Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Волинської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому стало відомо про порушення його конституційних прав та свобод внаслідок безпідставного проведення негласних слідчих розшукових дій та слідчих дій слідчим підрозділом ГУНП у Волинській області під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 42013030220000007 від 08.04.2021 року. Вважає, що на підставі заяви [PERSON] було розпочато кримінальне переслідування [PERSON] та інших осіб. З метою усунення його від посади шляхом кримінального переслідування ухвалами Волинського апеляційного суду, на клопотання прокурора Волинської обласної прокуратури Безушка О.М. були надані дозволи на аудіо та відеоконтроль [PERSON] , зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж з абонентського номеру, яким користувався [PERSON] , спостереження за ним, обстеження його службового кабінету з метою встановлення технічних засобів. Крім того, 16.11.2020 року в помешканні де він проживає було проведено обшук працівниками ГУНП у Волинській області, в ході якого були вилучені 4 флеш носії, планшет, ноутбук, 4 мобільних телефона, грошові кошти в розмірі 108000 грн. та 2200 доларів США, блокнот з особистими записами [PERSON] , документи, а також печатки товариств, що порушило його право на вільне користування та розпорядження майном та було повернуто лише 31.12.2020 року. Також, немаючи ухвали суду на арешт майна з причин відмови судом на таке клопотання СУ ГУНП у Волинській області, слідчі та прокурори відмовлялись повертати вилучене майно, натомість без жодних дозволів проводили огляд та втручались в зміст особистих записів та його переписок, внаслідок чого було порушено його право на вільне володіння та користування майном. 23.11.2020 року прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях ДБР Волинської обласної прокуратури Безушко О.М. було винесено постанову про припинення подальшого проведення негласних слідчих дій відносно нього та кількох осіб, вказавши, що було викрито злочинну діяльність вказаних осіб. Однак, йому так і не було оголошено підозру в кримінальному провадженні № 42013030220000007 від 08.04.2021 року. Крім цього вказує, що у повідомленнях про підозру [PERSON] та [PERSON] зазначалось про те, що [PERSON] вимагав від [PERSON] неправомірну вигоду, проте у повідомленні про змінену підозру, 23.04.2021 року [PERSON] та в подальшому [PERSON] було оголошено нову підозру, в якій зазначались дії аналогічні, проте вже без вказання про його причетність. Вважає, що підставою таких протиправних дій з боку працівників поліції стало переслідування його як особи, що обіймав на час здійснення таких дій посаду директора ДП «Служба автомобільних доріг у Волинській області». Вказує, що внаслідок незаконних дій та рішень працівників ГУНП у Волинській області під процесуальним керівництвом прокуратури Волинської області, а також рішень Волинського апеляційного суду, йому було завдано моральну шкоду. Зокрема, були принижені не лише його честь і гідність, але і ділову репутацію державного службовця. Постійний страх та зневіра у доброчесності правоохоронних органів, переживання за можливе незаконне притягнення до кримінальної відповідальності за дії, які він не вчиняв - не аби як вплинула на його особисте життя. Вважає, що отримання відомостей про особу, яка не вчиняла правопорушень, є втручанням в особисте життя та кримінальне переслідування, яке не мало на меті досягнення мети та завдань, визначених КПК України та КК України. Позбавлення права володіння майном на момент його вилучення, втручання в особисте листування та спілкування засобами зв`язку, а також прослуховування розмов зі службового кабінету - не мало на меті запобігти або ж довести факт злочину, тобто було не у відповідності з законом. Дослідження мобільних телефонів та змісту його переписок з іншими особами без судового рішення є незаконним. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством і судом здійснюється виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом. Вважає, що розмір компенсації спричиненої моральної шкоди повинен бути кратним «2», оскільки кримінальне переслідування з 07.04.2020 року по 23.04.2021 рік супроводжувалось не лише проведенням слідчих дій, але й втручанням в особисте спілкування, без ухвали суду. Загальна тривалість строку безпідставного притягнення становить 12,5 місяців. Мінімальна заробітна плата станом на квітень 2021 року становить 6000 грн. тому вважає, що мінімально можливий розмір завданої йому моральної шкоди складає 150000,00 грн (12,5 місяців х 6000,00 грн.*2(кратність, виходячи зі змісту втручань). Отже, на підставі викладеного, просить стягнути з державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду в розмірі 150000 грн. та просить стягнути судові витрати по справі. Ухвалою суду від 25.01.2023 року позовні вимоги [PERSON] до Управління стратегічних розслідувань у Волинській області ДСР Національної поліції України, про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду. В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача - Волинської обласної прокуратури просила у задоволені позову відмовити з підстав, наведених у відзиві на позов. Зокрема, звернула увагу суду на те, що слідчими управління ГУНП у Волинській області досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42013030220000007 від 08.04.2021 не проводилося, а також прокурорами Волинської обласної прокуратури процесуальне керівництво у вказаному провадженні не здійснювалося. В той же час, СУ ГУНП у Волинській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42020030000000057 від 09.04.2020 яке 30.04.2021 скеровано із обвинувальним актом до Луцького міськрайонного суду. Встановлено, що заступники директора ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» Паляничко Т.Є. та [PERSON] за попередньою змовою, отримали неправомірну вигоду в сумі 48 тис. грн. за сприяння фізичній особі-підприємцю у встановленні камер відео спостереження на об`єктах, що будувались на замовлення вказаного державного підприємства. У вищевказаному кримінальному провадженні № 42020030000000057 відносно [PERSON] проводились негласні слідчі розшукові дії на підставі ухвал Волинського апеляційного суду у період з 14.04.2020 по 29.11.2020, а саме зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж шляхом контролю за телефонними розмовами з абонентського номеру рухомого (мобільного) зв`язку передплаченого сервісу, аудіо-, відео контроль особи, спостереження за особою з використанням відеозапису, фотографування та спеціальних технічних засобів для спостереження, обстеження публічно недоступних місць, житла чи іншого володіння особи, зокрема службового кабінету, з метою встановлення технічних засобів аудіо-, відео контролю. Старшим слідчим СУ ГУНП у Волинській області, на виконання доручення прокурора та вимог ч. 2 ст. 253 КПК України, [PERSON] було письмово повідомлено листом від 26.04.2021 за вихідним № 3564/24/7-2021 про тимчасове обмеження його конституційних прав. Зазначає, що також у кримінальному провадженні № 42020030000000057 на підставі ухвал слідчого судді Луцького міськрайонного суду проводились обшуки, в тому числі за місцем роботи та проживання [PERSON] . Так, під час обшуку 16.11.2020 за місцем проживання [PERSON] було вилучено мобільні телефони, дозвіл на вилучення яких надано ухвалою слідчого судді. Постановою старшого слідчого від 17.11.2020 вказані мобільні телефони та інші речі визнано речовими доказами. Згідно протоколу огляду від 22.12.2021 вилучених речей під час проведення обшуку за місцем проживання [PERSON] , огляди телефонів не проводилися, а всі вилучені речі повернуто останньому 31.12.2021 під розписку. Також зазначила, що такої правової підстави, як проведення негласних слідчих розшукових дій на підставі ухвал Волинського апеляційного суду, як передбачено положеннями КПК України - не входить до переліку підстав, визначених статтею другою Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР, яка дає право на відшкодування моральної шкоди, тому в задоволенні позову просила відмовити. Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. 14.12.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 65-70). Свою позицію Державна казначейська служба України мотивувала тим, що у позивача відсутнє право на відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону, оскільки відсутнє судове рішення про встановлення факту незаконного проведення оперативно-розшукових заходів та про визнання незаконними дій (бездіяльності) прокурора та слідчого. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача Волинської обласної прокуратури, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає виходячи з наступного. Судом встановлено, що СУ ГУНП у Волинській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42020030000000057 від 09.04.2020 року за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, за фактами вимагання неправомірної вигоди посадовими особами. Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Згідно ч. 1 ст. 258 КПК України ніхто не може зазнати втручання у приватне спілкування без ухвали слідчого судді. Частиною 1 ст. 263 КПК України передбачено, що зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (мереж, що забезпечують передавання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого виду між підключеними до неї телекомунікаційними мережами доступу) є різновидом втручання у приватне спілкування, яке проводиться без відома осіб, які використовують засоби телекомунікацій для передавання інформації, на підставі ухвали слідчого судді, якщо під час його проведення можна встановити обставини, які мають значення для кримінального провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 264 КПК України пошук, виявлення і фіксація відомостей, що містяться в електронній інформаційній системі або їх частин, доступ до електронної інформаційної системи або її частини, а також отримання таких відомостей без відома її власника, володільця або утримувача може здійснюватися на підставі ухвали слідчого судді, якщо є відомості про наявність інформації в електронній інформаційній системі або її частині, що має значення для певного досудового розслідування. Ухвалами Волинського апеляційного суду від 14.04.2020 року, 10.06.2020 року, 10.08.2020 року, 01.10.2020 року надано дозволи начальнику відділу прокуратури Волинської області Безушку О.М. на проведення негласних слідчих (розшукових) дій щодо [PERSON] , а саме: зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж шляхом контролю за телефонними розмовами з абонентського номеру рухомого (мобільного) зв`язку передплаченого сервісу (сім-картки) з номером, яким користується [PERSON] ; аудіо-відеоконтроль особи [PERSON] ; спостереження за особою [PERSON] з використанням відеозапису, фотографування та спеціальних технічних засобів для спостереження; обстеження публічно недоступних місць, житла чи іншого володіння особи, зокрема службового кабінету, який знаходиться в [ADDRESS] , з метою встановлення технічних засобів аудіо-відеоконтролю особи [PERSON] (а.с.21-28). 26.04.2021 року за вих.№ 3564/24/7-2021 старшим слідчим СУ ГУНП у Волинській області було повідомлено [PERSON] про тимчасове обмеження його конституційних прав (а.с.92). У кримінальному провадженні № 42020030000000057 на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 16.11.2020 року проводились обшуки, в тому числі за місцем роботи та проживання [PERSON] (а.с.93-96) Так, під час обшуку 16.11.2020 року за місцем проживання [PERSON] вилучено мобільні телефони, планшет та інші речі, дозвіл на вилучення яких надано ухвалою слідчого судді (а.с.39-47) Постановою старшого слідчого від 17.11.2020 року вказані мобільні телефони та інші речі визнано речовими доказами (а.с.106-111). Згідно протоколу огляду від 22.12.2020 року вилучених речей під час проведення обшуку за місцем проживання [PERSON] , огляди телефонів не проводилися, а всі вилучені речі були повернуті [PERSON] під розписку 22.12.2020 року та 31.12.2020 року (а.с.54-55, 56-58). Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статей 55,56 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 4,5 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Як на підставу позовних вимог позивачі посилаються на ст. 1176 ЦК України, положення якої передбачають, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави для відшкодування шкоди зазначені в цивільному законодавстві і для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди необхідний склад правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вина. В ході розгляду даної справи позивачем не надано суду доказів щодо незаконних дій Волинської обласної прокуратури при проведенні негласних слідчих оперативно-розшукових дій щодо позивача та проведення обшуку. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Спеціальним законом, який регулює відносини щодо відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон). Статтею 1 Закону передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно зі статтею 2 Закону право на відшкодування шкоди виникає у випадках, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Проаналізувавши встановлені обставини, у зв`язку із відсутністю судових рішень, якими би було встановлено незаконність проведення оперативно-розшукових заходів, незаконність обшуку та незаконного зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж шляхом контролю за телефонними розмовами з абонентського номеру рухомого (мобільного) зв`язку передплаченого сервісу, аудіо-, відео контроль особи, спостереження за особою з використанням відеозапису, фотографування та спеціальних технічних засобів для спостереження, обстеження публічно недоступних місць, житла чи іншого володіння особи, зокрема службового кабінету, з метою встановлення технічних засобів аудіо-, відео контролю, суд погоджуючись із поясненнями представника Волинської обласної прокуратури, приходить до висновку, що у позивача відсутнє право на відшкодування моральної шкоди, передбаченої Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Положеннями п. 10-1 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Волинської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки в позові [PERSON] до Волинської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , про відшкодування моральної шкоди відмовлено, тому вимога про стягнення витрат на оплату послуг адвоката задоволенню також не підлягає.

Outcome: dismissed