Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до\~суду із\~позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та догляду. Позов мотивувала тим, що 25.10.2019 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б. посвідчено договір довічного утримання та догляду, який укладено між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до п.1 вищезазначеного договору, позивач [PERSON] передала у власність відповідача [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43,1 м.кв., житловою площею 29,3 м.кв., взамін чого відповідач [PERSON] зобов`язалася забезпечувати позивача [PERSON] утриманням та доглядом довічно на умовах, встановлених цим договором. Згідно п.8 укладеного між сторонами договору, було визначено перелік обов`язків, які взяла на себе відповідач [PERSON] по наданню довічного забезпечення [PERSON] . Проте, відповідач [PERSON] з моменту укладення даного договору та по даний час злісно ухиляється від виконання умов даного договору та взагалі не забезпечувала та не забезпечує по даний час взяті на себе зобов`язання, зазначені в п.8 договору, зокрема щодо: забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; здійснення догляду та надання необхідної допомоги; забезпечення належними лікувальними засобами. Не виконувала і по даний час не виконує також і зобов`язання, які зазначені в п.9 даного договору, згідно якого грошова оцінка зазначених в цьому договорі видів матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначається в розмірі 1 000,00 грн. Тобто, згідно умов укладеного договору відповідач [PERSON] (набувач) повинна була забезпечувати позивача [PERSON] (відчужувача) необхідним триразовим висококалорійним харчуванням, одягом, медикаментами та лікарськими засобами, здійснювати догляд та надання необхідної допомоги. Разом з тим, незважаючи на досягнуті домовленості зафіксовані у договорі, відповідач [PERSON] допустила істотне порушення умов договору, оскільки вона взагалі не забезпечувала позивача [PERSON] (відчужувача) необхідним триразовим висококалорійним харчуванням, одягом, медикаментами та лікарськими засобами, здійснювати догляд та надання необхідної допомоги, та не слачувала обумовлене умовами п.9 договору щомісячне матеріальне забезпечення у розмірі 1 000 грн. на місяць. Жодних грошових переказів на ім`я позивача [PERSON] відповідач [PERSON] не здійснювала. Позивач зазначає, що самостійно з моменту укладення даного договору і по даний час купує собі одяг, взуття, ліки, продукти харчування. Позивач надалі сплачує ці платежі самостійно, що стверджується наявністю у неї відповідних квитанцій. Це свідчить про відсутність забезпечення позивача житлом безоплатно. Позивач [PERSON] потребує медичного обслуговування та лікування внаслідок свого віку (86 років) та стану здоров`я. Відповідач [PERSON] жодного разу не супроводжувала позивача [PERSON] до медичної установи, не провідувала її в лікарні, не купувала необхідних ліків. Відповідач [PERSON] не здійснила з 2019 року по даний час жодних покращень санітарно-побутових умов проживання позивача [PERSON] , не проводила ремонтів житла та не допомагала у побуті. Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Позивач відчужуючи квартиру (домоволодіння), мала на меті отримати утримання, догляд і інші послуги, яких вона потребує внаслідок непрацездатності та похилого віку. Вищенаведені обставини, на думку позивача, є підставою до розірвання договору у судовому порядку у зв`язку із істотним порушенням його умов відповідачем. Ухвалою суду від 03.01.2023 року вищевказану цивільну справу прийнято до розгляду, відкрито провадження за загальними правилами позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. За результатами проведеного підготовчого розгляду, ухвалою суду від 07.03.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Зубань О.О. в ході судового розгляду підтримали заявлені вимоги в повному обсязі за обставин, викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечили, судові витрати просили залишити за позивачем. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, повідомлялась про місце, день та час проведення розгляду справи належним чином, шляхом направлення судових повісток, СМС повідомлень та через оголошення на офіційному сайті судової влади. Про причини неявки до суду не повідомила. Відзиву на позовну заяву, заяв та клопотань до суду не надала. Третя особа приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б. в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява, в якій він просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач [PERSON] не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не подала до суду відзив та позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. Так, в ході розгляду справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом беззаперечно встановлено, що 25.10.2019 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком Володимиром Борисовичем посвідчено договір довічного утримання та догляду, який укладено між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 19-20). Згідно п. 1 вищезазначеного договору позивач [PERSON] передала у власність відповідача [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43,1м.кв., житловою площею 29,3 м.кв., взамін чого відповідач [PERSON] зобов`язалася забезпечувати позивача [PERSON] утриманням та доглядом довічно на умовах, встановлених цим договором. Згідно п. 8 укладеного між сторонами договору за згодою сторін обов`язок Набувача майна ( [PERSON] ) по наданню Відчужувачу ( [PERSON] ) довічного забезпечення визначається у виді: забезпечення його житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі, тобто Відчужувач має право проживати та користуватися усіма приміщеннями цієї квартири; забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; здійснення догляду та надання необхідної допомоги; забезпечення належними лікувальними засобами. Згідно п. 9 вищевказаного договору, грошова оцінка зазначених в цьому договорі видів матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначається в розмірі 1000,00 грн. Згідно п.12 укладеного між сторонами договору довічного утримання, цей договір може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін у судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з моменту укладення даного договору та по даний час ухиляється від виконання даного договору та взагалі не забезпечувала та не забезпечує по даний час взяті на себе зобов`язання, зазначені в п.8 та п.9 договору довічного утримання та догляду. Даний факт підтверджується поясненнями свідків, які були допитані в судовому засіданні. Позивачка [PERSON] будучи допитана в якості свідка підтвердила суду, що дійсно 25.10.2019 року вона уклала договір довічного утримання та догляду з [PERSON] , яка являється її правнучкою. Крім того, [PERSON] склала заповіт на випадок своєї смерті, яким заповіла все належне їй на праві власності майно своїй правнучці - відповідачу по справі [PERSON] . Станом на момент розгляду даної справи заповіт нею не скасовано. Згідно умов укладеного договору позивач [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй на праві власності квартиру за адресою [ADDRESS] , взамін чого відповідач [PERSON] зобов`язалася забезпечувати позивача [PERSON] утриманням та доглядом довічно на умовах, встановлених цим договором. [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що відповідач [PERSON] не забезпечувала її необхідним триразовим висококалорійним харчуванням, одягом, медикаментами та лікарськими засобами, не здійснювала жодного догляду та не надавала необхідної допомоги. [PERSON] також повідомила суду, що готувати собі їжу вона вимушена була самостійно. Одяг, взуття та лікарські засоби [PERSON] теж купувала самостійно за власні кошти отримані в якості пенсії. Крім того, [PERSON] повідомила суду, що [PERSON] жодного разу не виконала свого обов`язку щодо надання їй щомісячного грошового утримання в розмірі 1 000 грн. та жодного разу не надавала їй коштів. Навпаки, [PERSON] разом із своїм цивільним чоловіком, який приїхав до м. Вінниці з м.Маріуполь, самі неодноразово просили [PERSON] , щоб вона їм позичила частину коштів, які вона відкладала на оплату свого похорону. І [PERSON] надавала їм неодноразово кошти, проте вони їй позичені кошти так і по даний час не повернули. Крім того, [PERSON] суду повідомила, що саме вона за свій рахунок оплачує комунальні послуги за квартиру і всі чеки про оплату в неї збереглися, а [PERSON] жодного разу з моменту укладення договору довічного утримання не оплачувала комунальні послуги. Всі обстеження та лікування вона оплачує виключно за власні кошти. [PERSON] за весь період з моменту укладення даного договору жодного разу не купувала їй ліків, не оплачувала проведення обстежень та аналізів, не супроводжувала її до лікарні. [PERSON] також суду пояснила, що через значне погіршення стану здоров`я вона ходила в Вінницьку міську раду з приводу призначення їй соціального працівника по догляду за нею. Проте, їй в усній формі відмовили, зіславшись на те, що згідно договору довічного утримання саме [PERSON] має утримувати її та доглядати за нею, а тому для призначення [PERSON] соціального працівника їй спочатку потрібно розірвати діючий договір довічного утримання. Зі слів [PERSON] квартира в якій вона проживає знаходиться в незадовільному стані та потребує негайного ремонту, постійно ламається старенька сантехніка, крани. Проте, [PERSON] з моменту укладення договору довічного утримання не здійснювала в квартирі жодних ремонтних робіт. В зв`язку з вищенаведеними обставинами [PERSON] вимушена звернутися до суду з даним позовом. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона являється похресницею [PERSON] і часто приходить її провідати. Вона знайома з [PERSON] , оскільки та теж являється її далекою родичкою, проте в ті дні коли вона приходила до [PERSON] , то жодного разу не бачила в квартирі [PERSON] . Крім того, [PERSON] щоразу їй скаржилася на те, що [PERSON] не виконує договору довічного утримання, не надає їй жодної допомоги, не готує їжу, не купує одяг, взуття та ліки. Свідок [PERSON] підтвердила також те, що візуально стан здоров`я [PERSON] значно погіршився і вона потребує сторонньої допомоги. [PERSON] повідомила суду, що [PERSON] неодноразово просила її піти в аптеку та магазин купити їй необхідні ліки та продукти, принести питної води, оскільки їй більш ніхто не допомагає. [PERSON] підтвердила той факт, що в квартирі багато років не було ремонту, квартира в занедбаному стані, особливо сантехніка. [PERSON] також підтвердила, що [PERSON] неодноразово скаржилася, що [PERSON] замість того щоб допомогти їй навпаки випрошувала в неї гроші, чим ставила [PERSON] в ще гірше матеріальне становище. Факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків передбачених п.8 та п.9 договору довічного утримання підтверджується також наявними у справі документальними доказами рахунками та квитанціями на оплату комунальних послуг (а.с. 28-72). Погіршення стану здоров`я позивача [PERSON] та її потреба в догляді і лікуванні підтверджується відповідними медичними документами: копією Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №12830 Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги (а.с. 25-27). Згідно вищевказаної виписки у позивача [PERSON] діагностовано сечокам`яна хвороба, конкремент в/З правого сечоводу і позивач [PERSON] проходила стаціонарне лікування з 29.10.2022р. по 04.11.2022р. Також, позивач [PERSON] має цілий ряд супутніх діагнозів: атеросклеротична серцево-судинна хвороба та гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба з переважним ураженням серця без (застійної) серцевої недостатності. Крім того, в матеріалах справи наявна копія листа, який позивач [PERSON] направляла на ім`я [PERSON] в зв`язку з тривалим невиконанням умов договору довічного утримання та догляду. В даному листі від 14.11.2022р. [PERSON] пропонувала [PERSON] добровільно врегулювати спір та в нотаріуса оформити процедуру розірвання цього договору (а.с. 21). Також, при винесенні рішення суд враховує нижчезазначені норми матеріального права. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договір - це домовленість двох, або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України, встановлено свободу договору, з посиланням на ст.6 зазначеного Кодексу із зазначенням того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 744 Цивільного кодексу України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ст. 754 ЦК України набувач не має права до смерті відчужувача продавати, дарувати, міняти майно, передане за договором довічного утримання (догляду), укладати щодо нього договір застави, передавати його у власність іншій особі на підставі іншого правочину. На майно, передане набувачу за договором довічного утримання (догляду), не може бути звернене стягнення протягом життя відчужувача. Таким чином, договір довічного утримання має певні особливості: 1) майно переходить у власність набувача, однак розпоряджатися таким майном набувач за життя відчужувача не зможе, оскільки при посвідченні договору довічного утримання накладається заборона відчуження майна у встановленому порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору; 2) зобов`язання з довічного утримання мають особистісний характер, оскільки встановлюються щодо конкретно визначеної фізичної особи; 3) цей договір носить тривалий характер та вимагає від набувача постійного і систематичного виконання обов`язків; 4) матеріальне забезпечення (утримання) та послуги з догляду надаються набувачем до моменту смерті відчужувача (довічно) або до моменту розірвання договору довічного утримання. Згідно зі ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Частиною 1 ст. 756 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як зазначає ст. 611 ч.1 п.1 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору. Крім того, підстави для зміни або розірвання договору передбачені положеннями ст. 651 ЦК України ч. 2 якої визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності (частина друга статті 749 ЦК України). Підстави для розірвання договору довічного утримання (догляду) в судовому порядку визначені статтею 755 ЦК України. Так, на вимогу відчужувача договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Положення частини першої статті 755 ЦК України не містять визначення «неналежне виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання (догляду)», а тому вирішуючи це питання, суд повинен ураховувати конкретні обставини справи, умови договору довічного утримання (догляду) та положення статті 651 ЦК України, які визначають загальні підстави для зміни або розірвання договору. Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору довічного утримання є встановлення факту хоча б одного випадку порушення умов договору. В даному випадку, суд дійшов до висновку, що порушення зі сторони відповідача [PERSON] є істотними, адже остання не виконує тих обов`язків, які зазначені в п. п. 8, 9 договору довічного утримання. Про їх істотність свідчить той факт, що позивач [PERSON] була позбавлена всього того, на що вона розраховувала при укладенні договору, а позивач розраховувала на повне виконання відповідачем [PERSON] умов п. п.8, 9 договору довічного утримання та догляду. Згідно з частиною другою статті 651, частиною першою статті 755 ЦК України зазначене є підставою для розірвання оспорюваного правочину за рішенням суду. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. При цьому, слід зазначити, що істотним порушенням умов договору набувачем завдано відчужувачу шкоди, яка полягає як в реальних збитках (сплата відчужувачем житлово-комунальних послуг за квартиру, хоча це було обов`язком набувача), так і в упущеній вигоді (неотримання відчужувачем від набувача щомісячного матеріального забезпечення в обумовленому сторонами розмірі, неотримання триразового висококалорійного харчування, не отримання одягу та взуття, ліків тощо). При цьому, різниця між тим, на що мала право розраховувати позивач [PERSON] , як сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати, є істотною. Відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання у судовому порядку такого правочину у випадку невиконання набувачем його умов. При цьому, саме набувач мала б убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинна надати суду докази відсутності обставин, на які посилається позивач. При цьому не має значення відмова відчужувача від отримання обумовлених коштів, вирішальним є виконання набувачем своїх зобов`язань, що у цій справи не має місця. Відповідні висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц, від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19, від 09 лютого 2022 року у справі № 755/16507/ 19. Отже, норми чинного цивільного законодавства України та правові висновки Верховного Суду покладають саме на відповідача [PERSON] , як набувача відчуженої за договором довічного утримання квартири, обов`язок доведення належного виконання нею договірних зобов`язань за спірним договором по довічному утриманню та догляду за позивачем [PERSON] . Наслідком розірвання договору довічного утримання згідно ч. 1 ст. 756 ЦК України є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Щодо розподілу судових витрат, то суд враховує усну заяву позивача [PERSON] , яка просила понесені нею судові витрати (судовий збір, витрати на правову допомогу) з відповідача [PERSON] не стягувати, тому понесені [PERSON] судові витрати залишаються за останньою і при винесенні рішення не розподіляються. На підставі викладеного,

Outcome: approved