Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Мотивуючи позов тим, що позивач, [PERSON] , працює водієм Немирівської міської ради, у службовому користуванні якого знаходиться автомобіль «NISSAN X-TRAIL» д/н [NUMBER] . Постановою поліцейського СРПП ВП №5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області старшого сержанта поліції Олександра Лісового серія БАВ №462897 від 18.08.2022 [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень за те, що 18.08.2022 р. о 07 год. 00 хв. по вул. Соборна, 2, [PERSON] керував автомобілем «NISSAN X-TRAIL» д/н [NUMBER] , який згідно ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» підлягає обов`язковому технічному контролю та своєчасно його не пройшов, чим порушив п.п. 31.3 Б ПДР України. Проте, рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 07.09.2022 вказану постанову скасовано, а провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 3 ст. 121 КУпАП - закрито. Рішення суду мотивовано тим, що Немирівська міська рада не є неприбутковою організацією, транспортний засіб марки «NISSAN X-TRAIL», д/н [NUMBER] , є легковим автомобілем та використовується в службовій діяльності Немирівської міської ради без мети отримання прибутку, тому вказаний транспортний засіб відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 35 Закону України "Про дорожній рух" не підлягає обов`язковому технічному контролю. Таким чином внаслідок незаконної постанови поліцейського позивачу було завдано матеріальну шкоду на суму 2823,00 грн, оскільки автомобіль «NISSAN X-TRAIL» д/н [NUMBER] було вилучено та забрано на штраф майданчик, у зв`язку з чим позивачем за власні кошти було заплачено 723,00 грн за зберігання транспортного засобу та 2100,00 грн за послуги евакуатора. Крім того, позивач вказав, що внаслідок незаконних дій поліцейського йому завдано моральну шкоду, яка полягає у негативних емоціях, моральних стражданнях та душевних переживаннях. З огляду на викладені обставини позивач просив стягнути з відповідача 2823,00 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 5000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, а також судовий збір. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. 07.12.2022 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву (вх. №79536) згідно якого у задоволенні позовної заяви просив відмовити у повному обсязі. Вказав, що факт завдання позивачу моральної шкоди є недоведеним, оскільки будь-які докази її завдання у матеріалах справи відсутні. Крім того, зазначив, що посилання позивача на положення ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у частині виникнення у нього права на компенсацію шкоди, завданої внаслідок незаконного складання постанови є безпідставним, так як вказані положення не поширюються на діяльність поліцейського Сектору реагування патрульної поліції ВП №5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області старшого сержанта Олександра Лісового, яким складено постанову. Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 07.09.2022 у справі №930/1513/22 позовну заяву [PERSON] до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області задоволено; у задоволенні позову [PERSON] до поліцейського СРПП ВП №5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області старшого сержанта поліції Лісового Олександра відмовлено; постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія\~БАВ № 462897 від 18.08.2022 року скасовано; провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 3 ст.121 КУпАП закрито (а.с. 6-7). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Немирівської міської ради №03-34-2203 від 02.11.2022 [PERSON] з 08.07.2019 по цей час працює на посаді водія виконавчого апарату Немирівської міської ради (а.с. 8). Як вбачається із копії квитанції №Р24АР24А185988473D90225 від 23.08.2022 [PERSON] сплачено на користь Головного управління Національної поліції 723,00 грн за зберігання транспортного засобу. До того ж, згідно копії квитанції №0.0.2651735243.2 від 23.08.2022 Немирівською міською радою через [PERSON] здійснено оплату 2100,00 грн на користь ТОВ "ВАРІО АГРО" за послуги евакуатора [NUMBER] (а.с.5). За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17(провадження №12-199гс18). Як слідує з матеріалів справи жодного з вище вказаних рішень відносно позивача не приймалось, до того ж поліцейський Сектору реагування патрульної поліції ВП №5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області старший сержант Олександр Лісовий, яким винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАВ №462897 від 18.08.2022, не є спеціальним суб`єктом у розумінні статті 1176 ЦК України, а тому відсутні підстави для застосування частини першої статті 1176 ЦК України. Натомість, загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади, передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження №12-199гс18) зроблений висновок про те, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Як встановлено судом постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 462897 від 18.08.2022 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, у зв`язку із порушенням вимог п.п. 31.3 Б Правил дорожнього руху. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач вказує на завдання йому майнової шкоди, так як у зв`язку із винесенням незаконної постанови поліцейським позивачем, до ухвалення судового рішення про скасування вищезазначеної постанови, було сплачено 723,00 грн за зберігання транспортного засобу та 2100,00 грн за послуги евакуатора. Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними. Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду. Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір. Разом з\~тим,\~частиною першою\~статті 296\~КУпАП передбачено,\~що скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою. У разі неможливості повернення предмета повертається його вартість. Водночас, як слідує із змісту рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 07.09.2022 у справі №930/1513/22 при зверненні до суду з адміністративним позовом про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення [PERSON] вимог про стягнення коштів, які були сплачені ним у межах адміністративного правопорушення, заявлено не було. Таким чином, сума коштів, які заявлені позивачем як матеріальна шкода, підлягають стягненню в порядку положень ст. 296 КУпАП, якою регламентовано, зокрема, повернення стягнених грошових сум, а також скасування інших обмежень пов`язаних із постановою, яку скасовано та закрито справу про адміністративне правопорушення, у той же час ці кошти не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі ст. 1173, 1174 ЦК України. Позивач звертаючись до суду також просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. У цій частині позовних вимог суд зазначає наступне. У пункті 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року зазначено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16. Водночас, згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 638/3758/20. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що внаслідок незаконної постанови поліцейського позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у негативних емоціях моральних стражданнях та душевних переживаннях. Крім того, внаслідок прийняття незаконної постанови позивач відчував себе приниженим і морально подавленим. Також був вимушений витрачати свій дорогоцінний час та докладати додаткових зусиль на відновлення свого порушення права шляхом звернення до суду. При цьому для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди. При цьому слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Доводи позивача, що винесення незаконної постанови призвело до завдання йому моральної шкоди ґрунтуються на припущеннях, зважаючи на недоведеність у ході розгляду справи складових елементів цивільного правопорушення, що відповідно до статей 12, 80 ЦПК України є процесуальним обов`язком. Позивачем не доведено наявності шкоди, так і причинного зв`язку між ними. Суд не виключає обставини переживання позивача з приводу винесення постанови, однак його посилання, зокрема, на негативні емоції, моральні страждання, душевні переживання не підтвердженні жодними належними допустимими доказами, тобто відсутні докази як наведених погіршень, змін та страждань, так і причинного зв`язку. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, при зверненні до суду з позовом, позивач не надав суду доказів спричинення моральних страждань. Скасування постанови судом не свідчить про безумовне спричинення моральної шкоди позивачу. Відповідно суд позбавлений можливості встановити причинно-наслідковий зв`язок між діями посадових осіб відповідача та спричиненням шкоди позивачу, а тому з врахуванням зазначеного оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що позивачем не доведено заявлені вимоги належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог позивача про відшкодування моральної шкоди. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed