Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Т.В., [PERSON] про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на частку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 19.10.2020. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира придбана 30.05.1997 за Договором купівлі-продажу нерухомості між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (Продавці) та [PERSON] , [PERSON] (Покупці). 03.06.1997 право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] без визначення часток в Київському міському бюро технічної інвентаризації за записом до Реєстраційної книги № 5280, що підтверджується реєстраційною посвідкою та інформаційною довідкою № КВ -2021 № 6336 від 26.02.2021. 18.12.2020 Десятою київською державною нотаріальною конторою зареєстровано в Спадковому реєстрі спадкову справу № 66966627, номер у нотаріуса 954/2020 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та проживала: [ADDRESS] . З заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] відмовився від своєї частки у спадщині на користь [PERSON] . 22.04.2021 Державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Тетяною Володимирівною прийнято постанову про відмову у видачі їй свідоцтва про право на спадщину на частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] з підстав не визначення в правовстановлюючих документах розміру частки померлої. Враховуючи те, що в позасудовому/судовому порядку частку померлої у спільній сумісній власності на квартиру для спадкування визначити не можливо, оскільки це суперечить законодавству України, то виникає необхідність визначити 1/2 частину Позивача на квартиру у спільній сумісній власності на квартиру з метою належного визнання її прав. Крім того, зазначає, що вона має право успадкувати та оформити право власності на 1/3 частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , однак через відмову нотаріуса позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку. З урахуванням викладеного, [PERSON] просила визначити, що частка [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становить 1/2 (одну другу) її частину за Договором купівлі - продажу нерухомості від 30.05.1997 р. Визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлої [INFO] право власності на 1/3 (одну третю) частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 20 травня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. У червні 2021 року відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому позов визнала частково та зазначила, що ніколи не заперечувала та завжди визнавала частку Позивача у праві власності на квартиру, просила суд відмовити в задоволенні вимог [PERSON] в частині визнання права власності на 1/3 частку квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та стягненні судових витрат, що складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. У червні 2021 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому позов визнає частково та зазначив, що ніколи не заперечував та завжди визнавав частку позивача у праві власності на квартиру, просив суд відмовити в задоволенні вимог [PERSON] в частині визнання права власності 1/3 частку квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та стягненні судових витрат, що складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, у червні 2021 року ним подано зустрічний позов, в якому проти первісного позову заперечує повністю. Просить суд визначити, що частка [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становить 1/4 її частини, визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] . В обґрунтування зустрічного позову посилається на те, що 03.09.1994 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 03.09.1994. У шлюбі народилася донька, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20.10.2006 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Під час перебування в шлюбі з [PERSON] було відчужено квартиру [ADDRESS] за договором купівлі-продажу нерухомості від 30.05.1997. Того ж дня (30.05.1997) [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої доньки [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомості, за яким придбано квартиру [ADDRESS] . Договір не містить розміру часток покупців. Саме квартира [ADDRESS] входить до спадкового майна після смерті [INFO] [PERSON] . Після розірвання шлюбу (20.10.2006), поділу майна подружжя не здійснювалось. Не зважаючи на той факт, що квартиру [ADDRESS] вони разом з [PERSON] придбали за кошти, що належали кожному в рівних долях, він свідомо ніколи не мав в помислах та не заперечував проти внесення до договору купівлі-продажу неповнолітньої доньки [PERSON] , як покупця, чи якогось ймовірного внесення до договору купівлі - продажу його, з визначенням частки. Вказує, що завжди знав, що в квартирі частка, що належала йому, та входила до спільної сумісної власності його та [PERSON] . Зазначає, що до спадкового майна після смерті [PERSON] має входити виключно 1/4 частка квартири [ADDRESS] . Вважає, що зазначене унеможливлює задоволення вимог позивача за первісним позовом у тому вигляді та розмірі, як вони викладені. 08 липня 2021 року до суду надійшла заява представника [PERSON] - адвоката Грицика Д.