Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України. Вимоги обґрунтовує тим, що він народився в 1967 році в місті Рівне. Батько [PERSON] (громадянин України), матір [PERSON] (громадянкаУкраїни). З 05.02.1970 р. по 27.08.1991 р. року він проживав за адресою [ADDRESS] . 3 вересня 1974 року по червень 1984 року він навчався в школі № 15 в місті Рівному. Весь цей період проживав на території України. В 1984 році поїхав на навчання в місто Москву. 22.06.1991р. року закінчив навчання Московському державному університеті ім. Ломоносова. Після отримання диплому на початку липня 1991 року він повернувся до міста Рівного, де згідно направлення на роботу № 003-227 від 14.02.1991р. мав працювати за спеціальніспю в державному інституті водного господарства. 13 серпня 1991 року він знову прописався за адресою [ADDRESS] та став на військовий облік у Рівненському міському військоматі міста Рівне 27 серпня 1991 року він вибув з місця проживания до міста Москва, де з 15.10.1991р. почав працювати і проживати і 27.11.1991 р. став на облік у військоматі міста Москва Згодом 17.03.1996 р. отримав громадянство Російської Федерації. Таким чином, на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) він постійно проживав на території України (УРСР) в місті Рівне, а тому вважає, що наявні підстави для задоволення заяви. Представник Управління державної міграційної служби у Рівненській області подала письмові пояснення щодо заяви [PERSON] . Вказує, що заявником при зверненні не надано документів, які підтверджують факт проживання на території України. Зазначила, що належність заявника до громадянства Російської Федерації підтверджено національним паспортом [NUMBER] , виданим 02.05.2012 відділенням УФМС Росії по м.Москва по району Академічному. За обліками УДМС України у Рівненській області [PERSON] [INFO] документований посвідкою на постійне місце проживання серія [NUMBER] від 14.07.2014. Як вбачається з матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію у автобіографії від 04.04.2014. завіреної власним підписом [PERSON] зазначив, що з 1984 року по 1991 рік навчався в МГУ ім. Ломоносова (хімічний факультет) м. Москва. 3 1991 по 2012 роки працював і проживав у м. Москва. Відповідно до заяви, завіреної власним підписом, про надання дозволу на імміграцію в Україну № 18 від 25.04.2014, у графі про перебування чи втрати громадянства [PERSON] також вказав, що виїхав з України у 1984 році. У березні 2014 року повернувся на проживання в Україну. Посилаючись на викладене, Управління державної міграційної служби у Рівненській області заперечує проти задоволення заяви [PERSON] та просить відмовити у її задоволенні. Ухвалою суду від 16 лютого 2023 року, відкрито провадження по даній цивільній справі. В судовому засіданні заявник підтримав вимоги заяви та пояснив, що народився та на момент проголошення незалежності України проживав на території України. Вважає за доцільне оформити паспорт, тому просить встановити факт його постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року). Представник Управління державної міграційної служби у Рівненській області заперечувала проти задоволення заяви, оскільки заявник не довів факту постійного проживання на території України. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є батьком заявника суду показав, що дійсно його син на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживав на території України (УРСР) в м. Рівне. Вислухавши пояснення заявника та представника заінтересованої особи, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява [PERSON] не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Рівне, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого м. Рівне, Дім щастя, 15 травня 1967 року, актовий запис № 728. За обліками УДМС України у Рівненській області [PERSON] [INFO] документований посвідкою на постійне місце проживання серія [NUMBER] від 14.07.2014. Згідно атестата про неповну середню освіту від 27 червня 1984 року № [NUMBER] , [PERSON] закінчив загальну середню школу № 15 м. Рівне. З військового квитка [NUMBER] від 05.06.1985 року вбачається, що [PERSON] поставлений на облік 09.10.1987 року в м. Москва та знятий 04.04.1990 року; поставлений 01.10.1990 року в м. Москва, знятий - відмітка відсутня; 14 серпня 1991 року поставлений на облік у військоматі м. Рівне та знятий з обліку 27 серпня 1991 року; 27.11.1991 року поставлений на облік у військоматі м. Москва та знятий - 27.12.1995 року; 05.01.1996 року знову поставлений на облік м. Москва та знятий - 10.04.1998 року; поставлений на облік в м. Москва - 17.04.1998 року та відмітка про зняття відсутня. З копії трудової книжки [NUMBER] встановлено, що останній працював на різних посадах в різних установах на території Москва до 1993 року, в тому числі і станом на 24 серпня 1991 року. Відповідно до копії диплома [NUMBER] 22 червня 1991 року закінчив навчання в Московському державному університеті ім. Ломоносова. Відповідно до ордера № 1352 від 05 лютого 1970 року, виданого [PERSON] (батько заявника) отримав право на зайняття 2 кімн. квартири за адресою [ADDRESS] , сім`я якого складається з 4 чоловік (зокрема [PERSON] ). З картки прописки вбачається, що [PERSON] з 13 серпня 1991 року по 27 серпня 1991 року був прописаний за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з довідки від 24.03.1998 року [PERSON] в 1984 році виписаний на навчання. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.06.1993 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності батькам заявника. У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Згідно із статтею 3 Закону України «Про громадянство» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок). Пунктом 7 Порядку визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України. Оформлення належності до громадянства України стосується осіб, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та дітей таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття. Перевірка належності до громадянства України стосується осіб, які перебувають за кордоном і в яких відсутні документи, що підтверджують громадянство України, або якщо виникла необхідність перевірки факту перебування таких осіб у громадянстві України. Згідно з пунктом 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону,) подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Між тим, наданий заявником атестат про неповну середню освіту від 27 червня 1984 року № 966711, що [PERSON] закінчив загальну середню школу № 15 м. Рівне не може доказом факту проживання заявника на території України станом на 1991 рік, оскільки містить інші періоди його навчання у зазначеній школі. Також суд не бере доводи заявника, що останній з 13 серпня 1991 року по 27 серпня 1991 року був прописаний за адресою: [ADDRESS] , що підтверджує факт його постійного проживання на території України оскільки таке свідчить про факт тимчасової прописки, а не проживання заявника у спірний період. Натомість, з долучених представником Управління державної міграційної служби у Рівненській області до пояснень доказів вбачається, що належність заявника до громадянства Російської Федерації підтверджено національним паспортом [NUMBER] , виданим 02.05.2012 відділенням УФМС Росії по м. Москва по району Академічному. За обліками УДМС України у Рівненській області [PERSON] [INFO] документований посвідкою на постійне місце проживання серія [NUMBER] від 14.07.2014. Як вбачається з матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію у автобіографії від 04.04.2014. завіреної власним підписом [PERSON] зазначив, що з 1984 року по 1991 рік навчався в МГУ ім. Ломоносова (хімічниі факультет) м. Москва. 3 1991 по 2012 роки працював і проживав у м. Москва. Відповідно до заяви, завіреної власним підписом, про надання дозволу на імміграцію в Україну № 18 від 25.04.2014, у графі про перебування чи втрати громадянства [PERSON] також вказав, що виїхав з України у 1984 році. Також суд, аналізуючи покази свідка, сприймає їх критично, зважаючи на те, що свідок [PERSON] є батьком заявника. Таким чином, обставини зазначені заявником про його постяйне проживання станом на серпень 1991 року, на території України, не доводяться жодними належними та допустими доказами. Враховуючи викладене, суд вважає, що не можливо встановити факт постійно проживання заявника на території України станом на 1991 рік на підставі доказів, які не містять інформації щодо такого проживання саме відносно особи, яка безпосередньо звернулася із заявою про встановлення такого факту. З огляду на відсутність належних, достовірних та достатніх доказів, які б засвідчили факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed