Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом та свої вимоги мотивує тим, що він з 19.08.2003 працював у відповідача на посадах: токаря, інженера з організації та нормування праці, начальника бюро Управління організації праці та заробітної плати. 17.02.2020 він був звільнений з займаної посади. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідач ні на час звільнення його з роботи, ні на цей час, не сплатив йому розрахункову суму заробітної плати, що становить 42421 грн 56 коп. Крім того, відповідно до ст. 117 КЗпП України, відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за шість місяців затримки сплати йому розрахункової суми заробітної плати, який становить 113148 грн. Тому просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" на його користь 42421 грн 56 коп. нарахованої,\~але не\~виплаченої заробітної\~плати та 113148 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку. Представник відповідача - АТ «Сумське машинобудівне науково - виробниче об`єднання», якому направлялася копія позовної заяви з додатками, відзив на позов не подав. Перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що [PERSON] \~з 19.08.2003\~по 17.02.2020\~перебував у\~трудових відносинах\~з АТ"Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" (а.с. 3-6). Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України,- при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що в день звільнення позивачеві в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі, а з урахуванням вимог ст. 117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки. Як вбачається з наданого розрахункового листа за жовтень 2022 року, відповідач не виплатив [PERSON] заробітну плату при звільненні в сумі 42421,56 грн. (вересень 2018 5886 грн, жовтень 2018 - 7293 грн, листопад 2018 5937 грн, грудень 2018 5166 грн, січень 2019 2845 грн, лютий 2019 - 2912 грн, в тому числі компенсація за невикористану відпустку в розмірі 12382,56 грн) (а.с. 7). Однак, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 лютого 2020 року стягнути з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати за період з вересня 2018 року по лютий 2019 року включно в сумі 30039 грн. Тому, враховуючи вищевикладене з АТ"Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість у розмірі 12382,56 грн. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України,- в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р.,- при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100,- середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок) основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Указ затверджено Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено. Наразі режим воєнного стану в Україні триває. Від початку запровадження воєнного стану в Україні відповідачем прийнято рішення припинити роботу підприємства, 24.02.2022 видано наказ №24/П «Про початок простою». Листом від 28.02.2022 №2021/02.0-7.1 ТПП України засвідчила військову агресію Російської Федерації проти України як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). За таких обставин, з 24.02.2022 затримка розрахунку при звільненні з позивачем триває не з вини роботодавця (відповідача), а внаслідок ведення бойових дій. Відтак суд вважає за необхідне, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.02.2020 по 23.02.2022 (505 робочих днів). З розрахункових листів за грудень 2019 року, січень та лютий 2020 року вбачається, що заробітна плата [PERSON] у грудні 2019 року становила 16137 грн, у січні 2020 року - 14615,01 грн. У грудні 2019 року - 21 робочий день, у січні 2020 року - 21 робочий день, а тому розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 732,19 грн (16137 грн + 14615,01 грн / 42 роб. дн.). Звідси вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 18.02.2020 по 23.02.2022 становить 369755,95 грн (505 роб. дн. * 732,19 грн). Однак, виходячи із принципів справедливості та співмірності, враховуючи розмір заборгованості по заробітній платі позивача - 12382,56 грн, за затримку виплати якої відповідач несе відповідальність згідно з ст.117 КЗпП України, тому враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року №716/9584/15-ц, суд вважає за необхідне визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у меншому розмірі. Встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч.1 ст.9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України. Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. З огляду на викладене, суд вважає необхідним стягнути з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь позивача середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 20000 грн (з суми середнього заробітку підлягають стягненню податки та обов`язкові платежі). Відтак, з Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати у розмірі 12382,56 грн та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 20000 грн, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). Позивачі - у справах про стягнення заробітної плати відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору. Зважаючи на викладене, на підставі частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1984, 80 грн.

Outcome: partial