Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-20 00:00:00

у січні 2022 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Громового О.В. звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 03.05.2019 року Муніципалітетом міста Есб`єрг (Данія) на підставі свідоцтва про шлюб за реєстраційним записом № 9721. В обґрунтування позову зазначено, що 03.05.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, про що Муніципалітетом міста Есб`єрг (Данія) було видано свідоцтво про шлюб за реєстраційним записом № 9721. Позивач вказує, що спільних дітей у сторін немає, та він переконаний, що шлюб із відповідачем виявився невдалим. Спільне життя не склалось через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, що призвело до втратили почуття любові та поваги одне до одного. Шлюбні відносини припинились, вони не ведуть спільне господарство, та подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Збереження формально зареєстрованого шлюбу суперечить його інтересам, в зв`язку з чим він вимушений звернутись із даним позовом до суду. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Мазура Ю.Ю. від 18.05.2022 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.05.2022 року, позов було задоволено. Постановою Київського апеляційного суду від 03.11.2022 року, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27.05.2022 року було скасовано та направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про підсудність. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.01.2023 року, заяву про самовідвід судді Голосіївського районного суду м. Києва Мазура Ю.Ю. було задоволено, передано матеріали цивільної справи для вирішення питання про визначення судді для розгляду справи в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Чередніченко Н.П. від 13.01.2023 року, цивільну справу було направлено до Верховного Суду для визначення підсудності, в порядку ст. 29 ЦПК України. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.02.2023 року, було визначено підсудність даної справи Голосіївському районному суду м. Києва. Сторони були повідомлені про призначення справи до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 21.04.2023 року. Позивач та його представник з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог про розірвання шлюбу відмовити. З будь-якими клопотаннями сторона відповідача до суду не зверталась. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 03.05.2019 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб з апостилем Муніципалітетом міста Есб`єрг (Данія), за реєстраційним записом № 9721. Спільних дітей сторони не мають. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем по справі припинені, спільне господарство не ведеться, відновлення подружніх відносин та збереження сім`ї неможливе, та переконливих доказів, які б спростовували наведене з боку сторони відповідача суду в ході розгляду справи надано не було. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що згідно із ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 5 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Аналогічна позиція викладена і в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де зазначено що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року), кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Суд приймає до уваги те, що між сторонами подружні стосунки припинені, наведені стороною відповідача доводи в запереченнях на позовні вимоги не є такими, з якими закон не пов`язує можливість визнання підстав для розірвання шлюбу необгрунтованими, а тому, на думку суду, з урахуванням наявних у справі доказів, та відсутність з боку сторони відповідача доказів на спростування позовних вимог, - збереження сім`ї неможливе. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що має місце припинення подружніх стосунків, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому позов є обґрунтований та законний, в зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Outcome: approved