Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

28.11.2022 позивач пред`явила позов до відповідача, у якому просить стягнути з відповідача винагороду за надання фінансового інструменту, сплачену нею одноразово у момент надання кредиту в розмірі 195 (сто дев`яносто п`ять) доларів США 00 центів; сплачену нею щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту за період з 23.04.2007 по 29.10.2015 включно, в загальній сумі 2627 (дві тисячі шістсот двадцять сім) доларів США 70 центів. Просить зобов`язати відповідача провести перерахунок по кредитному договру №CGZ0GA00000058 від 20.03.2007; встановити остаточний розмір переплати по кредиту, враховуючи безпідставно сплачену винагороду за надання фінансового інструменту, безпідставно нараховану неустойку та зменшення тіла кредиту і процентів за користування кредитом за період з дати укладення кредитного договору (20.03.2007) по дату звернення до суду (11.05.2016) з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог зазначила, що відповідно до правового висновку, викладеного в п.34.2 постанови від 13.07.2022 Великої палати Верховного суду по справі №496/3134/19 в провадженні №14-44цс21, за правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. За нікчемними умовами кредитного договору нею було здійснено переплату, а також з неї було незаконно стягнуто кошти за судовим рішенням. Зазначила, що відповідач застосував обман з метою незаконного збагачення, внаслідок чого вона понесла матеріальні збитки, переплативши йому 2822 долари США за завідомо ненадану (неіснуючу) послугу надання фінансового інструменту. Тому просить задовольнити її позов. 16.12.2023 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 11.01.2023 представник банку подала відзив, у якому просить відмовити у позові, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість. Вказала, що позовні вимоги позивачки обгрунтовані мотивувальною частиною постанови Верховного суду від 11.05.2022 у справі №459/312/19 за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання частково недійсним кредитного договору. Зазначає, що перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. Позивачка не довела, що вона не знала і не могла знати про порушення її прав, оскільки вона є стороною кредитного договору, пункти якого є нікчемними в силу закону, який діяв на день укладення договору, а тому перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами про стягнення-почався 20.03.2007 року при сплаті одноразової винагороди в момент надання кредиту. Умовами договору була також передбачена сплата щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту, яка здійснювалась позивачкою з 23.04.2007 по 29.10.2015. Отже, умовами договору встановлювались окремі самостійні зобов`язання, які деталізували обов`язок позивачки по сплаті щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту його сплати. Таким чином, позовна давність за вимогами позивачки про повернення сплачених щомісячних винагород за надання фінансового інструменту, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту внесення чергового платежу. Оскільки, щомісячні платежі здійснювалися позивачкою з 23.04.20007 по 29.10.2015, то перебіг позовної давності за вимогами про стягнення- почався відповідно зі сплати кожного окремого платежу та відповідно сплив, починаючи з 23.04.2010 і закінчуючи 29.10.2018, тоді як з позовом позивачка звернулась - 28.11.2022, тобто з пропуском трьохрічного строку позовної давності. Отже, враховуючи вищенаведене, заявляє про пропуск позивачкою строку позовної давності, як самостійної підстави для відмови в позові. 03.02.2023 позивачка подала відповідь на відзив, у якій на спростування позиції банку послалася на аргументи, що в цілому ідентичні викладеним нею у позовній заяві. 17.02.2023 відкладено розгляд справи для виклику представника відповідача. 06.03.2023 представник банку подала письмові пояснення на відповідь на відзив, у яких на спростування позиції позивачки послалася на аргументи, що в цілому ідентичні викладеним нею у відзиві. 30.03.2023 представник позивачки подав додаткові пояснення, в яких вказав, що позивачкою було сплачено винагороду за неіснуючу вимогу-надання фінансового інструменту одноразово у момент надання кредиту в розмірі 195,00 доларів США плюс за період з 23.04.2007 по 29.10.2018 включно, в сумі 2627, 70 доларів США. На виконання судового рішення, було відкрите виконавче провадження в частині стягнення боргу з довірителя та поручителя. Однак, з довірителя не стягнуто всієї присудженої суми. Тобто, стягнення, попри переплати за нікчемною умовою кредитного договору, продовжується (є триваючим), а тому строк позовної давності довірителем не пропущено. 03.04.2023 представник позивача у судовому засіданні підтримав позов позивачки з підстав, що викладені у ньому. Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечила з підстав, що викладені нею у відзиві. Вислухавши сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. 20.03.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №CGZ0GA00000058, за яким остання отримала кредит у розмірі 14300 дол. США на термін до 20.03.2017 року. Відповідно до п. 2.2.3 договору, позичальник зобов`язується сплатити банку винагороду згідно п.п. 7.1 та 6.2 договору. У відповідності до п. 2.2.9 договору, позичальник зобов`язується на підставі наданих банком підтверджуючих документів відшкодувати витрати/збитки банку, які виникли у зв`язку з наданням бюро кредитних історій інформації про позичальника (банк повідомляє позичальника про назву та адресу бюро, до якого передаватиме інформацію про позичальника), а також сплатою послуг, які надані або будуть надані в майбутньому з метою реалізації прав банку за даним договором, а також за договорами іпотеки, поруки й т.п., укладеними з метою забезпечення зобов`язань позичальника за цим договором. До послуг, вказаних, у цьому пункті, відносяться: представництво інтересів Банку в суді й перед третіми особами. Позичальник зобов`язується відшкодувати Банку в повному обсязі витрати на надання правової допомоги юридичних фірм, адвокатів, інших осіб (при залученні їх для представництва інтересів Банку), пов`язаних з розглядом суперечок за даним договором у судах всіх інстанцій, у т.ч. апеляційної й касаційної, а також на підприємствах, організаціях всіх форм власності, в органах державної влади й управління в строк, зазначений у письмові вимозі Банку. Відповідно до п. 2.3.9 договору банк має право будь-яким способом доводити до відома третіх осіб інформацію про заборгованість позичальника за цим договором, а також про наявність (відсутність) і стан майна, переданого в забезпечення виконання зобов`язань, у разі порушення позичальником будь-якого із зобов`язань за цим договором, а у разі виїзду позичальника за межі території України з моменту підписання сторонами цього договору. Відповідно до п. 3.2 договору, згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі, зазначеному у п. 7.4 змінної частини цього договору на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються позичальником щомісяця в період сплати понад зазначену у п. 1.1 суми щомісячно платежу за кредитним договором (у випадку погашення заборгованості шляхом надання щомісячного платежу й установлення його суму в п. 1.1). При встановленні банком у порядку, передбаченому п. 2.3.2 зменшеної процентної ставки, умови даного пункту вважаються скасованими з дати встановлення зменшеної процентної ставки. Відповідно до п. 3.4 договору, нарахування відсотків здійснюється в останню дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Дата погашення кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту. Відповідно до п. 3.7 договору, позичальник сплачує банку винагороду, в розмірі й строки, зазначені в п. 7.1 даного договору. Якщо згідно п. 7.1 даного договору передбачена щомісячна сплата винагороди, то вона встановлюється у фіксованому розмірі (зазначеному в п. 7.1) від дня списання коштів з кредитного рахунку до дати повного погашення кредиту. При цьому, незалежно від кількості днів, що пройшло від дня закінчення останнього періоду сплати до остаточного погашення кредиту, винагорода сплачується у вищевказаному розмірі. Нарахування винагороди на прострочену заборгованість по кредитному договору не проводиться. Відповідно до п. 6.2 цього договору, при невиконанні позичальником умов, передбачених п. 2.2.11 договору, банк зобов`язаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту по рахунку. При цьому позичальник сплачу банку винагороду, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими банком на останній термін сплати. Сплата винагороди здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, винагорода сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Відповідно до п. 6.6 цього договору, виконання зобов`язань за даним договором здійснюється по місцю знаходження підрозділу банку, що надав кредит. Зобов`язання позичальника, за згодою банку, можуть бути виконані іншою особою. Відповідно до першого абзацу п. 7.1 договору, банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 20.03.2007 р. по 20.03.2017 р. включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 13000,00 дол. США на наступні цілі: споживчі цілі, а також у розмірі 1300,06 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених пп. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, 1,5% від суми виданого кредиту одноразово у момент надання кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору періодом сплати вважати період з 20 по 25 число кожного місяця. Відповідно до п. 7.4 даного договору, згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,43% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. 10.05.2017 Червоноградський міський суд Львівської області ухвалив рішення у цивільній справі № 459/1387/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Даним рішенням позов задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 1735 (одну тисячу сімсот тридцять п`ять) долари США 62 центів, що складається з 1459,30 долари США заборгованості за кредитом, 91,93 долари США заборгованості по процентам за користування кредитом; 154,30 долари США заборгованості по комісії за користування кредитом; 30,09 долари США заборгованості по пені, що за курсом НБУ станом на 11.03.2016 року еквівалентно 44291 (сорок чотири тисячі двісті дев`яносто одна) грн. 29 коп. Рішення вступило в законну силу 03.10.2017. 27.07.2020 Червоноградський міський суд Львівської області ухвалив рішення у цивільній справі № 459/312/19 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про часткове визнання недійсним кредитного договору. Даним рішенням в задоволенні позову відмовлено. 09.02.2021 постановою Львівського апеляційного суду залишено вищевказане рішення без змін, а апеляційну скаргу [PERSON] - без задоволення. 11.05.2022 постановою Верховного суду, рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27 липня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року залишено без змін, однак в мотивувальній частині постанови зазначено, що: "суди дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні пунктів 2.2.3, 6.2, 7.1 кредитного договору у зв`язку зі спливом позовної давності, оскільки вирішення цих вимог не є належним способом захисту прав позивачки та не призведе до реального відновлення її порушених прав. Правочин в указаній частині є нікчемним відповідно до закону, без необхідності визнання його недійсним". Відтак, у постанові Верховного суду було установлено, що вказані пункти кредитного договору є нікчемними в силу закону, який діяв на день укладення кредитного договору, а саме: станом на 20.03.2007. Тобто, починаючи з цієї дати у позивачки виникло право на звернення з позовом на захист свого порушеного права та інтересу. Однак, в силу ч.4 ст.82 ЦПК України обставини щодо нікчемності правочину не підлягають доказуванню, оскільки обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що позивач у даній справі звернувся з позовом про застосування наслідків нікчемності кредитного договору. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За правилами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч.3 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. Відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави. Перебіг строку позовної давності за вимогою про застосування наслідків нікчемного правочину, в справах за позовом сторони такого договору, слід рахувати від дня, коли почалося його виконання, що відповідає висновкам Верховного Суду у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц , від 20.05.2020 у справі №367/836/18, від 21.09.2022 №638/16768/19. Відтак, позивачка не довела, що вона не знала і не могла знати про порушення її прав, оскільки вона є стороною кредитного договору, пункти якого є нікчемними в силу закону, який діяв на день укладення договору, а тому перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемності - розпочався 20.03.2007, оскільки в день укладення кредитного договору було здійснено списання (перерахування) коштів, що вказувало на його виконання. Що стосується вимоги про повернення сум за сплачені регулярні (щомісячні) платежі, то судом встановлено, що останній платіж було здійснено 29.10.2015, де строк позовної давності закінчувався відповідно 29.10.2018. За таких обставин, позивач пред`явив даний позов лише 28.11.2022, тобто з пропуском позовної давності. Оскільки позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, у позові слід відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності.

Outcome: dismissed