Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

01.03.2023 [PERSON] звернувся до Малинського районного суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 01.03.2018 року між ним та відповідачем у формі розписки був укладений договір оренди, належних позивачу на праві власності транспортних засобів - сідлового тягача-Е, марки RENAULT PREMIUM, р.н. [NUMBER] , а також напівпричіпу марки SCHMITZ, д.р.н. [NUMBER] строком на 30 місяців з виплатою в сумі 11000 доларів США з правом подальшого викупу зазначених транспортних засобів. 01.03.2018 року вказані транспортні засоби у технічно справному стані позивач передав, а [PERSON] прийняв в оренду з правом подальшого викупу.За період фактичного користування автомобілем з причіпом з 01.03.2018 по 02.05.2021 р. відповідач сплатив позивачу лише частину обумовленої суми, а саме 35039,51 грн. За 2018 р. відповідач сплатив позивачу за користування транспортними засобами, належними йому на праві власності, а з січня 2019 року по квітень 2021 року - користувався без здійснення будь-якої оплати.У зв`язку з припиненням оплати на вимогу позивача, відповідач 03.05.2021 року повернув позивачу автомобіль марки RENAULT PREMIUM, державний номер [NUMBER] , при цьому, причіп залишився у відповідача. [PERSON] є фізичною особою - підприємцем з 20.06.2008 року, основним видом економічної діяльності якого за КВЕД 49.41 є вантажний автомобільний транспорт. Належний позивачу на праві власності вантажний автомобіль сідловий тягач - Е, марки RENAULT PREMIUM, р.н. [NUMBER] , а також напівпричіп марки SCHMITZ, д.р.н. [NUMBER] , який перебував у володінні [PERSON] з 01.03.2018 по 02.05.2021 р. міг використовуватися ним виключно з метою отримання прибутку.При визначенні розміру доходу, який відповідач міг отримати від набуття та збереження без достатньої правової підстави вантажного автомобіля позивача за 2019, 2020 рік та 1 квартал 2022 року, позивач керується доходами, отриманими ним в цей період від здійснення аналогічного виду діяльності, пов`язаної з перевезеннями вантажним автомобільним транспортом. У власності позивача, окрім сідлового тягача, який перебував у користуванні [PERSON] , знаходиться також спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е марки MAN. Від здійснення підприємницької діяльності, пов`язаної з вантажним автомобільним транспортом з використанням сідлового тягача у 2019 році позивач отримав дохід у розмірі 110500 грн., у 2020 році - 273870 грн., за 1 квартал 2021 року 68000 грн. Сумарний дохід від використання вантажного сідлового тягача за період з 2019 р по 1 квартал 2021 року складає 452370,00 грн. Такий дохід міг отримати відповідач від набуття та збереження без достатньої правової підстави. При цьому, моментом коли він дізнався або міг дізнатися про володіння майном без достатньої правової підстави є момент укладення договору оренди транспортного засобу без дотримання нотаріальної форми, встановленої законом, а саме 01.03.2018 року.У лютому 2022 року позивач звертався до Малинського районного суду з позовом про стягнення на його користь 5000 доларів США згідно умов розписки. Відповідно до рішення Малинського районного суду Житомирської області від 23.06.2022 року по справі № 283/426/22 у задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову, суд вказав, що позивач просить стягнути недоотримані орендні платежі за період користування транспортними засобами з січня 2019 року по квітень 2021 року (за 28 місяців), згідно умов розписки від 01.03.2018, яка укладена на умовах договору оренди, і за своєю правовою природою є нікчемною. Позивачем не враховано, що домовленості щодо оплати за 30 місяців в розмірі 11000 дол. США є відповідно недійсними.За таких обставин, звернення до суду з цим позовом ґрунтується на іншій правовій та фактичній підставах.Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь 452370,00 грн., які він міг одержати від набуття правом користування сідловим тягачем-Е, марки RENAULT PREMIUM, р.н. [NUMBER] , а також напівпричепом марки SCHMITZ, д.р.н. [NUMBER] за період з 2019 по 1 квартал 2021 року. Представник відповідача [PERSON] адвокат Яременко Д.В., який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 04.05.2022, ордеру серії АМ №1023982 від 26.09.2022 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач не визнає позовних вимог позивача. 01.03.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір (розписка), відповідно до змісту якого: « [PERSON] отримав в оренду з правом подальшого викупу транспортний засіб марки RENAULT PREMIUM, днз [NUMBER] , 2000 року випуску та напівпричіп бортовий - Е, марки SCHMITZ, модель SCS 24, днз [NUMBER] , 2001 року випуску, строком на 30 місяців з виплатою у сумі 11 000 доларів США». Між сторонами було укладено попередній договір у формі розписки, договір купівлі-продаж. Разом з тим, хоча в розписці наявне посилання про отримання транспортних засобів в оренду, однак сам позивач у позовній заяві визнав факт нікчемності даного застереження. Передбачена в розписці оренда транспортного засобу за відсутності нотаріально посвідченого договору є спростована. З урахуванням вищевказаного, сторонами фактично було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортних засобів. Така форма розписки та її написання була зумовлена тим, що позивач мав намір у найкоротший строк передати вказані транспортні засоби [PERSON] , так як транспортні засоби мали приховані дефекти, які при їх отриманні позивач не повідомив. Відповідач на виконання домовленостей, які були вказані у розписці сплатив на користь позивача 3000 доларів США 10.05.2018 року готівкою та 35039,51 грн. на розрахунковий рахунок наступними платежами: 18.04.2018 року - 5023,13 грн., 21.05.2018 року - 3517,19 грн., 04.06.2018 року-3517,19 грн., 12.06.2018 року - 22980,00 грн. Перед укладенням розписки позивач неодноразово обіцяв, що всі домовленості, які будуть досягнуті між сторонами зможуть переглядатись, або взагалі сторони зможуть укласти новий договір, чи достроково укласти договір купівлі-продаж. Однак, після складення договору (розписки) та передачі коштів, позивач відмовився укладати «інші договори», в тому числі договір оренди нерухомого майна, так як його вартість у нотаріуса була досить значною та у разі його укладення необхідно було сплачувати податки. Дії позивача є недобросовісними, так як він відмовився від укладення будь-яких інших договорів після отримання коштів, отримав майже половину від обумовленої суми договору, хоча стверджує про факт отримання лише 35039,51 грн. і як наслідок всі домовленості між сторонами саме за ініціативою позивача 03.05.2021 року були розірвані. Позивач в односторонньому порядку відмовився від всіх домовленостей, і як наслідок договір - купівлі продажу не уклав. Позивач вже звертався до Малинського районного суду з тотожним позовом про повернення безпідставно набутого майна в сумі - 5000 доларів США, однак рішенням Малинського районного суду у справі № 283/426/22 від 23.06.2022 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено за безпідставністю. Позивач вказує про те, що [PERSON] використовувався сідловий тягач та напівпричіп без достатньої правової підстави, а тому відповідач зобов`язаний відшкодувати доходи, які він отримав чи міг отримати. Після отримання транспортних засобів, відповідач ними не користувався, так як було заявлено, що вони підлягають нагальному ремонту. У вказаний період часу їх уявного користування (з 01.03.2018 року по 03.05.2021 року) та «отримання доходу», відповідач за свої кошти та своїми силами проводив капітальний ремонт двигуна сідлового тягача, а тому як наслідок їх використання за цільовим призначенням було неможливо. Згідно відкритих даних МТСБУ, щодо перевірки чинності полюсу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів на транспортні засоби марки RENAULT PREMIUM, днз [NUMBER] , 2000 року випуску та напівпричіп бортовий - Е, марки SCHMITZ, модель SCS 24, днз [NUMBER] , 2001 року випуску, було виявлено, що в період з 2018 року по 2022 рік - полюси обов`язкового страхування не укладались. Факт відсутності полюсів за відповідні роки спростовує твердження позивача про їх використання. За відповідачем зареєстровано право власності на транспортний засіб МАЗ 1992 року випуску сідловий тягач - Е реєстраційний номер [NUMBER] , транспортний засіб МАЗ 2000 року випуску, н/причіп бортовий, реєстраційний номер [NUMBER] та наявні ліцензійні картки на внутрішнє перевезення вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами. Також, у відповідача на праві користування наявний транспортний засіб MAN 1997 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який був отриманий на підставі розписки від 05.09.2013 року. За батьком відповідача зареєстровано право власності на напівпричіп бортовий - Е марки TROUILLET, реєстраційний номер [NUMBER] . У період дії розписки у позивача в користуванні були 3 вантажні автомобілі та напівпричіп, що у свою чергу свідчить про те, що [PERSON] не користувався рухомим майном позивача та відповідно не отримував з нього доходу, так як мав інші зареєстровані транспортні засоби. Позивач не надав жодних доказів саме використання транспортних засобів у своїй діяльності, не доведено ні факт користування його транспортними засобами, ні отримання доходу саме в такій сумі в результаті їх використання. На даний час між [PERSON] та адвокатом Яременко Д.В. укладено договір про надання правової допомоги. Зважаючи на те, що [PERSON] уклав договір з адвокатом, який у свою чергу готував відзив на позовну заяву, та буде здійснювати представництво його інтересів в суді, то він має право ставити питання про відшкодування коштів (витрат на правничу допомогу). Попередній розрахунок витрат на правову допомогу, який очікує понести відповідач у даній справі складає 10000 грн., при цьому дана сума є орієнтовною та буде зменшена або збільшена в процесі розгляду справи судом, а докази понесення витрати та їх обґрунтування буде надано додатково. Просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити за безпідставністю. Стягнути з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн. 23.12.2023 року від [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в обґрунтування якої зазначив, що доводи та аргументи відповідача вважає необгрунтованими та безпідставними. Розписку, укладену між сторонами 01.03.2018 року щодо оренди транспортного засобу з правом (тобто наміром) у майбутньому на його купівлю - продаж, за змістом не можна вважати попереднім договором купівлі-продажу, оскільки у ньому відсутнє волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору.Щодо проведення відповідачем капітального та планового ремонтів, а також наявності прихованих дефектів, відповідач не надав доказів проведення будь-яких ремонтів, наявності прихованих дефектів, їх характеристик. За актами приймання-передачі від 01.03.2018 року транспортні засоби були передані у технічно справному стані. Жодних претензій не було висунуто відповідачем і при поверненні ТЗ 03.05.2021 року за актом приймання-передачі.Відповідач не вказав, які саме приховані дефекти мав двигун сідлового тягача, у чому вони полягали, чи здійснював він ремонт транспортного засобу, та який саме, якими доказами це підтверджується.Ніяких прихованих дефектів, які перешкоджали б відповідачу використовувати транспортний засіб за призначенням, не було.Факт наявності у відповідача інших транспортних засобів у володінні чи користуванні не свідчить про припинення володінням моїм майном без достатньої правової підстави та обов`язку відшкодування доходів, які він отримав, або міг отримати за період набуття та зберігання автомобіля у себе. Відповідач більше 2-х років зберігав у себе сідловий тягач, який згідно актів приймання-передачі перебував у технічно-справному стані, не ініціював повернення мені автомобіля з причепом як технічно несправного та як такого, що, з його слів, не приносив йому прибутку.Доводи відповідача про здійснення капітального ремонту двигуна без подальшого використання сідлового тягача є суперечливими, оскільки у разі проведення ремонту є цілком логічним його подальше використання за призначенням.Між сторонами по справі виникли правовідносини щодо найму транспортного засобу з недотриманням форми нотаріального посвідчення договору, що має наслідком нікчемність договору. Саме нормами ст.1214 ЦК України регулюються питання відшкодування всіх доходів, які особа одержала, або могла одержати від набуття або зберігання без достатньо правової підстави майна з часу, коли ця особа дізналась або могла дізнатися про володіння майном без достатньої правової підстави.Неправдивими та надуманими є також доводи відповідача про відмову позивача від укладення договорів, оскільки жодного разу він не звертався до позивача з відповідними пропозиціями, адже відмова в діях однієї сторони може мати місце лише за наявності ініціативи з іншої. Доказів звернення до позивача з пропозиціями укладення договорів відповідачем не надано.Розмір витрат на професійну правничу допомогу орієнтовно у сумі 10 тис. грн. є занадто завищеним, не відповідає ні складності справи, ні часу, витраченому адвокатом на надання послуг та обсягу виконаних робіт. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. З`явився представник відповідача адвокат Яременко Д.В. в ході розгляду справи в судовому засіданні надавав пояснення згідно відзиву. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позов не підлягамє до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником сідлового тягача-Е марки Renault Premium, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , напівпричепу марки Schmitz, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.6,20). Згідно розписки від 01 березня 2018 року, [PERSON] , 1996 року народження, паспорт [NUMBER] , виданий 27 травня 2004 року, отримав в [PERSON] , 1976 року народження, паспорт [NUMBER] , в оренду з правом подальшого викупу автомобіль марки Renault Premium, д.н.з. [NUMBER] , причіп, д.н.з. [NUMBER] , строком на 30 місяців з виплатою в сумі 11000 дол. США (а.с.7). Актом приймання-передачі від 01.03.2018 року підтверджено факт передачі [PERSON] [PERSON] з подальшим викупом в оренду автомобіль марки Renault Premium, д.н.з. [NUMBER] , згідно розписки від 01.03.2018. Автомобіль і причіп у технічно справному стані. Сторони зауважень і претензій одне до одного не мають (а.с.8). Актом приймання-передачі від 03.05.2021 року підтверджено факт повернення [PERSON] [PERSON] , у зв`язку з невиконанням умов оренди з правом викупу згідно розписки від 01.03.2018, автомобіля марки Renault Premium, д.н.з. [NUMBER] . За користування автомобілем з 01.03.2018 [PERSON] сплатив, а [PERSON] отримав 10.05.2018 року 3000 дол. США. Автомобіль передано в технічно справному стані (а.с.8 зворот аркуша). Випискою є Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців підтверджується, що [PERSON] є фізичною особою - підприємцем ( а.с.9). Згідно свідоцтва серії [NUMBER] , [PERSON] є платником єдиного податку (а.с.10). Позивачем надано копії податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця подані ним за 2019, 2020 та 2021 рік (а.с11-16). Випискою є Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців підтверджується, що [PERSON] є фізичною особою - підприємцем ( а.с.17). Згідно посвідчення серії [NUMBER] , виданого 27.12.2013 року [PERSON] є інвалідом 2 групи загального захворювання ( а.с.18). Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Так, в межах даної цивільної справи [PERSON] просить відповідно до ст.1214 ЦК України стягнути з [PERSON] 452370,00 грн., які він міг одержати від набуття правом користування сідловим тягачем-Е, марки RENAULT PREMIUM, р.н. [NUMBER] , а також напівпричепом марки SCHMITZ, д.р.н. [NUMBER] за період з 2019 по 1 квартал 2021 року. Частиною 1 cт. 1214 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивач, посилаючись на положення ст. 1214 ЦК України, вважає, що має право вимагати від [PERSON] кошти, які він міг одержати від набуття правом користування сідловим тягачем-Е, марки RENAULT PREMIUM, р.н. [NUMBER] , а також напівпричепом марки SCHMITZ, д.р.н. [NUMBER] за період з 2019 по 1 квартал 2021 року. [PERSON] не надано суду належних доказів отримання відповідачем прибутку за користаннясідловим тягачем-Е, марки RENAULT PREMIUM, р.н. [NUMBER] , а також напівпричіпом марки SCHMITZ, д.р.н. [NUMBER] за період з 2019 по 1 квартал 2021 року. Усі твердження позивача щодо можливого отримання прибутку відповідачем від користування його майном та докази, долучені на їх підтвердження, є лише припущеннями, оскільки відображають дані щодо здійснення аналогічного виду діяльності позивачем, тому не можуть бути взяті судом до уваги. Пунктом 1 ч. 3 cт. 133 ЦПК України, передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частина 1 cт. 137 ЦПК України, передбачає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1 ч. 2 cт. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. В матеріалах справи наявна квитанція про оплату відповідачем правової допомоги, наданої адвокатом Яременком Д.В. Глєбову В.П. на суму 4000 грн. Тому, суд вважає за можливе сягнути з позивача відшкодування витрат на правову допомогу саме у такому розмірі. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved