). Як видно з довідки про реєстрацію місця проживання від 19.01.2021р., позивач зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.14) та має ордер на вказане жиле приміщення № [NUMBER] виданий виконкомом Вовчанської міської ради 23.05.2017р. (а.с.27). За довідкою виконкому Вовчанської міської ради № 185 від 03.10.2019р. до складу сім`ї позивачки входить донька [PERSON] (а.с.20). Згідно довідок Харківської обласної прокуратури від 05 та 07.12.2022р. позивач [PERSON] з 06.04.2015 працює в органах прокуратури та за 11 місяців 2022 року отримала заробітну плату в розмірі 471 151, 33 грн (а.с.29), що в середньому щомісячно становить 42 831, 94 грн, характеризується виключно позитивно (а.с.32). 07.12.2022р. позивач уклала декларація про вибір лікаря дитині в ТОВ «МЗ Харківська» (а.с.30) і за довідкою цього закладу від 26.12.2022р. дитина соматично здорова, а позивач не перебуває на «Д» огляді сімейного лікаря (а.с.40-41). Згідно довідки Вовчанського ВДВС у Чугуївському районі Харківської області № 20/12 від 28.12.2022р. відповідач з лютого 2022 року має борг по аліментах в розмірі 37 594, 63 грн (а.с.35-36). Як видно з акту обстеження умов проживання, наданого органом опіки від 13.03.2023р. встановлено, що дитина [PERSON] проживає в [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , умови проживання задовільні, у дитини є окрема кімнат 14 кв.м, де є спальне місце та речі необхідні для навчання, іграшки, телевізор, шафа, одяг та взуття. В квартирі проживає дядько [PERSON] , бабуся [PERSON] , мати дитини [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які перебувають за кордоном (а.с.91). Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 119 від 17.03.2023р., орган опіки вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] (а.с.90). Інші надані письмові документи не містять реквізитів або видавника, а відтак суд визнає їх неналежними доказами у справі. В судовому засіданні свідок [PERSON] - подруга позивачки показала, що після навчання позивачка поїхала до м. Вовчанська, де у неї з чоловіком народилася донька. З 2019 року у них почалися сварки, після чого вони проживали окремо, а через пів року розлучилися. [PERSON] залишися проживати з матір`ю, а батько брав дитину на вихідні та проводив з нею час. Згодом відносини почали погіршуватися, відповідач хотів забрати дочку собі, хоча при цьому майже фінансово не забезпечував, офіційно платив лише частину аліментів до війни. На початку війни позивачка була у свекрухи, а потім виїхала в м. Харків. Водночас, між сторонами і на сьогодні існують сварки, зокрема свідок безпосередньо була присутня при сварці 08.03.2023р. де відповідач вказав, що хоче забрати дитину до себе в м. Вовчанськ, повідомляв, що у нього є рідні в РФ і там спокійніше. Свідок [PERSON] - мати позивачки показала, що її донька рідко спілкується з відповідачем, але якщо і спілкуються, то сваряться з приводу того, що він забере дитину. Повідомила, що дитина спілкується з батьком по вайберу, перешкод їм в цьому ніхто не чинить, але [PERSON] має міцні зв`язки в м. Харкові, ходить на танці, вчиться заочно в нульовому класі з метою підготовки до школи, спілкується зі своїми двоюрідними братами. Допитана як свідок свідок [PERSON] - показала, що працювала з позивачкою в м. Вовчанськ і була свідком кількох випадків наприкінці 2021 року та на початку 2022 року, коли до позивачки в кабінет приходив її чоловік, вони сварилися та він погрожував, що забере дитину собі. Де він знаходиться зараз невідомо. Мотиви суду У статті 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини (стаття 141 СК України). У частині четвертій статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України). Як свідчать досліджені у справі докази малолітня [PERSON] після припинення шлюбних відносин між її батьками, залишилася проживати зі своєю матір`ю [PERSON] в м. Вовчанськ. Після початку війни виїхала з матір`ю в Одеську область, де мешкає бабуся, а потім приїхали до м. Харкова і нині проживають у квартирі брата позивачки. В м. Харкові дитина відвідує танцювальний гурток, а також готується до школи і має намір йти до 5 Харківської школи, про що повідомила бабуся дитини. Враховуючи документи у справі, власний акт обстеження умов проживання, орган опіки вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини з матір`ю. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21), зроблено висновок, що «відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам та думці дитини згідно з її віком і зрілістю. Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом із тим згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією». Отже на виконання вимог ст. 171 СК України судом з`ясовано думку малолітньої [PERSON] , яка досягла 5-річного віку, та повідомила, що проживає спільно з мамою, бабусею та дядею, відвідує розважальний центр, має іграшки. Інколи спілкується з татом, але не знає, де він проживає, при цьому висловила думку, що хотіла б проживати з мамою. Отже, даючи оцінку доказам у справі, суд дійшов висновку, що оскільки малолітня [PERSON] , після розлучення батьків постійно проживає зі своєю матір`ю, яка піклується про її розвиток, утримання, стан здоров`я, виховання, дитина висловила бажання проживати саме з мамою, а відтак позов слід задовольнити та визначити місце проживання дитини разом з матір`ю, що з огляду на викладене, відповідатиме її якнайкращим інтересам. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Згідно ч.1 ст. 3 цього Закону вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати. Отже, враховуючи те, що будь-яка особа на території України може в будь-який час змінити місце проживання, свобода перебування гарантується законом, а відтак суд не вбачає підстав зазначати конкретну адресу проживання позивачки з дитиною, оскільки вони мають право її змінити в будь-який час. Мотив рішення щодо розподілу судових витрат Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, а тому з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути сплачений судовий збір у розмірі 992, 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved