Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

02.09.2022 року [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва із вищезазначеним позовом у якому просить: визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» відокремленого підрозділу «Рівненська АЕС» від 04.03.2022 №1197-к про відсторонення від роботи з 02.03.2022 машиніста насосних установок гідротехнічного цеху [PERSON] , таб. № 13392, без збереження заробітної плати, відміну з 02.03.2022 машиністу насосних установок гідротехнічного цеху [PERSON] , таб. № 133920, наступних пільг та компенсацій за шкідливі умови праці: доплати за умови праці - 8%; додаткової відпустки, згідно з додатком № 2 до наказу № 843 від 17.10.2017 - заблокування з 02.03.2022 індивідуальної електронної перепустки машиністу насосних установок гідротехнічного цеху [PERSON] , таб. № 13392 , для проходу на територію ВП «Рівненська АЕС»; стягнути з відповідача на її користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 01.03.2022 року по 06.04.2022 року по час відновлення попереднього становища, виконання трудових обов`язків. Судові витрати просить покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що працює на посаді машиніста насосних установок 5-го розряду на ДП "НАЕК "Енергоатом" ВП "Рівненська АЕС". Наказом генерального директора ДП "НАЕК "Енергоатом" №1197-к від 04 березня 2022 року її відсторонено від роботи з 02 березня 2022 року без збереження заробітної плати у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України та з метою зменшення загрози безпечній роботі ВП "Рівненська АЕС". Оскаржуваний наказ позивач вважає безпідставним та незаконним, таким, що порушує її право на працю та право заробляти працею на життя. Зазначає, що наказ виданий «заднім числом», крім того, законодавством не встановлено окремого порядку відсторонення працівників від роботи з підстав, що зазначені в оскаржуваному наказі. Вказує на безпідставність вказівки керівництва підприємства та ініціювання перевірки Службою безпеки України. Вважає, що відповідач обмежив її в конституційних правах - праві на працю та праві на заробітну плату. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.09.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06.10.2022 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву у якому зазначає, що з вимогами позивача не погоджується та вважає їх безпідставними. Вказує, що ВП "Рівненська АЕС", як експлуатуюча організація ядерної установки зобов`язаний здійснювати радіаційний захист який включає в себе сукупність радіаційно-гігієнічних, проектно-конструкторських, технічних та організаційних заходів, спрямованих на забезпечення радіаційної безпеки. Враховуючи початок широкомасштабного вторгнення російської федерації в Україну та у зв`язку зі складною ситуацією в державі, постала необхідність зменшення загрози безпечній роботі ВП АЕС, тому т. в. о. президента ДП "НАЕК "Енергоатом" видано розпорядження № 01-145-р від 02 березня 2022 року "Про посилення захисту та безпеки АЕС". Цим розпорядженням генеральних директорів зобов`язано при виявлені нелояльних до України працівників, або осіб, що деморалізують персонал, схиляють до колаборації з російським загарбником, сіють паніку, здійснюють націлену антиукраїнську пропаганду та інші дії, спрямуванням або результатом яких може бути послаблення захисту та безпеки АЕС, негайно забороняти таким особам доступ до робочих місць шляхом вилучення службової переписки, а їх самих та інформацію про них передавати до підрозділів СБУ. На виконання вказаного розпорядження генеральним директором видано вказівку N 15 від 04 березня 2022 року "Про посилення захисту АЕС". Вказані обставини стали підставою для відсторонення позивача від роботи. 29.03.2023 р. [PERSON] подано відповідь на відзив, у якій вона зазначає, що у роботодавця не було жодних підстав для створення наказу про відсторонення. Застосування положень Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» до неї, як машиніста насосних установок є необґрунтованим і ніякого відношення до справи не мають. Перевірка органами СБУ за результатами якої підстав для анулювання допуску до виконання особливих робіт не виявлено, свідчить про упереджене ставлення роботодавця до позивача. Керівництво цеху свідомо приховувало накази та розпорядження і на надавало для ознайомлення [PERSON] . Крім того, звертає увагу, що у роботодавця немає жодних доказів про ознайомлення її з наказом про відсторонення. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, вказуючи на видачу оскаржуваного наказу заднім числом, не ознайомлення із ним під підпис, відсутність будь-яких фактів про її зв`язки з російською федерацією, що стали підставою для відсторонення. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити посилаючись на передування відсторонення видачі самого наказу, безпідставність його видачі. У судовому засіданні представник відповідача заперечує проти позову, підтримує позицію викладену у відзиві на позов. Зазначає, що після проведеної СБУ перевірки позивач була допущена до роботи. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов наступних висновків. Позивач працює на посаді машиніста насосних установок гідротехнічного цеху. Відповідно до посадової інструкції 172-9-ПІ-ГТЦ дана посада відноситься до категорії «робітник» оперативного персоналу. Робоче місце знаходиться в кімнаті для оперативного персоналу, яке укомплектоване технічною та оперативною документацією, нормативними документами, медаптечкою та індивідуальними засобами захисту. Обов`язки машиніста насосних установок полягають у: обслуговуванні потужних насосних установок, здійснення пуску та регулювання режиму робити двигунів і насосів, огляд та регулювання насосів, визначення несправностей, забезпечення надійної та економічної роботи обладнання. 02 березня 2022 року у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України та з метою зменшення загрози безпечній роботі ВП АЕС ДП "НАЕК "Енергоатом" т.в.о. президента ДП "НАЕК "Енергоатом" видано розпорядження №01-145-р "Про посилення захисту та безпеки АЕС". Згідно нього генеральних директорів зобов`язано при виявлені не лояльних до України працівників, або осіб, що деморалізують персонал, схиляють до колаборації з російським загарбником, сіють паніку, здійснюють націлену антиукраїнську пропаганду та інші дії, спрямуванням або результатом яких може бути послаблення захисту та безпеки АЕС, негайно забороняти таким особам доступ до робочих місць шляхом вилучення службової переписки, а їх самих та інформацію про них передавати до підрозділів СБУ. На виконання вказаного розпорядження генеральним директором ВП "Рівненська АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" 04 березня 2022 року видано вказівку №15 "Про посилення захисту АЕС", якою зобов`язано працівників ВП РАЕС цілодобово при виявлені не лояльних до України працівників, або осіб, що деморалізують персонал, схиляють до колаборації з російським загарбником, сіють паніку, здійснюють націлену антиукраїнську пропаганду та інші дії, спрямуванням або результатом яких може бути послаблення захисту та безпеки АЕС негайно повідомляти керівників підрозділів. Службі фізичного захисту негайно забороняти таким особам доступ на територію захищеної зони та передавати інформацію про них до відділу в м. Вараш УСБУ в Рівненській області. Наказом генерального директора Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» відокремленого підрозділу «Рівненська АЕС» від 04.03.2022 №1197-к [PERSON] машиніста насосних установок гідротехнічного цеху відсторонено від роботи з 02.03.2022 р. Згідно відповіді Управління Служби безпеки України в Рівненській області №25/10 від 01.04.2022 р. до генерального директора ВП "Рівненська АЕС" проінформовано, що в рамках превентивного реагування на потенційні загрози з боку внутрішнього порушника для безпечної експлуатації ядерної установки, проведено перевірку відносно машиніста насосних установок [PERSON] за результатами якої підстав для анулювання допуску до виконання особливих робіт не виявлено, у відновлені доступу на територію ВП «Рівненська АЕС» не заперечують. Згідно наказу генерального директора ВП "Рівненська АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" від 06.04.2022 року на підставі листа управління СБУ в Рівненській області Гусейнову Л.П. вирішено допустити до роботи з 07.04.2022 р. Частиною першою статті 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: - появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; - відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; - в інших випадках, передбачених законодавством. Відсторонення працівника від роботи слід розуміти, як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання. Термін "законодавство" досить широко використовується у правовій системі, в основному в значенні сукупності законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують ту чи іншу сферу суспільних відносин. Цей термін використовує і Конституція України (статті 9, 19, 118, пункт 12 розділу XV "Перехідні положення"). У законах залежно від важливості та специфіки суспільних відносин, що регулюються, цей термін вживається в різних значеннях: в одних маються на увазі лише закони; в інших в обсяг поняття "законодавство" включаються як закони та інші акти Верховної Ради України, так і акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а в деяких випадках - також і нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади. У рішенні №10-р/2020 від 28 серпня 2020 року у справі N 1-14/2020 (230/20) за конституційним поданням Верховного Суду Велика Палата Конституційного Суду України зазначила, що "обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України" (абзац другий пункту 3.2 мотивувальної частини). Закон України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" встановлює пріоритет безпеки людини та навколишнього природного середовища, права і обов`язки громадян у сфері використання ядерної енергії, регулює діяльність, пов`язану з використанням ядерних установок та джерел іонізуючого випромінювання, встановлює також правові основи міжнародних зобов`язань України щодо використання ядерної енергії. У ст. 35 Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" визначено, що персонал, це працівники підприємства, установи, організації, які виконують роботи, пов`язані з експлуатацією ядерних установок, об`єктів, призначених для поводження з радіоактивними відходами, інших джерел іонізуючого випромінювання. Персонал зобов`язаний суворо дотримуватись норм, правил і стандартів з безпеки, а також не вчиняти будь-яких самочинних дій, які можуть призвести до ситуацій, що порушують вимоги цього Закону. Згідно п. 2.1 Правил фізичного захисту ядерних установок та ядерних матеріалів, затверджених наказом Державного комітету ядерного регулювання України від 04 серпня 2006 року N 116, експлуатуюча організація, ліцензіат визначає, створює та забезпечує функціонування системи фізичного захисту. Пункт 2.2. Правил передбачає, що система фізичного захисту має забезпечити: своєчасне виявлення правопорушника; затримку правопорушника; адекватне реагування. Організаційно-правові заходи з фізичного захисту включають: організацію спеціальної перевірки осіб, які мають бути допущені до особливих робіт, відповідно до чинного законодавства; забезпечення захисту інформації з обмеженим доступом; проведення оцінки ризиків радіаційних наслідків на випадок вчинення диверсії та крадіжки ядерного матеріалу; забезпечення охорони; проведення оцінки вразливості і так далі (п. 2.9). Із наведеного вбачається, що відсторонення від роботи працівників, які працюють на АЕС, в рамках превентивного реагування на потенційні загрози з боку порушника не передбачене законом, а підзаконні нормативно-правові акти застосовуватись не можуть. Крім того, вчинення якого саме порушення [PERSON] стало підставою для застосовування щодо неї превентивних заходів безпеки відповідачем не вказується. Сам факт введення на території України воєнного стану не може бути безумовною підставою для перевірки Службою безпеки України та подальшим відстороненням від роботи. Приписи законів з приводу застосовування до працівників превентивних заходів безпеки, що може бути підставою для відсторонення, відсутні. Таким чином, суд доходить висновку щодо можливості визнання незаконним наказу генерального директора Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» відокремленого підрозділу «Рівненська АЕС» від 04.03.2022 №1197-к про відсторонення від роботи [PERSON] . Однак, відповідач просить у випадку задоволення позову, застосувати строк позовної давності. Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] ознайомилась із наказом від 04.03.2022 №1197-к про відсторонення 09.03.2022 року на території автостанції м. Вараш шляхом читання, від підпису про ознайомлення із даним наказом відмовилась, один примірник забрала собі. Вказане підтверджується поясненнями позивача у судовому засіданні та відповіддю на відзив, де вона спочатку посилається на те, що у роботодавця немає жодних доказів про те, що вона була ознайомлена з даним наказом, а потім вказує, що її ознайомили з наказом аж 09.03.2022 р . на території автовокзалу, про що був складений акт. Крім того, копію наказу про відсторонення подано [PERSON] разом із позовною заявою в якості доказів. Так, згідно акту №172-236-А-ГТЦ від 09.03.2022 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] склали акт про те, що 09.03.2022 р. о 13:50 год. на території автостанції м. Вараш машиністу насосних установк 5 р. [PERSON] надано для ознайомлення наказ ГД №1197-квід 04.03.2022 «Про відсторонення від роботи» у двох примірниках. З яким [PERSON] ознайомилась шляхом читання. Від підпису про ознайомлення з даним наказом відмовилась. Один примірник наказу забрала з собою. [PERSON] звертається до суду з позовом засобами поштового зв`язку 02.09.2022 року.Разом із цим, просить поновити строк позовної давності, визнавши, що строк пропущено з поважної причини. Обґрунтовує поважність причин введенням в Україні військового стану, страхом, постійними повітряними тривогами, думками як вижити, а також постійним шантажем на роботі, який їй штучно створює адміністрація РАЕС різного роду безпідставними наказами та розпорядженнями, через які вона потрапила на лікування в стаціонарне відділення. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Стаття 234 КЗпП передбачає, що у разі пропуску з поважних причин установлених строків суд може поновити ці строки. При цьому в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що «встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк». Даною статтею не визначається перелік поважних причин, які можуть бути підставою для поновлення строку, що свідчить про те, що їх поважність оцінюється судом у кожному конкретному випадку окремо залежно від фактичних обставин. Під поважними причинами пропуску строку, встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України, варто розуміти такі причини, що об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду і підтверджуються належними доказами. Отже, строк, протягом якого позивачка мала право звернутися до суду з вимогою про визнання наказу про відсторонення незаконним, з 09.03.2022 року, перебіг якого відповідно закінчився 10.06.2022 року, однак з позовом позивачка звернулась до суду лише 02.09.2022 року, тобто майже через три місяці після спливу позовної давності, тобто з пропуском строку, встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України. У заяві про поновлення пропущеного процесуального строку позивачка не навела конкретних поважним причин його пропуску, а обмежилась лише посиланнями на загальновідомі обставини: воєнний стан, повітряні тривоги, страх, думки як вижити, шантаж на роботі. Суд зауважує, що сам по собі факт введення на території України воєнного стану не може бути безумовною підставою для визнання пропуску строку для звернення до суду з позовом поважними. Позивачка не наводить жодної обставини, яка виникла у неї під час запровадження воєнного стану, що об`єктивно унеможливлювало звернення до суду. Територія Рівненської області, де працює та фактично проживає позивач не була окупована російськими військами, звільнення від окупації території Київської області відбулося 02.04.2022 року, проте навіть після цих обставин позивач не звернулась за захистом свого порушеного права. Посилаючись на хворобу позивачка не надала доказів, що саме в цей період вона хворіла. Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку, встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України, судом не встановлено. За таких умов, у суду відсутні підстави для поновлення [PERSON] процесуального строку при зверненні до суду з вимогами про визнання наказу про відстороненням незаконним, і похідної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Так, відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності. Тобто, строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України, застосовується у разі встановлення порушення трудового законодавства. Оскільки позивачкою пропущений встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду без поважних причин, підстави для поновлення якого відповідно до ст. 234 КЗпП України відсутні, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з пропущенням позивачем без поважних причин строку, передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України та відсутністю підстав для його поновлення.

Outcome: dismissed