Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

У листопаді 2021 року до суду надійшов позов [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Павелко Р.С., про повернення суми авансу, вимоги якого обґрунтовані тим, що на початку 2021 року, перебуваючи в Республіці Італія, позивачка уклала телефоном усну угоду з [PERSON] щодо майбутньої купівлі б. [ADDRESS] , який бачила лише по фотознімках, надісланим відповідачкою. [PERSON] запевняла, що будинок належить їй, однак через відсутність коштів вона не має можливості виготовити документи, у зв`язку з чим позивачкою з Республіки Італія 31.03.2021 в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу [PERSON] був переданий аванс у сумі 970,00 євро, що було еквівалентно 30264,14 грн, а телефоном повідомлено восьмизначний код довідки, за яким відповідачка 02.04.2021 у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» (м. Миргород, вул. Гоголя, 137/8) отримала переказ (аванс) в сумі 30264,14 грн. Факт передачі (пересилання) грошей підтверджується чеком відправки через систему «Moneygram» від 31.03.2021, який переведено з італійської мови. У подальшому, влітку 2021 року [PERSON] після прибуття до України оглянула будинок, але виявила ряд суттєвих недоліків, які не було видно з надісланих відповідачкою фотознімків та про які [PERSON] не повідомила, у зв`язку з чим договір купівлі-продажу укладено не було. На вимогу [PERSON] щодо повернення сплаченого авансу відповідачка погодилась, але лише після продажу будинку іншій особі. 08 вересня 2021 року відповідачка продала свій будинок [PERSON] , але аванс не повернула та від його добровільного повернення ухиляється. Оскільки договору купівлі - продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачкою грошова сума у загальному розмірі 30264,14 грн є авансом, який підлягав поверненню. Посилаючись на вищезазначені обставини, на постанови Верховного Суду України від 25 вересня 2012 року у справі №6-82цс13 та від 13 лютого 2013 року у справі №6-176цс12 та Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №461/5297/16-ц та від 17 червня 2021 року у справі №711/5065/15-ц представник позивачки [PERSON] просив задовольнити позов. Ухвалою судді від 24.11.2021 у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 24.12.2021, яке було відкладене на 18.02.2022 за клопотанням відповідачки. 11 січня 2022 року до суду від представника відповідачки [PERSON] адвоката Огризкова А.А. надійшов відзив, у якому зазначено про те, що позивачкою не надано суду доказів її домовленості із [PERSON] щодо майбутньої купівлі-продажу житлового будинку та передання їй авансу в сумі 970 євро в рахунок майбутніх платежів за будинок. Відповідно до наданої суду копії паспорта позивачка [PERSON] постійно проживає в Україні, зокрема в м. Полтаві. Суду не надано доказів того, що [PERSON] 31.03.2021 перебувала в Італії і мала можливість звідтіль передати вказані кошти. Наданий позивачкою «чек на відправлення» передбачає наявність письмових підписів « [PERSON] ». Відтак видавником цього «чеку на відправлення» є « [PERSON] ». Крім того, у відзиві на позов представник відповідачки зазначив, що невідомо яке правове значення в Італії має доданий до позову «чек на відправлення», на якому відсутні письмові або електронні підписи позивачки та працівника банку, оскільки в Україні здійснення переказу готівки підтверджується відповідною банківською квитанцією. Щодо роздруківки із сайту « Facebook » представник відповідачки зазначив, що відповідачка розмістила оголошення про продаж будинку 30.07.2021, тому відповідно 31.03.2021 позивачка не могла знати про продаж будинку. Щодо наданої стороною позивача Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно представник відповідачки зазначив, що із зазначених у ній даних відсутні відомості щодо продавця будинку та [PERSON] не значиться власницею нерухомого майна. Посилаючись на вищезазначені обставини, представник відповідачки просив відмовити у задоволенні позову (т.1, а.с.54-57). У зв`язку з витребуванням доказів за клопотанням представника позивачки судові засідання неодноразово відкладалися, востаннє - на 05 квітня 2023 року. У судове засідання 05 квітня 2023 року позивачка та її представник не з`явилися. У клопотанні про долучення доказів, яке надійшло до суду 05 квітня 2023 року, представник позивачки адвокат Павелко Р.С. просив розгляд справи проводити за відсутності позивачки та її представника (т.2, а.с.а.с.61-62). Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (т.2, а.с.а.с.55, 60), у відзиві на позовну заяву представник відповідачки просив розглядати справу за їх відсутності (а.с. 54-57). У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, доходить наступних висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Зі скріншоту сайту Facebook вбачається, що [PERSON] 30 липня (рік не зазначено), розмістила оголошення про продаж будинку в с. Лобачі Полтавського району Полтавської області (т. 1, а.с. 11). Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 282246155, 08.09.2021 за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, серія та номер: 1661, виданий 08.09.2021, зареєстроване право приватної власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с. 13). Також позивачкою долучено копію чеку відправки «Moneygram» та його переклад здійснений перекладачем Олегом Цибульським, з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з Республіки Італія 31.03.2021 через платіжну систему «Moneygram» здійснила переказ коштів у сумі 970 євро, що на той момент з урахуванням комісії було еквівалентно 30264,14 грн, на користь [PERSON] . Метою угоди зазначено купівлю товару (а.с. 8, 9). Крім того представником позивачки було долучено до матеріалів справи скріншоти з електронної пошти користувача [PERSON] : [INFO] , якому надійшов електронний лист від користувача « [INFO] англійською мовою (т.2, а.с.63, 64) та, зі слів представника позивачки, копію квитанції про отримання грошового переказу (т.2, а.с.65). За клопотанням представника позивача за ухвалою суду від АТ КБ «ПриватБанк» була витребувана інформація стосовно отримання [PERSON] грошового переказу від позивачки. Так, 20 грудня 2022 року до суду надійшов лист від 14.12.2022 № 20.1.0.0/7-221213/28312, із якого встановлено, що по клієнту [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] відсутня інформація щодо зарахованого переказу від [PERSON] за період з 31.03.2021 по 02.04.2021 через систему грошових переказів «Moneygram» (т.2, а.с.1). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом (частина 2 цієї статті). За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Договору купівлі-продажу будинку між сторонами у справі укладено не було, тому у випадку передачі позивачкою відповідачці грошових коштів у сумі 30264,14 грн ці кошти вважалися б авансом та підлягали поверненню позивачці [PERSON] . До подібних висновків у своїх постановах доходив Верховний Суд України від 25 вересня 2012 року у справі №6-82цс13 та від 13 лютого 2013 року у справі №6-176цс12 та Верховний Суд у постановах від 30 січня 2019 року у справі №461/5297/16-ц та від 17 червня 2021 року у справі №711/5065/15-ц на які посилався представник позивачки [PERSON] . Однак суд вважає, що стороною позивачки не було доведено належними доказами факту перерахування суми авансу відповідачці, оскільки з наданого нею чеку відправки неможливо встановити, що саме [PERSON] були перераховані кошти з метою купівлі у майбутньому будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, як встановлено із перекладу чеку відправки, здійсненого перекладачем О. Цибульським, перед відправкою коштів замовник мав перевірити, що загальна сума, зазначена в цій квитанції, відповідає сумі, надій ним відповідальній особі, і що всі інші дані є точними та повними; замовник ознайомився з інформацією про конфіденційність; прочитав та прийняв всі договірні умови служби Moneygram тощо. Ознайомлення із вказаними умовами замовник підтверджує своїм підписом. Однак наданий чек на відправку не містить підпису замовника, яким зазначена [PERSON] . До того ж факт отримання коштів відповідачкою від позивачки спростовується листом АТ КБ «ПриватБанк» від 14.12.2022 № 20.1.0.0/7-221213/28312, із якого встановлено, що по клієнту [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] відсутня інформація щодо зарахованого переказу від [PERSON] за період з 31.03.2021 по 02.04.2021 через систему грошових переказів «Moneygram» (т.2, а.с.1). Суд не приймає в якості доказів долучені стороною позивачки скріншоти з електронної пошти користувача [PERSON] : [INFO] , якому надійшов електронний лист від користувача « [INFO] , оскільки текст повідомлень виконаний лише англійською мовою без перекладу українською мовою (т.2, а.с.63, 64). Копія квитанції про отримання грошового переказу, яка також долучена стороною позивача, не доводить викладені у позові обставини, оскільки вона виготовлена неякісно та відзнята не повністю, що унеможливлює з`ясування її змісту. Так, вказана квитанція містить номер переказу: 56150930, ім`я відправника: [PERSON], та отримана сума: 30264,14. Однак з даного доказу неможливо з`ясувати хто саме виготовив цю квитанцію, хто є отримувачем коштів, призначення платежу та дату здійснення даної операції. Окрім того не зазначено у якій валюті було здійснено вказаний переказ (т.2, а.с.65). Доданий до позову скріншот сайту Facebook з розміщеним 30 липня (без зазначення року) оголошенням про продаж [PERSON] будинку в с. Лобачі Полтавської області та інформаційна довідка № 282246155 також не доводить існування між сторонами спірних правовідносин. Крім того дане оголошення розміщене 30 липня, в той час як зі слів сторони позивачки, перераховані нею кошти були отримані відповідачкою у період з 31 березня 2021 року по 02 квітня 2021 року. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та 2 ст. 77 ЦПК України). Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ураховуючи вищезазначене, суд вважає, що стороною позивачки не було доведено належними та достатніми доказами існування між сторонами домовленості щодо купівлі-продажу будинку за адресою: [ADDRESS] та перерахування [PERSON] відповідачці [PERSON] авансу з метою купівлі будинку. Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Павелко Р.С., про повернення суми авансуслід відмовити за недоведеністю. З огляду на положення ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивачку. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: dismissed