Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

позов зареєстрований 02.01.2023 року і мотивований тим, що 29.09.2016 року в рамках кримінального провадження ЄРДР № 12015020000000465 від 21.12.2015 року [PERSON] було пред`явлено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України в тому, що 21.12.2015 року близько 09.30 год. [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes-BenzVito109» держномер [NUMBER] , рухаючись автодорогою сполученням Житомир-Вінниця, в напрямку м. Вінниці, неподалік ЛЕП № 272, при зміні напрямку руху ліворуч не переконався, що даний маневр буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на ліву смугу попутного руху, при цьому не надавши дороги транспортним засобам, що рухались по даній смузі, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «AlfaRomeo 156», держномер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався по лівій смузі у попутному напрямку. Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «AlfaRomeo 156» - [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер під час надання медичної допомоги в лікарні. Досудове розслідування здійснювалось слідчим слідчого управління ГУНП у Вінницькій області, погоджувалось прокурором відділу прокуратури Вінницької області, 29.09.2016 року [PERSON] було пред`явлено обвинувачення за ст. 286 ч. 2 КК України. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 14.07.2020 року [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 286 ч. 2 КК України та виправдано за недоведеністю в діянні складу кримінального правопорушення. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09.12.2022 року вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 14.07.2020 року залишено без змін. Загалом кримінальне провадження щодо [PERSON] тривало 74 місяці і 10 днів: з 29.09.2016 року дня пред`явлення йому повідомлення про підозру до 09.12.2022 року дня постановлення ухвали Вінницьким апеляційним судом і набрання вироком законної сили. За час перебування під слідством і судом з 29.09.2016 року по 09.12.2022 року позивачу спричинено моральну шкоду, розмір якої дорівнює 495\~800 грн., і обраховується шляхом множення 74 місяців на 6\~700 грн. (мінімальна заробітна плата, встановлена Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік». Тривале перебування під слідством і судом, проведення неякісного, поверхового та упередженого досудового слідства сприяло тому, що [PERSON] змушений був докладати неабияких зусиль, щоб довести свою невинуватість. Моральна шкода полягала в душевних стражданнях, яких [PERSON] зазнав у зв`язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності. Він раніше не судимий, мав сім`ю, п`ятьох малолітніх дітей, був вимушений відстоювати свій авторитет в сім`ї, в колективі, серед друзів. У зв`язку з кримінальним переслідуванням він був змушений змінити свій звичний ритм життя та ритм життя своєї родини, з`являвся до слідчого, в суд протягом шести років. Зазначаючи правовою підставою ст.ст. 1167, 1176 ЦК України, ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», [PERSON] просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на його користь 495\~800, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Судом вчинені наступні процесуальні дії. Ухвалою суду від 03.01.2023 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі № 127/88/23 за позовом [PERSON] до Вінницької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Державної Казначейської служби України про відшкодування шкоди. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2023 року № 127/88/23 було витребувано з Вінницького районного суду Вінницької області доказ матеріали кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] за ст. 286 ч. 2 КК України (а.с. 100, 107). Ухвала суду про витребування доказу виконана. 28.02.2023 року було закрито підготовче провадження у даній справі. В судовому засіданні представник позивача адвокат Чопенко С.А. позовну заяву підтримав за викладених у ній обставин. Просив вимоги [PERSON] задоволити в повному обсязі. Представник Вінницької обласної прокуратури Колівошко С.М. в судовому засіданні позов не визнала, надала відзив, який приєднаний до матеріалів справи. Вважає, що позивач не довів позовні вимоги, тому просила відмовити в задоволенні позову. Незаконність дій органів прокуратури не встановлена, а факт завдання позивачеві моральної шкоди ним не доведений. Суду пояснила, що прокуратурою не вчинено жодних протиправних дій щодо позивача. Просила врахувати, що відносно позивача не обирався запобіжний захід, він не перебував під вартою, обшуки у нього не проводились, а доведення своєї невинуватості в суді не є підставою для відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні представник Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Господарець А.А. позов не визнала, підтримала відзив, який приєднаний до матеріалів справи. Вважає, що постановлення виправдувального вироку не є підставою для відшкодування шкоди позивачу, оскільки дії працівників ГУПН протиправнимине визнавались, скарг на слідчих не було, незаконність дій вироком суду не встановлена, запобіжний захід відносно [PERSON] не обирався, арешти на майно не накладались, обшуки не проводились і органами досудового розслідування права [PERSON] не були обмежені. В судове засідання представник Державної Казначейської служби України повторно не з`явився з невідомих причин, про день та час розгляду справи був повідомлений завчасно у встановленому законом порядку, заяв про відкладення судового засідання, відзиву на позов не надавав. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника Державної Казначейської служби. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали кримінального провадження № 128/3780/16-к та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Правовідносини виникли між сторонами з приводу завдання шкоди внаслідок незаконних дій органу державної влади, тому при вирішенні спору суд застосовує норми глави 82 Цивільного кодексу України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що 29.09.2016 року ГУНП у Вінницькій області в межах кримінального провадження ЄРДР № 12015020000000465 від 21.12.2015 року [PERSON] було пред`явлено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України (а.с. 44-48), а саме, що 21.12.2015 року близько 09.30 год. [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes-BenzVito109» держномер [NUMBER] , рухаючись автодорогою сполученням Житомир-Вінниця, в напрямку м. Вінниці, неподалік ЛЕП № 272, при зміні напрямку руху ліворуч не переконався, що даний маневр буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на ліву смугу попутного руху, при цьому не надавши дороги транспортним засобам, що рухались по даній смузі, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «AlfaRomeo 156», держномер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався по лівій смузі у попутному напрямку. Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «AlfaRomeo 156» - [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер під час надання медичної допомоги в лікарні. Досудове розслідування здійснювалось слідчим слідчого управління ГУНП у Вінницькій області, погоджувалось прокурором відділу прокуратури Вінницької області, 29.09.2016 року [PERSON] було пред`явлено обвинувачення за ст. 286 ч. 2 КК України. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 14.07.2020 року № 128/3780/16-к [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 286 ч. 2 КК України та виправдано за недоведеністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 11-18). Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09.12.2022 року вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 14.07.2020 року було залишено без змін (а.с. 19-26). Загалом під слідством і судом [PERSON] перебував з 29.09.2016 року дня пред`явлення йому повідомлення про підозру до 09.12.2022 року дня постановлення ухвали Вінницьким апеляційним судом (набрання виправдувальним вироком законної сили), тобто 74 місяці і 10 днів. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначив, що внаслідок незаконних дій органів досудового слідства, прокуратури і притягнення до кримінальної відповідальності він зазнав душевних страждань. Моральну шкоду оцінив в мінімальному розмірі - 495\~800 грн., яку просив стягнути шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку. Правовідносини виникли між сторонами з приводу відшкодування шкоди державою, завданою незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, тому суд застосовує відповідні норми ЦК України, а також норми спеціального Закону «Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» в редакції Закону № 4652-VI від 13.04.2012 року, із змінами станом на день розгляду справи. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Так, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що і в судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (пункт 35 постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18, постанова від 26.06.2019 року № 587/430/16-ц). Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган. Згідно статті 19 Конституції України,\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Статтями 55,\~56 Конституції України\~визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом положень статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди,\~\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України\~встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Така шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої посадовими і службовими особами органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Крім того, пунктом 2 частини першої\~статті 1\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Статтею 2 вказаного Закону визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно п. 4, 5 ст. 3 вказаного Закону, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода\~та суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. Частиною\~5,\~ч.\~6\~ст.\~4\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів дізнання,\~досудового слідства,\~прокуратури і\~суду» відшкодування\~моральної шкоди\~провадиться у\~разі,\~коли незаконні\~дії органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~досудове розслідування,\~прокуратури і\~суду завдали\~моральної втрати\~громадянинові,\~призвели до\~порушення його\~нормальних життєвих\~зв`язків,\~вимагають від\~нього додаткових\~зусиль для\~організації свого\~життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13 Закону). Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру відшкодування моральної шкоди віднесено до компетенції суду. Здійснення провадження у справі про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України і виправдання у зв`язку з недоведеністю в діянні складу кримінального правопорушення свідчить про незаконні дії посадових осіб ГУНП у Вінницькій області, які ініціювали вказане провадження та оголошували про підозру [PERSON] та проводили досудове розслідування даного кримінального провадження, а також посадових осіб прокуратури Вінницької області, які здійснювали процесуальне керівництво досудовим розслідуванням. В зв`язку з наведеними обставинами заперечення представників відповідачів в цій частині суд вважає безпідставними. Загалом кримінальне провадження відносно [PERSON] тривало з 29.09.2016 року по 09.12.2022 року, більше шести років, протягом цього часу проводились слідчі дії, судові засідання, що негативно вплинуло на його життя і здоров`я. Крім того, була порушена репутація [PERSON] , порушені нормальні життєві зв`язки, він змушений був доводити свою невинуватість, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 14.07.2020 року № 128/3780/16-к, який набув чинності на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 09.12.2022 року [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 286 ч. 2 КК України та виправдано за недоведеністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що свідчить про те, що [PERSON] притягнуто до кримінальної відповідальності незаконно. Складові елементи для цивільно-правової відповідальності у виді шкоди, протиправних діянь осіб, які завдали шкоди, причинного зв`язку між ними, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» установлено з 1 жовтня 2022 року мінімальну зарплату 6\~700грн. Вирішуючи питання щодо розміру\~моральної шкоди,\~суд враховує конкретні обставини даної справи, характер незаконних дій працівників органів досудового слідства та прокуратури, ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача факту безпідставного кримінального переслідування, глибину душевних страждань позивача, тривалість кримінального провадження з 29.09.2016 року по 09.12.2022 року (74 місяці), принципи цивільного судочинства, зокрема, розумність, справедливість, співмірність, тому суд дійшов висновку, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди слід визначити в сумі 495\~800 грн. (74міс. ? 6\~700 грн. = 495\~800 грн.). При ухваленні такого рішення суд на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує висновки щодо застосування вказаних норм права, надані Верховним Судом, зокрема, в постановах від 19.09.2018 року № 534/955/17, від 11.10.2019 року № 757/53996/17, від 12.03.2019 року № 920/715/17, від 03.08.2022 року № 686/25511/20. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"). Відповідно до частини другої\~статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до\~статті 2 ЦК України\~держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) вказано, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша\~статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. З урахуванням наведеного, Державна казначейська служба України, як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у цій справі є органом, через який держава бере участь у справі як сторона. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга\~статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 170 ЦК України\~держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Враховуючи вказані\~висновки\~Верховного\~Суду сума відшкодування в розмірі 495\~800 грн. підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку. Позивач [PERSON] при зверненні до суду з даним позовом був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід віднести на рахунок держави. \~

Outcome: approved