Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , у якому просить визнати недійсним договір дарування 17/50 часток житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О.С. 10.09.2010 року за реєстровим номером 4114, та поновити її право власності на 17/50 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що згідно свідоцтва про право власності, виданого 20.05.2010 року на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради від 14.05.2010 року №766, вона була власником 13/25 частин домоволодіння за адресою [ADDRESS] . В силу свого стану здоров`я (хвороби серця та слуху), із 2007 року [PERSON] потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги. Ще в 2010 році позивач домовилася зі своєю донькою [PERSON] та зятем - [PERSON] про те, що вони будуть допомагати їй, доглядати за нею, а вона укладе з ними договір довічного утримання. За бажанням позивача, 10 вересня 2010 року вона разом із дочкою, [PERSON] звернулися до нотаріуса з метою укладення договору довічного утримання. Після посвідчення договору, [PERSON] забрала в нотаріуса усі документи на будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] . На той час, позивач вважала, що укладає договір довічного утримання, а не договір дарування, зміст договору вона не читала,копії та оригіналу договору не отримувала. [PERSON] ніколи не мала на меті дарувати частину свого житлового будинку, тому що вона за даною адресою постійно проживала та проживає на даний момент, є її єдиним житлом. Крім того, відповідача, яка є її онукою [PERSON] позивач забезпечила житлом, оскільки придбала їй квартиру [ADDRESS] . Однак, в липні 2022 року, у [PERSON] виник конфлікт із онукою [PERSON] , під час якого позивачу стало відомо, що 10 вересня 2010 року, відвідавши нотаріуса, вона підписала договір дарування належних їй на праві власності 17/50 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] її онуці [PERSON] , що не відповідало її волі. Позивач зазначає, що діяла під впливом помилки, помилялась щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між нею та відповідачем. На підставі наведеного, вважає, що договір дарування 17/50 часток житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О.С. 10.09.2010 року, за реєстровим номером 4114 слід визнати недійсним, як такий, що укладений внаслідок помилки, а її право власності на 17/50 часток житлового будинку за адресою [ADDRESS] поновити. Відповідач [PERSON] подала суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнала, вважає їх надуманими та безпідставними, виходячи із наступного. Зазначає, що [PERSON] було добре відомо, що вона укладає договір дарування. Відповідач, будучи, ще неповнолітньою, була очевидцем розмов матері та бабусі про те, що остання подарувала їй частину будинку за адресою [ADDRESS] . Більше того, у доданих до позовної заяви документах міститься витяг №26184549, на ім`я [PERSON] де вказано, що 10.09.2010 р. по реєстру за №4114 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О.С. посвідчено договір дарування 17/50 часток з 13/25 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходяться під [ADDRESS] від імені [PERSON] на ім`я малолітньої [PERSON] .. Також, витяг №27607464, сформований 12.10.2010 р. про державну реєстрацію прав який описує позивач у своїй позовній заяві, але не подає суду доказів того, з якої дати він перебуває у неї. Даний витяг сформований у жовтні 2010 р., саме через місяць після укладення договору дарування. Відповідач вважає, що цей витяг був наявний у [PERSON] та вона була з ним ознайомлена ще у 2010 р. Також зазначає, що будинок, за адресою [ADDRESS] , має три поверхи. Спірним договором дарування відповідачу передано у власність 3-ій поверх. [PERSON] проживає на 2-му поверсі, де здає кімнати в оренду, тому аргументи щодо єдиного житла вважає обманом. Квартиру [ADDRESS] , про яку згадує у позовній заяві [PERSON] , її мати - [PERSON] , здає в оренду та отримує за це кошти. Доступу до вказаної квартири відповідач не має. Позивач зазначає, що підставами визнання договору дарування недійсним є те, що укладення спірного договору дарування відбулося внаслідок помилки, через стан здоров`я, потребу у матеріальному забезпеченні, що не відповідає дійсності. Стан здоров`я [PERSON] , на її вік, є задовільним. Щодо матеріального стану, зазначила, що позивач здає в оренду прибудинкові володіння та отримує за це кошти, а також отримує пенсію. Також зазначає, що з моменту укладення договору дарування пройшло 12 років. Позивач є та була, на момент укладення договору, здоровою, врівноваженою і дієздатною особою. Приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О.С., під час посвідчення договору, встановлено дієздатність [PERSON] . Договір дарування було підписано всіма сторонами у присутності нотаріуса. Зазначає, що дана ситуація виникла через конфлікт між відповідачем та [PERSON] , доказом чого є постанова суду від 11.07.2022 р., у справі №607/8597/22, про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно внучки [PERSON] . Після даної ситуації позивачка вирішила позбавити її права власності на раніше подароване житло. Також, відповідач вважає, що минув строк позовної давності, на звернення позивача до суду із позовом про розірвання договору дарування, який, згідно ст. 728 ЦК України, складає один рік. На підставі наведеного, у задоволенні позову просить відмовити. 07.12.2022 року у даній справі закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Островська О.Н. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити з підстав наведених у позові. Відповідача [PERSON] та її представник адвокат Гнатюк Д.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та проти їх задоволення заперечили із мотивів, зазначених у відзиві. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О.С. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову, зазначивши, що позивачу було роз`яснено під час укладення спірного договору усі його наслідки, вона розуміла суть укладеного договору дарування. Крім цього, просить звернути увагу на ту обставину, що [PERSON] та її чоловік [PERSON] перед укладенням спірного договору зверталась до органу опіки та піклування із заявами про надання дозволу про укладення договору із неповнолітньою онукою, а також, що під час підписання його були присутні усі сторони, у тому числі й позивач. \~ \~ \~ \~ Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини. \~ \~ \~ \~ \~ Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого 20 травня 2010 року виконкомом Тернопільської міської ради та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого 20 травня 2010 року ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 13/25 частин домоволодіння по [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 09 вересня 2010 року №1507, надано дозвіл [PERSON] на дарування 17/50 частин від 13/25 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на ім`я малолітньої онуки [PERSON] , [INFO] , яка має право користування житловим приміщенням та надано дозвіл батькам неповнолітньої - [PERSON] та [PERSON] на укладання договору дарування 17/50 частин від 13/25 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на ім`я малолітньої доньки [PERSON] , 2003 р.н. \~ \~ \~ \~10 вересня 2010 року, приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О.С. посвідчено письмову згоду серії ВРА №277199, згідно якої [PERSON] , який є чоловіком позивача, надає свою згоду на дарування його дружиною [PERSON] малолітній [PERSON] , [INFO] , 17/50 часток із належних їй 13/25 житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд , що знаходяться під [ADDRESS] , які набуті ними під час шлюбу і є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. \~ \~ \~ \~10 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] які діють від імені малолітньої дочки [PERSON] укладено договір дарування 17/50 часток житлового будинку із належних [PERSON] 13/25 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходяться під [ADDRESS] . Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О.С. та зареєстровано в реєстрі за №4114. Сторони у ньому зазначили, що у власність малолітньої [PERSON] , [INFO] переходить 17/50 часток від 13/25 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходяться під [ADDRESS] . Також, як зазначили сторони у пункті 12 спірного договору, вони підтвердили, що цей договір вчиняється за відсутністю впливу тяжкої обставини та обставин, що спонукають вчинити даний договір на вкрай невигідних умовах та він не є фіктивним та удаваним. У сторін відсутні будь-які заперечення щодо кожної з умов договору, вони однаково розуміють значення договору, умови та правові наслідки для кожної з сторін. \~ \~ \~ \~Згідно витягу про державну реєстрацію прав серії ССХ №112981, виданого 12 жовтня 2010 року ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», за [PERSON] на підставі договору дарування ВРА 277200 від 10.09.2010, зареєстровано на праві спільної часткової власності 17/50 часток домоволодіння по [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~14 березня 2019 року, за заявою [PERSON] видано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №159448142, згідно якого, 27 лютого 2019 року внесено запис про право власності №30580498 щодо належності [PERSON] права власності на вказане житло. \~ \~ \~ \~Також, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №305494750 від 21.07.2022 року, 03 травня 2019 року за [PERSON] на праві приватної власності, зареєстровано квартиру [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ [PERSON] з 18 лютого 2004 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (довідка про реєстрацію місця проживання особи, видана 15.02.2018 р. Відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради). \~ \~ \~ \~Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №305497131 від 21.07.2022 року, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 9/50 часток житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Як вбачається із інформації викладеній у листі Відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради №1253/28-03 від 15.07.2022 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , із 06.10.2000 р. по теперішній час. \~ \~ \~ \~Згідно, наявної при матеріалах справи, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого та Довідки №186 (про стан здоров`я) від 12.07.2022 року, [PERSON] з 2007 року по 2022 рік хворіє на дисметаболічну кардіоміопатію, гіпертонічну хворобу ІІ ст., хронічну сенсоневральну двобічну приглухуватість. Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] суду пояснила, що вона у 2010 році в присутності своєї дочки [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , які є батьками неповнолітньої [PERSON] укладала спірний договір. На запитання суду, чи надавав їй нотаріус після його складання прочитати спірний договір, вказала що так, проте, вона його повністю не прочитала, оскільки у всьому довіряла своїй дочці [PERSON] .. Зазначила, що вона не займалась підготовкою документів для укладення спірного правочину, оскільки це робила її дочка [PERSON] .. Мала на меті укласти договір довічного утримання, оскільки хотіла, щоб її доглядали у період похилого віку. У липні 2022 року під час конфлікту із відповідачем вона дізналась, що в 2010 році нею фактично було укладено договір дарування, згідно якого все належне їй житло перейшло у власність відповідача. Вказала, що не пам`ятає чи зверталась в органи опіки із заявою про надання дозволу на укладення договору з неповнолітньою. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є дочкою позивача та матір`ю відповідача. [PERSON] у 2010 році попросила її підготувати усі документи для укладення договору довічного утримання. Проте, проконсультувавшись у юриста вона вирішила, що необхідно укласти договір дарування спірного майна на свою дочку [PERSON] , не повідомивши про це свою матір [PERSON] . До органу опіки та піклування із відповідними заявами зверталась вона та її колишній чоловік [PERSON] . Зазначила, що позивач спірного договору дарування не читала та він їй нотаріусом не роз`яснювався. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є чоловіком позивача, яка повідомляла йому, що слід було укладати договір довічного утримання, а не договір дарування. Не пам`ятає чи у нотаріуса під час укладення спірного правочину було роз`яснено його суть, а також чи підписував він його, в зміст договору він не вникав та не читав. \~ \~ \~ \~Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] суду пояснила, що вона проживала із [PERSON] у спірному домоволодінні до досягнення свого повноліття. Була очевидцем неодноразових розмов між її матір`ю [PERSON] та позивачем, яка пояснювала, що їй, як першій онуці було подаровано [PERSON] частину будинковолодіння, а саме третій поверх. Зазначила, що конфлікт із позивачем виник у 2022 році під час того, як вона хотіла забирала із будинковолодіння свої особисті речі. Також, пояснила, що у її власності перебуває також інше майно - квартира по [ADDRESS] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є батьком [PERSON] . Під час укладення спірного договору дарування у нотаріуса були присутні всі сторони, нотаріусом роз`яснювалось усім сторонам суть укладеного договору, у тому числі й позивачу. [PERSON] висловлювала своє волевиявлення про те, що вона хоче подарувати частину будинку, яка належить їй своїй онуці відповідачу [PERSON] . Усі документи, які передували укладенню спірного договору він підписував, як батько на той час малолітньої [PERSON] . \~ \~ \~ \~Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є приятелькою [PERSON] неодноразово відвідувала її за місцем проживання, яка пояснювала, що їй бабусею було подаровано частину будинковолодіння у якому вона на той час проживала. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1\~ст.202 ЦК України,\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За нормами ст.215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно\~ст. 627 ЦК України\~встановлено, що відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. \~ \~ \~ \~Виходячи із змісту ст.ст. 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Позивач [PERSON] вказує, що підставами визнання спірного договору дарування недійсним є те, що укладення даного договору відбулося внаслідок істотної помилки позивача, через стан її здоров`я та потребу у матеріальному забезпеченні, оскільки остання мала на меті укласти договір довічного утримання. Правовідносини, пов`язані з визнанням договору недійсним з підстави укладення його під впливом помилки, врегульовані ч. 1 ст. 229 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до правового висновку, зазначеного у постанові Верховного Суду від 13.02.2020, справа №756/6516/16-ц, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Верховний Суд України у п. 19 своєї постанови №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилась сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Таким чином, підставою для визнання недійсним правочину, який укладається під впливом помилки, є саме помилка в природі правочину, а не помилка в розрахунку одержання користі від правочину. \~ \~ \~ \~Також, як зазначив ВС у своїй постанові від 24 березня 2021 року у справі № 713/883/19 (провадження № 61-1 14527св20), виникнення суперечностей і конфліктів між дарувальником та обдаровуваним щодо умов використання майна, що було предметом договору дарування, після укладення договору не може бути підставою для визнання договору недійсним. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. \~ \~ \~ \~Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Статтею 82\~ЦПК України покладено на кожну зі сторін обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши та дослідивши докази надані сторонами вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О.С. про визнання договору дарування недійсним не підлягає до задоволення. Так, спірний правочин, укладений сторонами у письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О.С. та зареєстрований в реєстрі за №4114. У спірному договорі дарування сторони, у тому числі дарувальник [PERSON] підтвердила, що за ним у власність малолітньої [PERSON] , [INFO] переходить 17/50 часток від 13/25 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходяться під [ADDRESS] . Також, сторони у тому числі позивач, укладаючи спірний договір підтвердила, що цей договір не вчиняється за відсутністю впливу тяжкої обставини та обставин, що спонукають вчинити даний договір на вкрай невигідних умовах та він не є фіктивним та удаваним, а у сторін, у тому числі й позивача відсутні будь-які заперечення щодо кожної з умов договору, вона однаково розуміє значення договору, умови та правові наслідки для кожної з сторін. Зазначені обставини підтверджено в судовому засіданні поясненням приватного нотаріуса Іваненко О.С., а також матеріалами справи, поясненням свідка [PERSON] . Враховуючи наведене твердження позивача про те, що вона не розуміла природи укладеного спірного правочину, помилялась щодо їх обставин, які мають істотне значення, не заслуговують на увагу. Відмовляючи у задоволенні позову, суд не бере до уваги пояснення у якості свідка [PERSON] та її дочки [PERSON] , чоловіка [PERSON] про те, що позивач не розуміла зміст зазначеного договору, не читала його, оскільки такі покази спростовуються наведеними вище судом обставинами. Також, суд вважає, що конфлікт який відбувся між позивачем та відповідачем у 2022 році через відносини у сім`ї, не може свідчити про те, що [PERSON] неправильно сприймала фактичні обставини правочину, що вплинуло на волевиявлення позивача під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, оскільки позивачка вчинила спірний правочин у вересні 2010 року, а сімейний конфлікт між нею та відповідачем відбувся через значний проміжок часу, тобто у липні 2022 року, після якого вона звернулась із зазначеним позовом в суд. Наявність у позивача хронічних хвороб, а саме (дисметаболічної кардіоміопатії, гіпертонічної хвороби ІІ ст., хронічної сенсоневральної двобічної приглухуватості), не свідчить про наявність у [PERSON] тяжкого захворювання, внаслідок якого, вона потребувала сторонньої допомоги та неможливості її розуміти природу правочину. Також, суд не бере до уваги, як підставу визнання спірного договору недійсним твердження позивача про те, що їй не було відомо суть укладеного нею договору дарування, оскільки перед його укладенням остання зверталась до органів місцевого самоврядування із заявою та відповідними документами, за результатами розгляду яких виконавчим комітетом Тернопільської міської ради від 09.09.2010 року прийнято рішення №1507 «Про надання дозволу на укладення договору дарування на ім`я малолітньої дитини», яким надано [PERSON] дозвіл на дарування 17/50 частин від 13/25 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на ім`я малолітньої онуки [PERSON] , [INFO] , яка має право користування житловим приміщенням. Крім цього, суд також зауважує, що в судовому засіданні позивач, будучи допитаним у якості свідка суду вказала, що спірний договір повністю не прочитала, оскільки у всьому довіряла своїй дочці [PERSON] . Однак, як зазначав вище суд, помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Крім цього, суд вважає, що не свідчить про помилку позивача щодо змісту правочину й та обставина, що позивач після його укладення здійснювала оплату послуг на утримання будинку, продовжувала проживати у ньому та фактично не передавала його відповідачу, оскільки малолітня онука [PERSON] разом із своїми батьками тривалий час проживала у спірному будинку разом із нею та була неповнолітньою, відтак не могла самостійно здійснювати оплату за утримання належного їй майна. Також, суд звертає увагу на ту обставину, що в силу вимог ч.2 ст.746 ЦК України, набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна особа фізична або юридична особа. Відтак, малолітня [PERSON] , від імені якої діяли її батьки [PERSON] , [PERSON] укладаючи спірний правочин, не могла виступати набувачем за договором довічного утримання, який із тверджень позивача остання бажала укласти. \~ На підставі наведеного,

Outcome: dismissed