Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про повернення безпідставно стягнених коштів (безпідставно набутого майна). В обґрунтування позову покликається на те, що на підставі виконавчого напису №30969, вчиненого 12.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., про стягнення з позивача на користь відповідача АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості у розмірі 13679,88 грн. В межах виконавчого провадження примусово стягнуто з позивача на користь відповідача грошові кошти у розмірі 8326,17 грн. на виконання вищезазначеного виконавчого напису. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 18.08.2022, яке набрало законної сили 20.09.2022, виконавчий напис №30969, вчинений 12.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості у розмірі 13679,88 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню. Відтак, враховуючи положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна в натурі, грошові кошти у розмірі 8326,17 грн., які були примусово стягнуті з позивача на користь відповідача, підлягають поверненню. Ухвалою суду від 20.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а третій особі п`ятнадцятиденний строк для подання письмових пояснень щодо позову/відзиву з дня отримання копії позовної заяви та копій доданих до неї матеріалів/з дня отримання відзиву і доданих до нього доказів. Ухвалою суду від 28.03.2023 справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, згідно з подано заявою просила проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачем АТ «ПУМБ» заяв про розгляд справи у їх відсутності, відзиву на позовну заяву подано не було. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сукупністю дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню є виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення). Згідно ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих написів нотаріусів. Пунктом 5 ч.1 ст. 39 вищевказаного закону визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Судом встановлено, що 12.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший український міжнародних банк» заборгованості на загальну суму 13679, 88 грн., зареєстровано в реєстрі за №30969 (а.с. 6). В межах виконавчого провадження з виконання даного виконавчого напису, з пенсії позивача було здійснено відрахування у загальній сумі 8326,17 грн. (а.с. 17). Рішенням Ківерцівського районного суду від 18.08.2022 виконавчий напис №30969, вчинений 12.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., щодо стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості у розмірі 13679,88 грн., визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с. 7-11). Вказане рішення набрало законної сили 20 вересня 2022 року. Відтак, за наявності рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 18.08.2022, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. винесено 02.11.2022 постанову про закінчення виконавчого провадження, відповідно до якої виконавче провадження закінчено (а.с. 16). З цього слідує, що відповідачем Акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" в порядку примусового виконання набуто кошти в сумі 8326,17 грн., котрі відраховано із пенсії позивача в межах виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса, що згідно з рішенням суду визнаний таким, що не підлягає виконанню. Тобто між сторонами виникли правовідносини з питань примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб) які підлягають примусовому виконанню. При вирішенні вказаного спору суд враховує, що відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту, тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст. 11 ЦК України. Отже, право особи, яка вважає себе власником майна, підлягає захисту шляхом задоволення позову до володільця з підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин безпосередньо між власником та володільцем майна, який його набув без достатньої правової підстави. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Як вбачається з вищевикладеного, підставою набуття відповідачем прав на грошові кошти в сумі 8326,17 грн. був саме виконавчий напис, як виконавчий документ, який визнаний на підставі рішення суду, що набрало законної сили, таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А тому суд, оцінюючи докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а також достатність і взаємного зв`язку в їх сукупності, приходить до переконання, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження. При цьому, суд розцінює судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Зокрема, до судових витрат, понесених позивачем, суд відносить витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією наявною в матеріалах справи (а.с. 1). Водночас відсутні будь-які докази на підтвердження понесених позивачем судових витрат, крім судового збору, у розмірі 3000 грн., тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позову і стягнення на користь позивача з відповідача ціни позову, тому з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути на користь позивача з відповідача 1073,60 грн. понесених позивачем судових витрат, зокрема на сплату судового збору. На підставі ст. ст. 11, 15, 16, 1066, 1071, 1212, 1213 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 39 Закону України «Про виконавче провадження» ст. ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 141 ЦПК України,

Outcome: partial