Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

Представник позивача - адвокат Кучер Ю.В., яка діє на підставі ордеру серії СА №1026494 від 16.02.2022р., - звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог, просила визнати [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] , та внести зміни до актового запису про народження [PERSON] змінивши прізвище дитини на « [PERSON] », а в графі відомості про батька вказати « [PERSON] ». В обґрунтування позову зазначено, що позивач та відповідачка в період часу з 2012 року по 2019 рік проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання в них народився син [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідачка хотіла отримувати матеріальну допомогу, як одинока мати, то вона зареєструвала факт народження сина без згоди позивача. На теперішній час позивач відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, але йому стало відомо, що його сина [PERSON] вилучили у відповідачки та на даний час дитина перебуває у КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради», а службою у справах дітей вирішується питання щодо позбавлення відповідачки батьківських прав відносно [PERSON] . Батько позивача має бажання та можливість піклуватись про онука, проте позивач не може передати йому сина, оскільки його батьківство не підтверджене. Тому позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Заперечень проти позовних вимог від відповідачки до суду не надходило. 06.05.2022р. судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. На запит суду 09.08.2022р. на адресу суду від ВДРАЦС у м. Черкаси надійшла копія актового запису про народження [PERSON] 13.09.2022р. за клопотанням представника позивача судом постановлено ухвалу, якою призначено по справі судово-генетичну експертизу для вирішення питання чи є позивач біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . Проведення експертизи доручене експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. На період проведення експертизи провадження у справі зупинене. 02.02.2023р. на адресу суду від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи надійшов висновок експерта №103-149-2022 від 25.01.2023р., складеного у зв`язку з виконанням ухвали суду від 13.09.2022р. 06.02.2023р. судом відновлене провадження у справі. 06.03.2023р. судом закрите підготовче провадження у справі, а справа призначена до судового розгляду по суті. Представник ВДРАЦС у м. Черкаси надіслав на адресу суду клопотання, в якому зазначив, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялась шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), а також шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті суду. Натомість всі судові повістки-повідомлення повернулись до суду без вручення відповідачці з причин відсутності останньої за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК суд вважає належним повідомленням відповідачки. Отже, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, відповідачка не з`явилася в судові засідання 27.03.2023h/ та не повідомила про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] (судове засідання з яким проводилося в режимі відеоконференції) підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно актового запису про народження №971 від 12.08.2014р., складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, зареєстровано факт народження дитини « [PERSON] , [INFO] ». Реєстрація факту народження була здійснена на підставі заяви від 12.08.2014р., складеної матір`ю дитини - [PERSON] , [INFO] - у відповідності до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, внаслідок чого відомості про батька записані зі слів матері наступним чином « [PERSON] » /а.с. 82/. На теперішній час малолітній [PERSON] перебуває на утриманні в комунальному закладі «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Черкаської обласної ради, оскільки дитина була вилучена у відповідачки через неналежне ставлення останньої до виконання своїх батьківських обов`язків, а відтак дитина фактично позбавлена батьківського піклування. Згідно висновку експерта №103-149-2022 від 25.01.2023р., складеного судовим експертом-імунологом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи Юрченко О.В., молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,9%, внаслідок чого за вимогами Другого Міжнародного Симпозіуму з Ідентифікації людини - біологічне батьківство вважається доведеним. /а.с. 123-126/. Оскільки відповідачка заперечувала проти спільного подання сторонами заяви про реєстрацію народження дитини, а позивач бажає визнати у встановленому законом порядку своє батьківство, то він змушений звернутись до суду з даним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір, який виник з правовідносин з визначення походження дитини, що регулюється положеннями Сімейного кодексу України (далі - СК) та іншими нормативно-правовими актами. Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Згідно ст. 121 СК права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 СК. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Варто звернути увагу, що у правозастосовній діяльності визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, спрямований на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що «рішення суду щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено)». Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2, з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, суд оцінює відповідно до статті 89 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Європейський суд з прав людини зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення від 7 травня 2009 року у справі «Калачова проти Російської Федерації», заява № 3451/05, § 34). По обставинам даної справи судом встановлено, що реєстрація факту народження малолітнього [PERSON] , [INFO] , відбулась на підставі заяви відповідачки у відповідності до ч. 1 ст. 135 СК, а відтак відомості про батька записані зі слів матері, що свідчить про відсутність згоди відповідачки на реєстрацію батьківства позивача стосовно такої дитини. Натомість, походження такої дитини від позивача за кровним спорідненням підтверджується результатами молекулярно-генетичного дослідження зразків крові позивача та такої дитини, що зазначено у відповідному висновку експерта №103-149-2022 від 25.01.2023р. /а.с. 123-126/. На теперішній час дитина фактично позбавлена батьківського піклування, оскільки перебуває на утриманні в КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Черкаської обласної ради, що обумовлено неналежним ставленням відповідачки до виконання своїх батьківських обов`язків. Отже фактично, маючи кровного батька, дитина позбавлена можливості використання привілеїв батьківського піклування з боку позивача, а також права на утримання та забезпечення належних умов існування за рахунок родичів по лінії батька. При цьому суд враховує, що позивач фактично на теперішній час не може надати дитині повноцінного батьківського піклування, оскільки відбуває покарання у вигляді позбавлення волі. Проте зазначена обставина не може слугувати підставою для відмови у реалізації права позивача на визнання його батьківства, а також не може виправдовувати обмеження прав дитини на визнання її походження від батька. Суд звертає увагу, що розуміє складність ситуації, при якій особа, яка протягом тривалого часу не спілкувалась з дитиною може увійти в її життя, у зв`язку із чим в такому випадку важлива роль покладається на державу в особі її компетентних органів в контексті виконання позитивних обов`язків, які повинні забезпечити систему послідовних кроків в такому напрямку, щоб зашкодити негативному впливу на дитину, внаслідок чого такі органи мають вживати заходів по контролю за поведінкою позивача та його родичів відносно дитини. За таких обставин, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання батьківства позивача щодо його сина [PERSON] , оскільки це відповідатиме інтересам дитини та має поліпшити її теперішнє становище у суспільному житті. Стосовно вимог про зміну прізвища дитини, то суд виходить з наступного. Статтею 145 СК передбачено, що прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Як встановлено судом при реєстрації народження дитини за заявою відповідачки дитині присвоєне прізвище матері - [PERSON] . Підстави для зміни прізвища дитини передбачені ст. 148 СК, відповідно до якої за заявою батьків дитині, яка не досягла чотирнадцяти років та якій при реєстрації народження присвоєне прізвище одного з батьків, може бути змінено прізвище на прізвище другого з батьків. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Під час розгляду справи відповідачкою не надано суду заперечень з приводу позовних вимог про зміну прізвища дитини. Натомість, враховуючи що на теперішній час дитина вилучена у відповідачки уповноваженими державними органами, внаслідок неналежного її ставлення до виконання батьківських обов`язків, а суд прийшов до висновку про визнання батьківства позивача стосовно такої дитини, що створює підґрунтя для здійснення передачі дитини батькові або родичам за лінією батька, то зміна прізвища дитини на прізвище її батька сприятиме усуненню відчуття неповноцінності дитини в сім`ї батька та його родичів, а тому є доцільним. При цьому варто звернути увагу, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачкою не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. За таких обставин суд доходить висновку про необхідність постановлення рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 1984,80 грн. /а.с. 1/. Натомість, враховуючи що позивач не заявляв вимог про відшкодування йому судових витрат за рахунок відповідачки, то на підставі ст. 13 ЦПК України суд не розглядає зазначене питання. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved