Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

У листопаді 2022 року адвокат Мельник С.Р., яка представляє інтереси позивача звернулась до Соломянського районного суду м. Києва із вищезазначеним позовом у якому просить стягнути з [PERSON] на користь Фізичної особи-підприємця [PERSON] заборгованість по сплаті орендної плати в розмірі 160641,59 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в порушення умов договору, відповідач свої обов`язки щодо сплати орендних платежів належним чином не виконувала, внаслідок чого за період з 20 лютого 2022 року по 30 червня 2022 року утворилася заборгованість перед позивачем з орендної плати у розмірі 487127,56 грн. Крім того, в порушення умов договору відповідачем не було сплачено на поточний рахунок позивача кошти в якості компенсації вартості експлуатаційних витрат за комунальні послуги 18068,78 грн. Разом з цим, при підписанні договору та на його умовах відповідачем було сплачено гарантійний платіж у розмірі 344554,75 грн., який зараховано в якості погашення заборгованості по орендній платі та компенсації за експлуатаційні та комунальні послуги. Відтак, загальна сума заборгованості становить 160641,59 грн., яку просить стягнути, а окрім цього стягнути 20000,00 грн. як витрати пов`язанні з наданням правової допомоги. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.11.2022 року цивільну справу передано за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.02.2023 р. відкрито провадження у справі в порядку в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримує та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзиву не надав. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником групи нежитлових приміщень у [ADDRESS] , зокрема і прим. [NUMBER], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 20.12.2021 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та фізичною особою, громадянкою Китаю [PERSON] укладено договір оренди, предметом якого є нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Договір складений китайською та українською мовами та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. Згідно п. 2.2. договору строк оренди відраховується з дня підписання акта приймання-передачі об`єкта оренди в оренду та становить 48 календарних місяців. Строк оренди може бути скорочений або подовжений лише за письмовою згодою сторін (п. 2.3) Грошові зобов`язання за цим договором припиняються їх належним виконанням (п.2.5 договору). Згідно п. 3.1.3 договору сторони встановили вартість та порядок зміни розміру показника орендної плати: з моменту підписання акта приймання-передачі приміщення протягом 3 календарних місяців (до 19 березня 2022 року) 0,70 центів США за 1м.кв., що становить 98 доларів США 35 центів за один місяць; починаючи з 20 березня 2022 року по 19 грудня 2022 року - 35 доларів США за 1 м.кв., що становить 4917 доларів США 50 центів за один місяць; починаючи з 20 грудня 2022 року - 19 грудня 2023 року - 37 доларів США за один кв.м., що становить 5198 доларів США 50 центів за один місяць. Оренда плата сплачується орендарем, щомісячно, в розмірі орендної плати, встановленої відповідно до п.3.1.3 договору та з урахуванням п.п.3.1.2. договору, авансовим платежем у безготівковій формі, в розмірі 100%, не пізніше 01 числа поточного місяця за поточний місяць, на рахунок орендодавця (п. 3.2. договору). Згідно п.3.3 договору, окремо від орендної плати, орендар щомісячно, до 15 числа поточного місяця, компенсує орендарю 100 відсотків вартості експлуатаційних послуг, витрати за спожиті електроенергію (відповідно до лічильників), опалення та водопостачання, послуги мережі Інтернет. Згідно п. 3.4.1. договору, після підписання цього договору, протягом 2 банківських днів, орендар зобов`язаний сплатити гарантійний платіж. До 20 березня 2022 року орендар сплачує орендну плату в розмірі, встановленому для четверного місяця оренди (п. 3.4. договору). Гарантійний платіж може бути використаний орендодавцем для покриття збитків, завданих об`єкту оренди та майну, переданому згідно акту приймання-передачі та/або зарахований в якості компенсаційного платежу, відповідно до п. 8.4. договору. Згідно п. 3.7 договору, до 5 числа кожного поточного місяця орендодавець надає орендарю два примірники акта приймання-передачі наданих послуг за попередній місяць, підписані орендодавцем. Орендар протягом 5 робочих днів з моменту отримання зазначених актів, повертає орендодавцю один примірник підписаного орендарем акта приймання-передачі наданих послуг. При неповерненні акту орендарем в 5-ти денний термін, послуги вважаються виконаними без претензій з боку орендаря. Актом приймання-передачі від 05.07.2022 р. ФОП [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла на умовах сторокового платного користування нерухоме майно, а саме: частину приміщення під [NUMBER], площею 140,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Згідно рахунків ТОВ «Управляюча компанія «Атмосфера» на сплату житлово-комунальних послуг, судом встановлено надання послуг з управління будинку та прибудинкової території, послуги з організації поводження з твердими побутовими відходами за період січень-липень 2022 року. Згідно акту від 01.07.2022 року в приміщенні [ADDRESS] , станом на 01.07.2022 року відсутні люди та будь-які особисті речі орендаря. В приміщенні знаходиться лише те майно, яке надавалось [PERSON] за актом приймання-передачі від 20.12.2021 р. Актом звірки взаємних розрахунків за договором оренди нежитлового приміщення №20/12/2021 від 20.12.2022 р. встановлено кінцеве сальдо у розмірі 160640,99 грн. Вказані розрахунки є відповідними домовленостям договору, відповідачем у справі не оспорювалися, а тому може бути взяті до уваги при вирішенні даної справи по суті. Листом, направленим за вказаним місцем проживання відповідача, ФОП [PERSON] повідомила в досудовому порядку про розірвання договору та необхідність сплати орендної плати та комунальних послуг у розмірі 160640,99 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 ЦК України. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Згідно ч. 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою статті 207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямовано на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно статтям 526, 530, 610, ч. 1 статті 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову. Що стосується стягнення з відповідачки понесених витрат на правничу допомогу позивачем, то слід зазначити наступне. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховується: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження понесених позивачем витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги надано договір про надання правової допомоги від 09.08.2022 р. , ордер та повноваження представника. Слід зазначити, що при вирішенні даного питання необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вказана позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) . Позивачем не надано доказів здійснення фактичної оплати витрат на правову допомогу (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а тому такі вимоги не можуть бути задоволені. На підставі викладеного та

Outcome: approved