Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 2 054 654, 38 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12 травня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до умов вказаного договору Позикодавець передав у власність Позичальнику грошові кошти в розмірі 40 000 доларів США, що на день написання позовної заяви становить 1 462 744,00 грн., офіційний курс НБУ на 07 лютого 2023 року - 36,5686 грн. за 1 дол. США. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується його підписом та відбитком печатки на договорі позики від 12 травня 2020 року. У відповідності до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 1 договору позики визначено кінцевий термін повернення позики - до 12 травня 2021 року. Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання не виконав, позивач вимушений звернутись до суду з цим позовом. Окрім того, пунктом 7 договору позики передбачено, що за невиконання та/або несвоєчасне виконання позичальником зобов`язання щодо повернення суми позики, розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення. Щодо залучення співвідповідачем дружини [PERSON] - [PERSON] , то на час укладення договору позики від 12.05.2020 [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою суду від 16.02.2023 відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 2 054 654, 38 грн, у зв`язку зі смертю останнього. Ухвалою суду\~від 16.02.2023 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 2 054 654, 38 грн, призначено підготовче судове засідання. 16.03.2023 відповідачкою подано заяву про визнання позовних вимог та зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 13.04.2023 у задоволенні клопотання відповідачки [PERSON] про зупинення провадження у справі відмовлено. Представник позивача у підготовчому засіданні 20.04.2023 позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка у підготовчому засіданні 20.04.2023 визнала позовні вимоги в повному обсязі. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке. 12 травня 2020 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти в розмірі 40 000 (сорок тисяч) доларів СІІІА, що на день написання позовної заяви становить 1 462 744,00 грн., офіційний курс НБУ на 07 лютого 2023 року - 36,5686 грн. за 1 дол. США. Факт отримання [PERSON] грошових коштів стверджується його підписом на договорі позики від 12.05.2020, оригінал якого оглянуто в ході судового розгляду. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 СК України). За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Такий висновок суду узгоджується із висновком, викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 638/18231/15-ц. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За умовами ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як встановлено судом, [PERSON] свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позику у розмірі, встановленому Договором. Однак відповідач порушила умови договору, кошти вчасно не повернула. Враховуючи, що фактично отримані позичальником за договором позики кошти в добровільному порядку для позикодавця не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми позичених коштів. Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що позичальник взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 1 462 744, 00 грн. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] пені, суд враховує таке. Згідно зі ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частина 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом ,пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Дослідивши розрахунок заборгованості, враховуючи невиконання відповідачем перед позивачем зобов`язань щодо повернення позики в сумі 1 462 744, 00 грн., суд вважає, що з відповідачки необхідно стягнути 591 910, 38 грн. пені за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до статті 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З врахуванням вказаних вимог процесуального кодексу 6 710,00 грн. підлягають поверненню позивачу з державного бюджету, у зв`язку із визнанням відповідачкою позову, а решта витрат по сплаті судового збору в розмірі 6 710,00 грн. покладаються на відповідачку, у зв`язку із задоволенням позову.

Outcome: approved