Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування вимог посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] з 29 вересня 1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2019 року шлюб між ними було розірвано. За час спільного проживання у подружжя народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2019 року з відповідача були стягнуті аліменти на користь позивачки на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу). На даний час син [PERSON] досяг повноліття, а тому аліменти на його утримання було припинено. При цьому, [PERSON] , [INFO] , на даний час, став студентом Державного професійно-технічного навчальному закладі «Нікопольський центр професійної освіти», денної форми навчання, з кінцевим строком - 28 лютого 2022 року. Тому потребує матеріальної допомоги, однак, відповідач як батько дитини допомогу в добровільному порядку надавати не бажає, хоча й має можливість. Таким чином, враховуючи вищевикладене, змушена звернутись до суду та просить стягнути на користь позивачки аліменти на утримання сина на час його навчання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду та до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23 років. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 грудня 2021 року головуючою - суддею було обрано [PERSON] (а.с.8). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2022 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів (а.с.24-25). Згідно рішення Вищої Ради правосуддя № 860/0/15-23 від 21 лютого 2023 року, суддю Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області [PERSON] було звільнено з посади (а.с.44). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 березня 2023 року головуючою - суддею було обрано Кобеляцьку - Шаховал І.О. (а.с.45). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2023 року суддею дану справу було прийнято до розгляду (а.с.46). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення, в судове засідання не прибув (а.с.35-36), при цьому, своїм правом визначеним цивільно-процесуальним законодавством скористався та 13 травня 2022 року подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого зазначив наступне. Так, у відповідності до вимог чинного законодавства, батьки зобов`язанні утримувати дітей. При цьому, момент отримання ним ухвали про відкриття провадження для нього було здивуванням, оскільки наприкінці листопада 2021 року він з сином домовився щодо його утримання та надання матеріальної допомоги в добровільному порядку та вже в грудні 2021 року його мати [PERSON] на картковий рахунок сина здійснила грошовий переказ в розмірі 3 000 грн. 00 коп. Крім цього, 15 січня 2022 року та 11 лютого 2022 року синові було перераховано суму в розмірі 6 000 грн. 00 коп., тобто, по 3\~000 грн. 00 коп. за кожний місяць. Перерахування вищевказаних сум є більшими сумами відносно заявленої вимоги щодо стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини з усі видів заробітку. Крім цього, позивачці було достеменно відомо про перерахування вищевказаних сум синові на картку, однак, всупереч цьому, вона подала до суду позов для подвійного стягнення розміру аліментів. Тому, у зв`язку з даними обставинами, вважає, що наявні підстави для відмови в задоволенні позову, оскільки термін навчання сина сплив 28 лютого 2022 року, а до цього періоду кошти в рахунок сплати аліментів ним були перераховані в добровільному порядку (а.с.39-40). Третя особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надав. Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: 1 ) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2 ) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4 ) інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з п.20 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~3\~від 15\~травня 2006\~року «Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ч.1\~ст.183 СК України,\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено,\~що сторони\~перебували в\~зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.3-4). Відповідно до довідки № 2265 від 29 листопада 2021 року, [PERSON] , [INFO] , є студентом Державного професійно-технічного навчального закладу «Нікопольський центр професійної освіти», денної форми навчання, з кінцевим строком навчання - 28 лютого 2022 року (а.с.2). Тому, з урахуванням викладених обставин, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини, з усіх видів заробітку, щомісячно, до закінчення терміну навчання, а саме - до 28 лютого 2022 року. Що стосується посилань відповідача на ту обставину, що між сторонами спір відсутній, оскільки ним в добровільному порядку вчинялися дії щодо утримання сина, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частиною 1\~ст.2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1\~ст.5 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до частин 1 та 2\~ст.13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2\~ст.19 Конституції України,\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією України\~та законами України. Згідно із\~ ст.3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»,\~ завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом. Всі питання щодо погашення заборгованості по аліментах вирішуються державним виконавцем при виконанні судового рішення про стягнення аліментів, а шляхи вирішення даного питання передбачені вимогами\~Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно до частини першої\~ статті 18 Закону України "Про виконавче провадження",\~ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно із ч.4, 13\~ст.71 Закону України "Про виконавче провадження",\~ виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі. Форма довідки встановлюється Міністерством юстиції України. Відповідно до\~Наказу Міністерства юстиції України від 21 березня 2018 року № 855/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 849/31801 «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України», а саме: пункту 4 розділу XVI «Особливості виконання рішень про стягнення аліментів» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої\~ наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому\~статтею 195 СК України. До того ж, враховуючи практику Європейського суду з прав людини по справах: «Класс та інші проти Німеччини» від 06.09.1978 (заява №55723/00) та «Кумпене і Мазере проти Румунії» від 17.12.2004 (заява №33348/96), завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто, суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Отже, завдання судочинства полягає не в забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які, згідно з\~ Законом України «Про виконавче провадження», можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідальною посадовою особою державної виконавчої служби. Відповідно до вимог\~ст.19 Закону України «Про виконавче провадження»,\~сторони виконавчого провадження зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд зазначає, що, у відповідності до вимог чинного законодавства, сплата та розрахунок, який підлягає стягненню з боржника, покладається на державного виконавця або відповідальну посадову особу державної виконавчої служби, що, в даному випадку, не позбавляє відповідача, у разі відкриття виконавчого провадження та отримання статусу боржника, квитанції в рахунок сплати та утримання сина долучити до матеріалів виконавчого провадження. Відповідно до ч.6\~ ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved