Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

23.02.2023 відкрито провадження у даній справі. Позивач свої вимоги мотивує тим, що 11.10.1993 зареєстрував шлюб з відповідачкою, від шлюбу мають двох доньок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Їх сім`я проживала в будинку за адресою: [ADDRESS] . Однак з 2018 року відносини між сторонами почали поступово погіршуватися, у липні 2021 року фактично шлюбні відносини припинилися, відповідачка забрала свої речі і виїхала у невідомому напрямку до іншого чоловіка. Дочки залишилися проживати разом з ним, відповідачка участі в їх житті не приймає. За час спільного проживання сторін, відповідачка постійно нехтувала сімейними цінностями, такими як повага до чоловіка, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери, за її ініціативою між ними постійно виникали сварки, свідком яких були діти, що негативним чином впливало на їх психічний стан. Відповідачка могла дозволити собі приходити додому після 24 год. або взагалі не приходила ночувати, неодноразово приходила в стані сп`яніння, могла залишити дітей самих на тривалий час, навіть на ніч, профілактичні бесіди з працівниками органу опіки та піклування позитивного результату не дали. Позивач має власне житло і має змогу забезпечити неповнолітній доньці належні умови проживання, може забезпечити доньку матеріально та інші потреби, необхідні для її повноцінного розвитку. Тому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, визначити місце проживання [PERSON] разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , судові витрати просить залишити за ним. В підготовчому судовому засіданні позивач вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачка в підготовче судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти визначення місця проживання доньки [PERSON] разом з позивачем. Представник органу опіки та піклування в підготовчому судовому засіданні наполягала на врахуванні позиції органу опіки та піклування, викладеній у висновку. Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення учасників справи, врахував позицію відповідачки, дослідив письмові докази, дійшов такого висновку. Відповідно до положень ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, у випадку визнання позову відповідачем за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частинами 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України визначено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Установлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11.10.1993 у Палаці одруження м. Макіївка Донецької області, актовий запис №2549. Мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Сторони не оспорюють, що внаслідок відсутності взаєморозуміння стосунки між ними погіршувалися, що призвело до фактичного їх припинення, відновлювати стосунки вони не бажають, від запропонованого судом строку для примирення позивач категорично відмовився. За таких обставин суд дійшов висновку про розірвання шлюбу між подружжям, оскільки збереження шлюбу не сприятиме збереженню сім`ї і порушуватиме права сторін. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Органом опіки та піклування (виконавчий комітет) Охтирської міської ради наданий висновок від 07.04.2023 №01-12/671, згідно якого орган опіки та піклування вважає, що визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] разом з батьком - [PERSON] є доцільним та відповідає інтересам дитини. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Частинами 1, 2 ст. 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст. 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. Враховуючи позицію сторін щодо порушеного питання, а також висновок органу опіки та піклування, під час підготовки для надання якого вивчалися умови проживання малолітньої дитини та було встановлено, що дитина фактично проживає разом з батьком та повідомила, що бажає і надалі проживати разом з ним, хоча також спілкується з матір`ю, суд дійшов висновку про недоцільність опитування малолітньої дитини в судовому засіданні з метою з`ясування її думки. З огляду на викладене, з метою захисту інтересів малолітньої дитини та подальшого забезпечення належних умов її виховання та всебічного розвитку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved