Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Марусич М.С., звернулася в суд з позовною заявою до ТОВ «ФК «Прайм Альянс», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравцов О.О., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 19.03.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. вчинено виконавчий напис № 410, відповідно до якого з позивача на користь відповідача стягується заборгованість в розмірі 32560,32 грн. На підставі виконавчого напису нотаріуса № 410 від 19.03.2020 приватним виконавцем Лукеча О.В. 05.05.2020 відкрито виконавче провадження № 61972666. Позивач вважає, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням норм діючого законодавства, заборгованість, яка примусово стягується з позивача на користь відповідача абсолютно не відповідає критеріям, які законом пред`являються до такої заборгованості, яка може бути примусово реалізована шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом, а тому оскаржуваний виконавчий напис підлягає визнанню судом таким, що не підлягає примусовому виконанню. Зауважує, що оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса було вчинено з порушенням діючого законодавства, оскільки, між позивачем та відповідачем кредитного договору, на підставі якого могла бути стягнута заборгованість, не укладалося, а тому заборгованість не була безспірною, на що не звернув увагу приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису. Крім того, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріус не мав права керуватися 2 розділом Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, оскільки постанова Кабінету Міністрів України № 622 від 26.11.2014, якою було доповнено Перелік вказаним розділом, в цій частині визнана нечинною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Представник позивача наголошує, що на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. З огляду на викладене, оскаржуваний виконавчий напис підлягає скасуванню, позивач не укладав з відповідачем жодного нотаріально посвідченого договору, що є порушенням чинного законодавства. Вказує, що сума, яка підлягає стягненню відповідно до оскаржуваного виконавчого напису складає 32560,32 грн., однак нарахування зазначеної суми не підтверджується жодними доказами з боку відповідача, при цьому позивачу не надано відповідачем жодного розрахунку по кредитному зобов`язанню для визначення достовірності її нарахування. Будь-який розрахунок заборгованості за договором до виконавчого напису відповідачем нотаріусу не надано. Внаслідок цього, розрахунок розміру стягнення, передбаченого у оспорюваному виконавчому написі є неправомірним. Позивач зазначає, що нотаріусом або відповідачем не були вчинені відповідні дії, що вимагаються чинним законодавством, зокрема позивача не було повідомлену про суму заборгованості, а також не існували події, які є необхідними для правомірності вчиненого виконавчого напису. Представник позивача зауважує, що під час проведення виконавчих дій відповідно до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.05.2020 (ВП № 61972666) було заблоковано банківську картку відкриту в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я боржника, для обслуговування якої відкритий рахунок [NUMBER] , внаслідок чого з рахунку було списано (стягнуто) грошові кошти на загальну суму 36252,85 грн., з них 32 560,32 грн. на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» та 3 692,53 грн. основної винагороди виконавця, витрат та додаткових витрат, пов`язаних з виконавчим провадженням. Звертає увагу, що факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення майна, а тому відповідач, на підставі вищенаведеного та в разі визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, зобов`язаний повернути незаконно отримані грошові кошти в сумі 32560,32 грн. На підставі викладеного, представник позивача просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 410, вчинений 19.03.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О.; стягнути з ТОВ «Фінансової компанії «Прайм Альянс» на користь [PERSON] незаконно отриманні грошові кошти в розмірі 32560,32 грн.; стягнути з ТОВ «Фінансової компанії «Прайм Альянс» на користь [PERSON] витрати зі сплати судового збору в сумі 1984,80 грн. (992,40 грн. + 992,40 грн.). Ухвалою судді Путильського районного суду Чернівецької області від 25.07.2022 постановлено цивільну справу за вказаною позовною заявою передати за підсудністю до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.08.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даною позовною заявою. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, при цьому її представник адвокат Марусич М.С. надіслав до суду заяву, згідно з якою просить провести розгляд справи без їх участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують щодо ухвалення заочного рішення за наявними в матеріалах справи доказами. Представник відповідача ТОВ «Фінансової компанії «Прайм Альянс» у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву до суду не подано, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравцов О.О. у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, письмові пояснення щодо позову не подано, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За приписами ч. 1\~ст. 281 ЦПК України\~про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України\~на підставі наявних у справі доказів. За приписами ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.03.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцов О.О. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 410, згідно з яким на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06 1999 № 1172, звернуто стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 2008729574 від 16.05.2014, укладеним нею із первісним кредитором ПАТ «ОТП Банк», право вимоги яким було відступлене до нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», відповідно до договору факторингу № 13/06/16 від 13.06.2016, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до позичальника за кредитним договором. В подальшому, 29.01.2019 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу № 29/01/19-2 від 29.01.2019, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до позичальника за кредитним договором. Строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 29.01.2019 до 31.01.2020. Сума повної заборгованості складає 32160,32 грн., в тому числі: заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) 20654,05 грн.; заборгованість по відсоткам 11506,27 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» отримано плати із стягувача ТОВ «ФК «Прайм Альянс» в розмірі 400 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника, яким є [PERSON] , на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» складає 32560,32 грн. Зазначений виконавчий напис пред`явлено стягувачем до виконання. Постановою приватного виконавця\~виконавчого округу\~Закарпатської області\~Лукечи О.В. від 05.05.2020 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису (ВП № 61972666). 05.05.2020 приватним виконавцем\~виконавчого округу\~Закарпатської області\~Лукечою О.В. винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. 29.05.2020 приватним виконавцем\~виконавчого округу\~Закарпатської області\~Лукечою О.В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, а саме [PERSON] . 13.05.2022 приватним виконавцем\~виконавчого округу\~Закарпатської області\~Лукечою О.В. винесено постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження. 13.05.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукечою О.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, згідно з якою виконавче провадження з виконання виконавчого напису, вчиненого 19.03.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцов О.О., що зареєстрований в реєстрі за № 410, закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення згідно з виконавчим документом: сума боргу, основної винагороди та витрат виконавчого провадження стягнуті в повному обсязі та перераховані за призначенням. За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому відповідно до ст. 18 цього Кодексу нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. У відповідності до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». У постанові Верховного Суду від 11 липня 2019 року у справі № 461/4609/16-ц зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Але характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно із пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 29 січня 2019 року у справі 910/13233/17. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, п. п. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі Порядок), містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису нотаріуса як і в Переліку. Пунктом 1 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріуси відмовляють у вчиненні виконавчого напису у випадках, коли витребовується майно, звернення стягнення на яке забороняється законодавством України або здійснюється виключно на підставі рішення суду. Виконавчий напис вчинюється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, місцезнаходження боржника або стягувача. Згідно з підпунктом 2.1 п. 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У відповідності до п. п. 3.1, 3.2, 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідного оригіналу нотаріально посвідченої угоди має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У своїй постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16 Велика Палата Верховного Суду, посилаючись на приписи статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» зазначила, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Також у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. Оскаржений виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 19.03.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. З урахуванням наведених обставин, суд вважає, що наявні правові підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису та подання стягувачем неналежних документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідачем під час розгляду справи не було надано жодних доказів на спростування доводів позивача. Крім того, стороною відповідача не було надано суду у порушення положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, належних і допустимих доказів в обґрунтування того, що приватному нотаріусу, були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором, як і відсутні відомості, що сума заборгованості утворилася за період часу з 29.01.2019 до 31.01.2020, про що зазначено у виконавчому написі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а вимоги позивача визнає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Щодо вимог позивача про стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» на його користь безпідставно стягнутих за виконавчим написом грошових коштів у розмірі 32560,32 грн., суд зазначає наступне. Як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку із відкриттям виконавчого провадження та на підставі зазначеного виконавчого напису з рахунку [PERSON] були безпідставно стягнуті кошти в розмірі 32560,32 грн., що підтверджується долученими до позову копіями відповідних платіжних доручень. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідносин, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. За таких обставин, оскільки виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, відпала підстава, на якій відповідач набув кошти від позивача внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису, у зв`язку з чим суд вважає за можливе застосувати до вказаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна. Такі висновки суду відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 06 березня 2019 року в справі № 910/1531/18. У зв`язку із наведеним, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача коштів, стягнутих за виконавчим написом нотаріуса, в розмірі 32560,32 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1984,80 грн., сплачений за подання позовної заяви.

Outcome: approved