С. про застосування строків позовної давності до зустрічних позовних вимог. Ухвалою суду від 14 липня 2021 року витребувано у державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткач Тетяни Володимирівни копії усіх наявних документів у спадковій справі № 954/2020 від 18.12.2020 відносно майна померлої [PERSON] , яка проживала за адресою: квартира [ADDRESS] . 11 жовтня 2021 року представником позивача подано заяву про зміну предмету позову, з урахуванням якої просить суд: - визначити, що частка [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становить 1/2 (одну другу) її частину за Договором купівлі - продажу нерухомості від 30.05.1997; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 (одну другу) частку квартири [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлої [INFO] , право власності на 1/3 (одну третю) частку квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 26 січня 2022 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Десята київська державна нотаріальна контора, [PERSON] , [PERSON] про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на частку у квартирі прийнято до провадження та об`єднано в одне провадження первісний й зустрічний позови. Ухвалою суду від 16 серпня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 02 листопада 2022 року у зв`язку зі смертю третьої особи [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01.03.2022 актовий запис № 4642, залучено до у часті у справі [PERSON] як правонаступника померлого [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) - адвокат Грицик Д.С. підтримав первісний позов та просив його задовольнити, проти зустрічного позову заперечував. Відповідач (третя особа за зустрічним позовом) [PERSON] , відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] та його представник - адвокат Власенко Ю.В. у судовому засіданні частково заперечували проти первісного позову з підстав, викладених у поданих відзивах на первісний позов. Крім того, [PERSON] підтримав зустрічний позов з підстав, викладених у ньому. Третя особа за первісним позовом Державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Тетяна Володимирівна в судове засідання не з`явилась, подала заяву, в якій просить суд розглянути справи без її участі та прийняти рішення згідно норм чинного законодавства України. Третя особа за первісним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату та час засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, заслухавши сторін, суд прийшов до висновку, суд дійшов до наступних висновків. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч.2,3 ст. 12, ч.ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно ч.ч.1,2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам під час розгляду справи було роз`яснено їх права та обов`язки, в тому числі положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується журналом судового засідання. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19.10.2020. Після померлої [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] , власником якої вона була на підставі Договору купівлі-продажу нерухомості реєстраційний номер С7992/5001 від 30.05.1997. Крім того, 03.06.1997 року право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] без визначення часток в Київському міському бюро технічної інвентаризації за записом до Реєстраційної книги № 5280, що підтверджується реєстраційною посвідкою та інформаційною довідкою № КВ -2021 № 6336 від 26.02.2021 р. 18.12.2020 Десятою київською державною нотаріальною конторою зареєстровано в Спадковому реєстрі спадкову справу № 66966627, номер у нотаріуса 954/2020 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та проживала: [ADDRESS] . З заявами про прийняття спадщини звернулись спадкоємці першої черги: 18.12.2020 дочка - [PERSON] , [INFO] дочка - [PERSON] , [INFO] батько - [PERSON] , який відмовився від своєї частки у спадщині на користь [PERSON] . Зазначені відомості підтверджуються матеріалами спадкової справи № 954/2020 від 18.12.2020 року заведеної Десятою київською державною нотаріальною конторою. Судом також встановлено, що 03.09.1994 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 03.09.1994 р. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20.10.2006 шлюб між ними розірвано та 26.12.2006 зареєстровано за № 715 в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу. 30.10.2010 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 30.10.2010 р. 12.11.2011 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 12.11.2011 р. 04.05.2012 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 04.05.2012 р. 22.04.2021 Державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Т.В., на підставі заяви [PERSON] прийнято постанову про відмову у видачі їй свідоцтва про право на спадщину на частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , з підстав не визначення в правовстановлюючих документах розміру частки померлої. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Зі змісту ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду та правовідносини, що випливають з права на спадкування. Згідно ч.ч. 2,3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] знаходиться у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] без визначення часток кожної з них. Відповідачі у справі у своїх відзивах на первісний позов не заперечують в частині вимог про визначення 1/2 частини квартири [ADDRESS] та визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 висловлено правовий висновок, що визначення судом частки співвласника у праві спільної сумісної власності за померлим не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не є стороною процесу та у зв`язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення 1/2 частки квартири [ADDRESS] у праві спільної сумісної власності за Договором купівлі - продажу нерухомості від 30.05.1997 за [PERSON] та визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] є обґрунтованими доведеними матеріалами справи та підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги первісного позову про визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлої [INFO] , права власності на 1/3 (одну третю) частку квартири суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1223 ЦК України визначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено судом, з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Десятої київської державної нотаріальної контори звернулися: дочка - [PERSON] , дочка - [PERSON] , батько - [PERSON] , який відмовився від своєї частки у спадщині на користь [PERSON] . Зазначене підтверджується матеріалами спадкової справи № 954/2020 від 18.12.2020. [PERSON] не є спадкоємцем, оскільки на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] 18.10.2020 шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 20.10.2006. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.ч. 2,3 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця. Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, позовна вимога про визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлої [INFO] , права власності на частку квартири є обґрунтованою та підтвердженою матеріалами справи. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] та наданих ним доказів, відповідно до принципу диспозитивності, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, квартира за адресою: [ADDRESS] придбана [PERSON] , [PERSON] на момент шлюбу [PERSON] та [PERSON] , який було розірвано рішенням суду 20.10.2006, поділу майна після розірвання шлюбу не відбувалось. За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 і є незмінною судовою практикою. Презумпцію спільності майна, придбаного за час перебування у шлюбі, позивач не спростував. За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Враховуючи викладене, суд вважає зустрічні позовні вимоги про визнання за [PERSON] 1/4 частики квартира за адресою: [ADDRESS] , яка придбана [PERSON] , [PERSON] на момент шлюбу [PERSON] та [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо заяви позивача про застосування строків позовної давності суд вказує наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. У частині другій статті 72 СК України визначено та у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15. Отже, початок перебігу позовної давності у справах про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України), тобто з моменту виникнення спору між ними. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження № 61-5400св19), від 13 лютого 2020 року у справі № 320/3072/18 (провадження № 61-5819св19), від 13 липня 2020 року у справі № 570/4234/16-ц (провадження № 61-15213св19), від 24 лютого 2021 року у справі № 303/6365/17 (провадження № 61-13857св19) та від 14 липня 2021 року у справі № 303/4265/18 (провадження № 61-64св20). Суд погоджується з позицією [PERSON] , що лише в червні 2021 року він дізнався про порушення його права, оскільки з 20.10.2006 його право власності на майно ніким не оспорювалося, а тому строки позовної давності ним не пропущено. Враховуючи визнання за [PERSON] права власності на 1/4 квартири за адресою: [ADDRESS] , як спільної сумісної власності подружжя, суд вважає, що до спадкової маси після смерті [PERSON] входить 1/4 вказаної квартири. З урахуванням матеріалів спадкової справи № 954/2020 від 18.12.2020, зокрема заяв спадкоємців про прийняття спадщини можна визначити успадковану частку [PERSON] за законом наступним чином: 1/4:3 = 1/12. Враховуючи відмову [PERSON] від своєї частки на користь [PERSON] розрахунок часток має таке значення: [PERSON] = 1/12. [PERSON] - 1/12+1/12 = 1/6. Таким чином, позовна вимога про визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] права власності на квартири підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Під час подання первісного позову [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 11 350 грн 00 коп., що підтверджується банківською квитанцією від 14.05.2021. Таким чином, суд покладає судовий збір у розмірі 11 350 грн. 00 коп. на відповідачів. 29 березня 2023 року представником позивача за первісним позовом подано клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з доказами в остаточному розмірі 57 800 грн 00 коп. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Водночас відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial