Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Прайм Альянс» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.02.2014 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №R53700528514B від 18.02.2014 року, у відповідності до якого остання отримала кошти у розмірі 15000,00 грн. на споживчі цілі, із сплатою 12 % річних за користування кредитними коштами. Факт видачі кредитних коштів підтверджується меморіальним ордером №16825 від 18.02.2014 року. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов Кредитного договору, утворилася заборгованість у розмірі 16155,86 грн. 08.07.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за Фінансовими кредитами №080715нв, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором №R53700528514B від 18.02.2014 року. В подальшому, 29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу №29/01/19-1 від 29.01.2019 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором №R53700528514B від 18.02.2014 року. Таким чином, на даний час усі права кредитора за кредитним договором №R53700528514B від 18.02.2014 року належать ТОВ «ФК «Прайм Альянс». 18.02.2019 року ТОВ «ФК «Прайм Альянс» направило до [PERSON] вимогу про погашення кредитної заборгованості на підставі ст.ст. 530, 512, 516 ЦК України. Відповідно до вказаної вимоги [PERSON] було повідомлено про необхідність погасити заборгованість протягом 30-ти календарних днів з моменту отримання вимоги, але не пізніше ніж до 18.03.2019 року або зв`язатися з новим кредитором для узгодження вигідних умов подальшої сплати заборгованості. Однак, зобов`язання з приводу повернення кредитних коштів за кредитним договором №R53700528514B від 18.02.2014 року [PERSON] не виконано. У зв`язку з невиконання зобов`язань відповідачем по поверненню кредитних коштів, заборгованість за кредитним договором становить - 27906,89 грн., з яких заборгованості за кредитом - 16155,86 грн., а також, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, що станом на 01.02.2021 року становить 11751,03 грн. На підставі вище викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №R53700528514B від 18.02.2014 року в загальному розмірі 27906,89 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04.02.2021 року позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.03.2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.10.2021 року позовну заяву ТОВ «ФК «Прайм Альянс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишено без розгляду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08.11.2021 року у прийнятті додаткового рішення у справі №754/1814/21 за позовом ТОВ «ФК «Прайм Альянс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 10.08.2022 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Прайм Альянс» - задоволено. Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 21.10.2021 року - скасовано і справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 10.08.2022 року апеляційну скаргу [PERSON] , в особі представника Юрченка А.М. залишено без задоволення. Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 08.11.2021 року залишено без змін. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суд, 20.10.2020 року цивільну справ № 754/1814/21 передано судді Сенюті В.О. Письмові матеріали справи містять відзив на позовну заяву. Відповідно до якого, сторона відповідача заперечує проти задоволення позову. вказавши, що на підтвердження факту переходу прав вимоги, окрім самих договорів, кредитором повинні надаватись і відповідні фінансові документи (докази) про сплату таких сум попередньому кредитору, проте такі документи позивачем до позовної заяви не надано, а отже позивачем не було підтверджено належними до допустимими доказами факт переходу права вимоги від банку до наступних нових кредиторів за відповідними договорами. Крім того, представник відповідача ставить під сумнів відповідність копій зазначених документів оригіналам, або наявність таких оригіналів у позивача. Також сторона відповідача просить застосувати строк позовної давності та просить здійснити розподіл судових витрат. Представником позивача до суду подана відповідь на відзив, оскільки позивач не погоджується із твердженнями відповідача та просить задовольнити позов. ТОВ «ФК «Прайм Альянс» здійснило всі належні дії передбачені законодавством та повідомило відповідача про відступлення прав вимог, про наявну заборгованість, необхідність у її оплаті та надано всі належні та допустимі докази відправлення такого повідомлення та вимоги. Заперечує твердження відповідача про недоведеність переходу таких прав до Фактора. Ні ПАТ «ВТБ Банк», ні ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» з моменту укладенні договору і до тепер не зверталися до суду із заявою про визнання даного договору недійсним. [PERSON] було відомо про зміну кредитора, однак відповідач не зверталася до ПАТ «ВТБ Банк» та до ТОВ «ФК «Прайм Альянс» з метою оскарження договорів про відступлення прав вимоги. З моменту отримання вимоги про погашення кредитної заборгованості боржник не надавши жодних заперечень та обґрунтувань з приводу даної суми заборгованості, вважається такою, що прийняла факт відступлення прав вимог та погодилась з наданим строком виконання. Тож, вважає за необхідне обліковувати строк позовної давності з моменту направлення вимоги. Стороною позивача до суду подана заява про зменшення розміру позовних вимог. Відповідно до якої, позивач просить суд стягнути з із [PERSON] заборгованість за кредитним договором №R53700528514B від 18.02.2014 року в сумі 18307,72 грн., яка складається: з загальної суми заборгованості у розмірі 16155,86 грн., а також з урахування індексу інфляції та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України за період з 29.01.2019 року по 01.02.2021 року, що станом на 01.02.2021 року становить 2151,86 грн., та сплачені судові витрати. Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив. Вважає відповідь на відзив позивача не обґрунтованою, а пояснення щодо факту переходу права вимоги від банку до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та в наступному до позивача не підтвердженим достатніми та належними доказами. позивач фактично відмовився надати оригінали документів. Відтак просить подані позивачем документи - реєстри вимог до договору про відступлення права вимоги № 080715нв від 08.07.2015 року, до договору факторингу № 29/01/19-1 від 29.01.2019 року не відповідають вимогам достовірності доказів та не можуть братися судом до уваги відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України. Позивачем подано копію повідомлення про відступлення боргу [PERSON] за Кредитним договором №R53700528514B від 18.02.2014 року у загальному розмірі 16155,86 грн. ТОВ «Довіра та Гарантія» за договором факторингу №13/06/16 від 13.06.2016 року. Проте, жодних доказів направлення такого повідомлення відповідачу у матеріалах справи не міститься. звертає увагу на те, що кредит відповідачу за кредитним договором № R53700528514B від 18.02.2014 року надано ПАТ «ВТБ Банк», який не має жодного відношення до ПАТ «ОТП Банк», оскільки вони є різними юридичними особами. Вважає, що з урахуванням строків позовної давності, сума заборгованості має становити 3521, 32 грн., № % річних -21,18 грн., збиток від інфляції - 38,26 грн. Матеріали справи містять повідомлення про неможливість надати доказ від позивача ТОВ «ФК «Прайм Альянс». Посилаючись на те , що договір про відступлення прав вимог грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 080715нв від 08.07.2015 року, витяги з реєстру прав вимоги від 08.08.2015 року, акти прийому передачі документації від 08.07.2015 року наявні лише у ПАТ «ВТБ БАНК» та ТОВ «Довіра та Гарантія», а відтак позивач не має можливості надати оригінали вищевказаних документів. Надати договір факторингу № 29/01/19-1 від 29.01.2019 року та витяги з реєстру прав вимоги від 29.01.2019 року, акти прийому передачі документації від 29.01.2019 року неможливо, через існуючий ризик їх втрати, оскільки ТОВ «ФК «Прайм Альянс» має лише один екземпляр вказаного договору. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Юрченко А.М. в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача у своїй заяві вказав про те, що заперечує щодо задоволення позовної заяви, посилаючись на те, що позивач не надав на вимогу суду оригінали документів, відповідність копій яких поставлена під сумнів стороною відповідача. Згідно ч. 6 ст. 96 ЦПК України не повинні братися судом до уваги. Відповідачем у заявах по суті справи подано заяву про часткове порушення строку позовної давності щодо стягнення заборгованості та інфляційних витрат. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування Судом встановлено, що 18.02.2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № R53700528514В. Відповідно до п. 1 кредитного договору, Банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених в цьому Договорі, а також правилах споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ Банк» у сумі 15000,00 грн. на строк до 18.02.2018 року з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 % річних або в іншому розмірі, передбаченому цим Договором. Позивач ТОВ «ФК «Прайм Альянс» звертаючись до Деснянського районного суду м. Києва із позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № R53700528514В вказує на перехід до нього прав нового кредитора до боржника, проте суд із вказаними доводами не погоджується виходячи з наступного. Відповідно до п. 2.1 копії договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 080715нв, укладений між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «ВТБ Банк» (а.с.9-11), первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржника, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. Згідно п. 3.1.3. договору, право вимоги переходить до нового кредитора з моменту зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам та їх зобов`язань по договорам забезпечення, що не засвідчені нотаріально, а також по відношенню до поручителів майнових поручителів,стосовно їх зобов`язань по договорам забезпечення. Разом з правами вимоги новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до умов п. 4.1. договору, ціна договору складає 869328,15 грн. Згідно п. 6.2.3 договору факторингу № 29/01/19-1 від 29.01.2019 року, укладений між ТОВ «ФК Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» права вимоги переходять до фактора з моменту підписання сторонами цього договору, та за умови виконання зобов`язання щодо перерахування всіх платежів, визначених п. 7.1 цього договору, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Положенням ч. 1, 2 ст. 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Таким чином, суд приходить до висновку, про те, що на підтвердження факту переходу права вимоги, окрім самих договорів, кредитором повинні надаватися і відповідні фінансові документи про сплату таких сум попередньому кредитору. За клопотанням представника відповідача, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.05.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання від позивача було витребувано оригінали документів для огляду, а саме: оригінал кредитного договору R53700528514В від 18.02.2014 року та додатки до нього, оригінал договору про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 080715нв від 08.07.2015 року, оригінал реєстру прав вимоги № 1 до договору про відступлення права вимоги № 080715нв від 08.07.2015 року, оригінал акту приймання-передачі документації до Договору про відступлення права вимоги № 080715нв від 08.07.2015 року, оригінал договору факторингу № 29/01/19-1 від 29.01.2019 року, оригінал витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 29/01/19-1 від 29.01.2019 року, оригінал акту приймання-передачі документації боржників до договору факторингу № 29/01-19-1 від 29.01.2019 року. Згідно позовної заяви, позивач вказав на дотримання ним вимог п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України та повідомив про те, що усі оригінали зазначених у позовній заяві документів знаходяться у ТОВ «ФК «Прайм Альянс». Письмові матеріали справи містять повідомлення представника позивача від 05.04.2021 року, 20.09.2021 року про неможливість надати оригінали запитуємих судом документів. Представник позивача вказав, що кредитний договір R53700528514В від 18.02.2014 року має бути особисто у відповідачки. Надати оригінал договору факторингу № 13/06/16 від 13.06.2016 року не має змоги оскільки даний договір є лише у ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Однак, вказаний договір суд не витребував, а у позовній заяві не вказано про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань до ПАТ «ОТП Банк» стосовно боржника [PERSON] . При цьому, суд звертає увагу на те, що письмові матеріали справи містять копію повідомлення ПАТ «ОТП Банк» про відступлення прав вимог за кредитним договором або договором про відкриття та використання картрахунку від 13.06.2016 року, в якому вказано про те, що ПАТ «ОТП Банк» повідомляє [PERSON] про відступлення прав вимоги заборгованості за кредитним договором № R53700528514В від 18.02.2014 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (Т.1 а.с.84). Відтак, суд ставить під сумнів обставини викладені позивачем щодо послідовності переходу прав вимоги від кредиторів до боржника [PERSON] щодо кредитного договору № R53700528514В від 18.02.2014 року. Відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Враховуючи вище викладене та положення ч. 1 ст. 81, ч. 6 ст. 95 ЦПК України суд прийшов до висновку, що позивачем не було доведено перехід права вимоги від ПАТ «ВТБ Банк» до наступних нових кредиторів, зокрема до ТОВ «ФК «Прайм Альянс» за відповідними договорами, а відтак підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором № R53700528514B від 18.02.2014 року з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» немає. Доводи представника відповідача про застосування строків позовної давності суд до уваги не приймає з урахуванням наступного. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Враховуючи те, що позивач не довів про порушення свого права як нового кредитора, суд приходить до висновку про відсутність підстав застосовувати положення ст. 257 ЦК України. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача. Письмові матеріали справи вимістять клопотання представника відповідача про розподіл судових витрат в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якого просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Частинами 1,2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас за змістом ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, з огляду на викладене, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц , від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18. Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в ч.4 ст. 62 ЦПК України. За положеннями п. 4 ст. 1, ч. 3,5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19, також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро, як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача було надано ордер, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, договір про надання правової допомоги № ПД-01/21 від 10.03.2021 року, додаток № 1 до договору про надання правової допомоги № ПД-01/21 від 10.03.2021 року, опис робіт, виконаних адвокатом та здійснення ним витрат, при наданні правничої допомоги відповідачу у справі № 754/1814/21 станом на 16.05.2021 року, акт № 2-1-1/21 від 30.04.2021 року прийому-передачі послуг (виконаних робіт) правової допомоги, додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги № ПД -01/21 від 10.03.2021 року про доповнення (змін умов) додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № ПД -01/21 від 10.03.2021 року, опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, при наданні правничої допомоги відповідачу у справі № 754/1814/21 станом на 18.10.2021 р., акт № 3-1-1/21 від 22.10.2021 року, квитанція про сплату гонорару, платіжне доручення від 22.10.2021 року. При вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, надану представником відповідача - адвокатом Юрченко А.М., суд приходить до висновку, що заявлена сума у розмірі 5000,00 грн. відповідає критеріям реальності, обґрунтованості та розумності, оскільки відповідна професійна правнича допомога, покладена в основу розрахунків, була доцільною і необхідною для належного захисту прав та інтересів відповідача. Отже, суд вважає доведеним і обґрунтованим розмір витрат на професійну правничу допомогу надану представником відповідача - адвокатом Юрченко А.М. в сумі 5000,00 грн., як такий, що узгоджується з реальною і фактично наданою професійною правничою допомогою. На підставі викладеного,

Outcome: approved