Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.12.2021 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передала відповідачу грошові кошти в розмірі 200 000,00 грн., які остання зобов`язалась повернути до 20.12.2022. Крім того, сторони в договорі погодили, що вказана сума повинна бути повернута відповідачем за місцем проживання позивача. Однак, [PERSON] порушила умови договору, а саме грошові кошти у розмірі 200 000,00 грн. в строк до 20.12.2022 не повернула, у зв`язку із чим позивач звернулась з даним позовом до суду та просить стягнути вказану суму з відповідача. 30.03.2023 суддею було здійснено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, з відповіді №8924 від 30.03.2023 якого вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (дата реєстрації - 14.09.2013). Ухвалою суду від 31 березня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). За п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Таким чином, відповідачка вважається належним чином повідомленою про розгляд даної справи. У відповідності до ст. 178 ЦПК України, відповідачка не скористалась своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від позивачки також не надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 20.12.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого остання отримала грошові кошти від [PERSON] у розмірі 200 000,00 грн. та зобов`язалася повернути їх до 20.12.2022 року. Однак, відповідач умов договору не виконала, а саме вказану суму в строк до 20.12.2022 не повернула. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1051 ЦК України визначено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Так, згідно умов договору позики від 20.12.2021, укладеного між [PERSON] та [PERSON] : - п. 1.1. позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти в сумі 200 000,00 грн.; - п. 1.2. своїм підписом під договором позичальник підтверджує факт отримання ним грошових коштів в сумі 200 000,00 грн.; - п. 1.3. остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 20.12.2022 у порядку та на умовах визначених договором; - п. 2.1. сторони погодили, що позика повинна бути повернута за місцем проживання позикодавця; - п. 3.2. договір складено у двох оригінальних примірниках, що мають однакову юридичну силу (тобто по одному примірнику для кожної зі сторін). Вказані умови договору погоджені між сторонами, будь-яких поправок чи заперечень стосовно зазначених пунктів відповідач не вносила, що підтверджується її власноручним підписом у договорі, а саме в графі «позичальник». Крім того, даний договір позики від 20.12.2021 укладено сторонами відповідно до вимог діючого законодавства та скріплено підписами позивача та відповідача. Вказаний договір не визнано недійсним і є чинним на момент розгляду справи. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18.09.2013 року (справа №6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Верховний Суд України дійшов аналогічних висновків за результатами перегляду справ №6-50цс16, №6-1967цс15. За правилом ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Так, згідно умов договору позики від 20.12.2021 пунктом 2.4. встановлено, що про кожен факт повернення боргу в готівковій формі та про його суму, позикодавець або уповноважена ним особи надає позичальнику власноручно підписану ним розписку про отримання грошей. Позикодавець зобов`язується при отриманні повного розрахунку від позичальника за цим договором на вимогу позичальника скласти заяву про повний розрахунок та нотаріально засвідчити справжність свого підпису на ній (п. 2.5. договору). Отже, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач виконала вимоги договору позики, зокрема у справі відсутні власноручно підписана розписка позивача про отримання коштів від відповідача або ж нотаріально засвідчена заява про повний розрахунок відповідача перед позивачем, а відтак суд дійшов висновку про невиконання останньою умов договору позики. За приписом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 200 000,00 грн. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 2 000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved