Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-20 00:00:00

19 січня 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] потяг № 106 «Одеса-Київ» ( ЧС 8 № 029 ТЧ -1 Київ) на 1423 км ПК 4 ДН-1 Одеса на ст. Мигаєве скоїв наїзд на [PERSON] [INFO] , який від отриманих травм помер.11.07.2020 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020160280000158 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 23.09.2020 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під № 12020160280000158, було закрито. Згідно висновку експерта № 45 від 11.08.2020 року смерть [PERSON] настала від поєднаної травми грудей і лівої нижньої кінцівки у вигляді переломів ребер, закритого перелому лівої стегнової кістки в середній третині. Беспосередньою причиною смерті [PERSON] став важкий травматичний шок.Наведене вище також підтверджується довідкою про причину смерті чоловіка позивача № 44 від 11.07.2020 року. Отже, між наїздом потяга на [PERSON] ( тобто дією джерела підвищеної небезпеки в розумінні ст.. 1187 ЦК України) та смертю останнього наявний причино-наслідковий зв`язок. У постанові про закриття кримінального провадження за № 12020160280000158 від 23.09.2020 року зазначено, що наїзд на [PERSON] було скоєно потягом № 106 « Одеса -Київ» ( ЧС8 № 029 ТЧ-1 Київ) на 1423 км. ПК4 ДН-1 Одеса на ст.. Мигаєве. У ході проведення досудового розслідування з АТ « Українська залізниця» було витребувано копії матеріалів службового розслідування за вищевказаним фактом, які містять детальний опис вищезазначеної події у тому числі пояснення машиніста потяга [PERSON] та його помічника - [PERSON] . Позивач втратила чоловіка, людину з якою вона понад 20 років жила однією сім`єю, виховала сина і з якою була надзвичайно близькою. Раптовою смертю [PERSON] було повністю зруйновано важливий життєвий зв`язок. Відновити попередній стан неможливо, оскільки загибель чоловіка є невідворотною подією. Позивач позбавлена можливості розраховувати на підтримку та допомогу чоловіка, адже крім моральної допомоги він забезпечував її матеріально. Усе життя позивач була домогосподаркою та ніде не працювала, займалася вихованням дитини та домашнім господарством. Адже загиблий офіційно працював та мав стабільний дохід. Після втрати чоловіка позивач залишилася позбавленою будь-яких засобів для існування, адже пенсію за віком вона ще не отримує, самостійно вести домашнє господарство їй було дуже важко та вона змушена була його позбавитися, а знайти роботу у селі не вдалося. На даний момент позивач змушена їздити на підробітки до міста Одеса та працювати прибиральницею. Позивач була не готова до таких докорінних змін у житті та зазнала сильного стресу. Додаткових страждань позивачу додає той факт, що в момент наїзду потягом, чоловік розмовляв з нею по телефону. Він повертався додому до дружини та сина, який незадовго до того повернувся з армії, був у гарному настрої. На іншому кінці слухавки позивач почула сильний удар та вже ніколи не почула свого чоловіка. Поїзд, який їхав повз, повітряною хвилею затягнув потерпілого та завдав травми, несумісні з життям. Смерть чоловіка позивача є однозначно передчасною, адже не мала жодних передумов. Загиблий мав гідну роботу та дохід, проживав у люблячій сім`ї та мав плани на майбутнє. Позивач також позбавлена можливості розраховувати на підтримку і допомогу чоловіка і в майбутньому, оскільки в похилому віці, коли син створить свою родину, вона залишиться жити сама з усіма відповідними наслідками. Після смерті чоловіка позивач втратила можливість святкувати по-сімейному різні події та свята, адже досі не може оговтатися після пережитого стресу. Крім втрат, пов`язаних із позбавленням допомоги, матеріальної підтримки та виникнення додаткових обов`язків, позивач втратила особистісне- чоловіка, якого любила, людину з якою можна говорити та проводити разом час, доглядати та виховувати онуків, а також робити інші сімейні справи. Необхідність організувати поховання власного чоловіка, завдала додаткових страждань позивачу. Щодо характеру та обсягу страждань - емоції пов`язані зі смертю є особливими емоціями, які неможливо порівняти з будь-якими іншими стражданнями через їх глибину і тяжкість. Особливу увагу звертають на те, що страждання позивача пов`язані зі смертю чоловіка, є не « одномоментними», а «триваючими»,тому що втрата рідної людини є непоправною подією в житті її родини. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Тому вона просить стягнути з акціонерного товариства « Українська залізниця» на її користь 300 000, 00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву, який 09 березня 2022 року надійшов на адресу суду та в якому вона вказала, що АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії « Одеська залізниця» розглянула позовну заяву [PERSON] до АТ « Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди в сумі 300 000, 00 грн., заподіяної смертю [PERSON] та вважає її безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] машиніст, керуючи потягом № 106 « Одеса-Київ» ( ЧС8 № 029 ТЧ -1 Київ) на 1423 км ПК4 ДН-1 Одеса на ст.. Мигаєве скоїв наїзд на [PERSON] . Внаслідок наїзду [PERSON] загинув на місці пригоди. За фактом настання події внесено відомості до ЄРДР за № 12020160280000158 та розпочато досудове розслідування. На підставі Наказу від 27.12.2017 року № 379-Н/Од регіональний філії « Одеська залізниця» було створено комісію з розслідування транспортної події - аварії та травмування сторонньої особі зі смертельним наслідком, що сталася [INFO] на станції Мигаєве, головна колія № ІІ, 1423 км пк 4. Комісією складено Акт службового розслідування встановлено, що 17.07.2020 року. Згідно Акту службового розслідування аварії встановлено, що 17.07.2020 року 23:23 год. на 1423 км пк 4 машиніст поїзда № 106 сполученням « Одеса-Київ» при швидкості 60 км/год. застосував екстрене гальмування для запобігання наїзду на пішохода, який на сигнали, що подавався машиністом не реагував. Акт службового розслідування від 17.07.2020 року містить висновок комісії: дорожньо-транспортна пригода допущена через порушення [PERSON] вимог п.п. 2.2, 2.3 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року № 54 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 року за № 193/2633, із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 22.11.2007 року № 1059. З пояснень від 11.07.2020 року працівника залізниці, який керував поїздом машиніста [PERSON] вбачається, що керуючи потягом № 106 сполученням « Одеса-Київ» при швидкості 60 км/год застосовував екстрене гальмування, щоб уникнути наїзду на людину. На підтвердження справності авто гальмівного обладнання електровоза ЧС8-029, звукових сигналів малої та великої гучності, системи подачі піску під колісні пари а світлових сигналів додається копія акту огляду обладнання електровоза ЧС8-029 поїзда від 11.07.2020 року. Згідно висновку експерта № 45 при судово- токсикологічному дослідженню крові від трупа [PERSON] в крові виявлений етиловий спирт у концентрації 1, 46 проміле, в сечі 1,86 проміле, отже потерпілий знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння. Таким чином, в порядку випадку потерпілий грубо порушив вищевказані правила, він самостійно, умисно залишався на коліях не покидаючи їх до моменту його зіткнення з потягом, під яким необхідно розуміти його таку протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого наслідку, а саме потрапляння під поїзд. Розглянувши підстави та доводи позивачки, якими обґрунтовуються її вимоги, щодо виплати моральної шкоди АТ «Укрзалізниця» вважає, що відсутні підстави в задоволенні моральної шкоди, оскільки всупереч вимог Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 позивачем не надано належних та допустимих доказів, якими вона може підтвердити завдану їй моральну шкоду та її розмір. Крім цього, позивачкою не надано доказів, які б підтверджували факти, що стали наслідком сильних душевних страждань та пережитого нервового стресу. Згідно постанови КЦС ВС від 18.03.2020 року у справі № 460/2545/17, якщо право, за захистом якого звернувся позивач, не порушено, то і підстав для відшкодування моральної шкоди немає. В даній справі позивачкою до суду не надано судово-психологічну експертизу, яка може бути доказом для визначення можливого розміру грошової компенсації за завдані особі страждання. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, статей 11, 15, 16, 22, 23 ЦК України потерпіла особа, якій завдано збитків або завдано моральної шкоди внаслідок порушення її прав, має право на звернення до суду за захистом своїх прав. Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належить, зокрема, відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] біля 23 год. 00 хв. На залізничній станції « Мигаєве» на 1423 км. Пікету № 4 колії № 2 рухався пасажирський потяг сполученням « Одеса-Київ» № 106. Під час руху пасажирського потягу на « Жовте» показання маршрутного світлофору станції « Мигаєве» машиністом ТЧ-1 ПЗ з [PERSON] та помічником машиніста [PERSON] було помічено людину, яка сиділа на лівій рейці залізничної колії. Після чого машиністом [PERSON] було застосовано негайне екстрене гальмування поїзда. Після зупинки потяга № 106 машиніст оглянув місце події, під час якого виявив тіло [PERSON] яке знаходилось без ознак життя поза межами габариту руху поїздів. Висновком судово-медичного експерта № 45 встановлено, що його смерть настала в результаті поєднаної травми грудей і лівої нижньої кінцівки у вигляді множинни переломів ребер, закритого перелому лівої нижньої кінцівки у вигляді множинних переломів ребер, закритого перелому лівої стегнової кістки в середній третині. Безпосередньою причиною смерті [PERSON] явився важкий травматичний шок. При судово-токсилогічному дослідженні крові трупа [PERSON] в крові виявлений етиловий спирт в концентраті 1, 46 проміле, в сечі 1,86 проміле. Вказана концентрація етилового спирту за життя могла відповідати стану сп`яніння середнього ступеня. Під час застосування екстреного гальмування для запобігання наїзду на людину на станції « Мигаєве» [INFO] при ведені потяга № 106 локомотива бригада локомотивного депо « Київ-пасажирський регіональної філії « Південно-Західна залізниця» у складі машиніста електровоза [PERSON] та помічника машиніста електровоза [PERSON] діяла у повній відповідності до вимог нормативних документів. Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12020160280000158 від 11.07.2020 року було закрито у зв`язку із встановленням відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого. 3 ст. 276 КК України. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Великомихайлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 14.07.2020 року [PERSON] помер [INFO] , про що було складено відповідний актовий запис № 210. З наявного в матеріалах справи свідоцтва про шлюб виданого 05 серпня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, вбачається, що 05 серпня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] будо зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис № 39. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». В матеріалах справи наявний акт розслідування аварії складений 17 липня 2020 року з якого вбачається, що його було складено на підставі наказу регіональної філії « Одеська залізниця» від 27.12.2017 року № 379-Н/Од зі змінами від 04.06.2018 року № 186-Н /Од та наказу начальника ВП « Одеська об`єднана дирекція залізничних перевезень» від 14.07.2020 року № 381-ДН-1Од. Комісія в складі: начальника відділу охорони праці ВП « Одеська об`єднана дирекція залізничних перевезень»- Ніколаєнко С.М.; В.о. начальника станції Мигаєве Кузюк О. Л. та в.о. головного ревізора з безпеки руху поїздів і автотранспорту Одеської ревізорської дільниці -Притикіна В.А. дійшла наступних висновків: враховуючи відсутність відповіді правоохоронних органів та запит від 15.07.2020 року № ДН-1-18/686 та розглянувши всі матеріали службового розслідування аварії - загибелі громадянина [PERSON] вини працівників залізничного транспорту не встановлено. Причиною випадку вважати порушення потерпілим [PERSON] вимог пунктів 2.2, 2.3 « Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України»,затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року № 54 та затверджених в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 року № 193/2633. Крім того, в матеріалах справи наявний протокол оперативної наради при в.о. начальника локомотивного депо Київ-Пасажирський від 14.07.2020 року, з якого вбачається, що нарада постановила: вини локомотивного депо Київ-Пасажирський в зриві з графіка руху поїзда № 106 при електровозі ЧС8-029 в добу [INFO] під керуванням ТЧМ-1 ПЗз [PERSON] , внаслідок наїзду по ст. Мигаєве на сторонню особу не вбачати. Дії локомотивної бригади під час руху з п № 106 у добу [INFO] визнати вірним. З акту комісійного огляду електровоза ЧС8 -029 від 11.07.2020 року складеного локомотивним депо Київ-Пасажирський, вбачається, що при комісійному огляді в локомотивному депо Київ-Пасажирський електровоза ЧС8-029, який в добу 11.07.2020 року слідував з поїздом № 106 під керуванням машиніста ТЧ-1 П-Зз [PERSON] , з`ясовано наступне: візуальних пошкоджень механічної частини та кузова обох секцій локомотива не виявлено. Автогальмівне обладнання електровоза перевірено та виявлено, що воно знаходиться в справному стані та відповідає вимогам інструкцій № ЦТ-0058 та № ЦТ-ЦВ-ЦЛ-0015; зарядний тиск і гальмівній магістралі при поїзному положенні ручки крана машиніста становить 5,0 кгс/см ( норма 5,0-5.2 кгс/кв. см.); темп службової й екстреної розрядки : при службовому гальмуванні в V положенні ручки крана машиніста час зниження тиску в гальмовій магістралі від 5,0 до 4,0 кгс/см. кв. склав 4,0 сек ( повинен бути в межах 4,5+_ 0,5 с). При екстреному гальмуванні в VІ положенні ручки крана машиніста час зниження тиску в гальмовій магістралі від 5,0 до 1,0 кгс/см. кв. склав 2 сек. ( повинен бути не більше 3 с. ). Перевірка допоміжного гальма ( переводом крана № 254 в положення VІ) на максимальний тиск у гальмівних циліндрах - 4,0 кгс/см кв. ( норма -3,8-4,0 кгс/см кв.) Перевірено роботу з обох кабін сигналів великої та малої гучності - сигнали знаходяться в справному стані. Пісок в бункерах у наявності і подається під всі колісні пари. Перевірена робота прожекторів і буферних ліхтарів на кабіні 1 та 2, зауважень до роботи. У ході перевірки на шлейфі обладнання АЛС з блоком УКБМ та швидкостемірами електровоза працювало стійко відповідно до діючих інструкцій , відхилень параметрів від технічних норм немає. Радіостанції КХ, УЕХ з кабіни 1,2 працюють без зауважень. Всі параметри відповідають технічним вимогам. Крім того в матеріалах справи наявний акт від 11.07.2-20 року, з якого вбачається, що на добу 11.07.2020 року електровозом Ж8-029 рухавшимся з поїздом № 106 під керуванням машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] по ст. Мигаєво було здійснено наїзд на людину. Під час огляду електровоза у депо- Київ пасажирський видимих пошкоджень не виявлено. Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.07.2020 року за №12020160280000158, закрито у зв`язку із встановленням відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 276 КК України, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 23 вересня 2020 року. При судово-токсилогічному дослідженні крові [PERSON] в крові виявлений етиловий спирт в концентраті 1, 46 проміле, в сечі 1,86 проміле. Вказана концентрація етилового спирту за життя могла відповідати стану сп`яніння середнього ступеня. Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров"я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із загибеллю близької людини. За загальним правилом особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, тому поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду. Під власне моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов`язанні із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов`язанні ні з тією, ні з іншою. Моральну шкоду, на відміну від майнової, не можна вимірювати у грошах, але це не означає, що вона не може бути компенсованою в будь-якій формі. Нічого дивного в тому немає, що людина, в котрої через чужу провину відібрали життєві радощі, задоволення, духовні блага, бажає компенсації грошима, які відкривають джерела людських задоволень. Можливою є, зокрема грошова компенсація, розмір якої визначений не за принципом еквівалентності, а виходячи з обставин конкретної справи, ступеня й характеру моральної шкоди, майнового стану потерпілих. Компенсацією за заподіяну моральну шкоду призначають для пом`якшення якоюсь мірою тяжких для потерпілих наслідків. Відшкодування - монетизація уявлення потерпілого про заподіяні йому збитки. У п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК). Частинами 1 та 2 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями ч.3 ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно із ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з ч.1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. Аналіз положень ст.ст.1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Статтями 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, закон містить указівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Встановивши відсутність обставин непереборної сили або умислу потерпілого, а також те, що смерть [PERSON] , наступила внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а позивач є дружиною загиблого, суд приходить до висновку, що моральна шкода заподіяна позивачці смертю її чоловіка підлягає відшкодуванню. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен керуватися положеннями ч.3 ст.23 ЦК України, згідно з якою враховується характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також інші обставини, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно із ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. При визначенні розміру моральної шкоди суд врахував вимоги розумності та справедливості, встановлені судом обставини, глибину та тривалість моральних страждань позивача, яких вона зазнала, характер та тривалість її немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди, оскільки позивач втратила чоловіка, людину з якою вона понад 20 років жила однією сім`єю, виховала сина і з якою була надзвичайно близькою. Раптовою смертю [PERSON] було повністю зруйновано важливий життєвий зв`язок. Відновити попередній стан неможливо, оскільки загибель чоловіка є невідворотною подією. Позивач позбавлена можливості розраховувати на підтримку та допомогу чоловіка, адже крім моральної допомоги він забезпечував її матеріально. Усе життя позивач була домогосподаркою та ніде не працювала, займалася вихованням дитини та домашнім господарством. Адже загиблий офіційно працював та мав стабільний дохід. Після втрати чоловіка позивач залишилася позбавленою будь-яких засобів для існування, адже пенсію за віком вона ще не отримує, самостійно вести домашнє господарство їй було дуже важко та вона змушена була його позбавитися, а знайти роботу у селі не вдалося. На даний момент позивач змушена їздити на підробітки до міста Одеса та працювати прибиральницею. Позивач була не готова до таких докорінних змін у житті та зазнала сильного стресу. Додаткових страждань позивачу додає той факт, що в момент наїзду потягом, чоловік розмовляв з нею по телефону. Він повертався додому до дружини та сина, який незадовго до того повернувся з армії. При цьому, суд враховує, що смерть чоловіка позивачки спричинена також у зв`язку з його особистою необережністю, а отже є однією з причин загибелі є недотримання померлим [PERSON] вимог пунктів 2.2, 2.3 « Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», що тягне за собою зменшення суми відшкодування. Тому, виходячи із характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнала позивачка, характеру немайнових втрат, з урахуванням необережності потерпілого [PERSON] , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, а також враховуючи, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність у відповідності до ст. 3 ЦК України, суд прийшов до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає сума у розмірі 100 000,00 грн. без стягнення податків та обов`язкових платежів.

Outcome: partial