Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить ухвалити рішення, яким змінити спосіб та розмір аліментів, призначений рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 11.07.2018 року у справі № 444/981/18, провадження № 2/444/698/2018, а саме змінити спосіб із стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на стягнення аліментів у частці від доходу та збільшити розмір аліментів, що стягуються із [PERSON] на утримання малолітньої (неповнолітньої) дитини, а саме сина, [PERSON] , [INFO] та стягуються в її, [PERSON] , користь та стягувати із [PERSON] кошти на утримання малолітньої (неповнолітньої) дитини, сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини доходу (заробітку) відповідача [PERSON] щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття, та стягувати такі в її, [PERSON] , користь. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, однак такий розірвано рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 02.04.2019 року у справі № 444/3293/18, провадження № 2/444/368/2019. У даному шлюбі в них народилася спільна дитина, а саме син, [PERSON] , [INFO] . Так як відповідач [PERSON] не надав коштів в добровільному порядку на утримання нашої спільної дитини, не цікавився потребами сина, не займався його вихованням, вона змушена була звернутися 17.04.2018 року у Жовківський районний суд Львівської області із позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 11.07.2018 року у справі № 444/981/18, провадження № 2/444/698/2018, стягуються з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини, а саме: сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. 00 коп. щомісячно всіх його видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Стверджує, що відповідач надалі не надає кошти добровільно на утримання дитини, не сплачує аліменти згідно рішення суду, не цікавиться потребами дитини. Звертає увагу суду, що в неї на утриманні є ще одна дитина. Коли вона зверталася в Жовківський районний суд Львівської області із позовом про стягнення аліментів, а це ще був 2018 рік, в державі були нижчі ціни на продукти харчування, комунальні послуги, одяг, канцелярське приладдя. Для спільної дитини з відповідачем постійно потрібно купляти засоби гігієни, корисні продукти харчування, син щвидко росте, а тому постійно потребує купівлі нового одягу та взуття, що спричиняє колосальні витрати. Позивач вказує, що вона як одержувач аліментів бажаю зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу. Вважає, що батько дитини, тобто відповідач у справі, який є особою молодого віку, здоровим та працездатним може сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини доходу (заробітку) на утримання дитини. Такий розмір аліментів обумовлює тим, що їх спільна дитина швидко росте, а тому постійно потребує купівлі нового одягу, взуття, крім того необхідним для сина є надання корисних продуктів харчування, ціни на які постійно зростають, досягли рівня європейських, купівля засобів гігієни, проведення дозвілля, оплата комунальних послуг, купівля канцелярського приладдя, оскільки син навчається у школі, проведення дозвілля, лікування. Звертає увагу суду, що у відповідача немає жодних перешкод по стану здоров`я для праці і як наслідок для отримання заробітку та надання з такого грошей для утримання його дитини. Стверджує, що їй точно відомо, що відповідач отримує заробітну плату як військовослужбовець, а також премії, доплати. Така інформація стала їй відомою від самого відповідача, який повідомив, що є мобілізованим. Відповідач отримує стабільний значний дохід, тобто матеріальне становище відповідача значно покращилося. Позивач вказує, що враховуючи вимоги ст. 182, 192 Сімейного Кодексу України, те, що вона з дитиною проживають окремо від відповідача, їх спільний з відповідачем син проживає з нею, знаходиться на її утриманні, обов`язок відповідача, батька дитини утримувати свою дитину, беручи до уваги насамперед інтереси дитини, зумовлені його розвитком, зважаючи на те, що у неї на утриманні є ще одна дитина, а їх спільний із відповідачем син потребує значних коштів на його утримання, а [PERSON] є особою молодого віку, працездатним, не має перешкод до праці та отримання заробітку, доходу, його матеріальне становище покращилося, оскільки він отримує заробітну плату, доплати як військовослужбовець, а на час ухвалення рішення про стягнення аліментів не працював, а тому вважає, що він має можливість сплачувати кошти на утримання свого на сьогоднішній день малолітнього, а в подальшому неповнолітнього сина (аліменти) та виконувати покладені на нього законодавством обов`язки по забезпеченню зі своєї сторони дитини належного рівня життя для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку в більшому розмірі, ніж це визначено рішенням суду. Як наслідок просить позов задовольнити. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 01.02.2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи було призначено на 01.03.2023 року о 09 год. 30 хв. 01.03.2023 року було відкладено розгляд справи для повторного виклику відповідача в судове засідання, яке було призначено на 03.04.2023 року о 09 год. 30 хв. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Суд бере до уваги, що від відповідача до та під час розгляду справи на адресу суду не надходило жодних клопотань, заяв, в тому числі про відкладення розгляду справи, відзиву на позовну заяву, заперечень. А тому суд приходить до висновку, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, правом подання відзиву, як наслідок правом подання доказів на спростування позовних вимог не скористався. Ч. 1 ст. 280 ЦПК України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, що згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, зважаючи на подану нею заяву про розгляд справи у її відсутності та без участі відповідача й про постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 27.09.2017 року зареєструвала шлюб із відповідачем [PERSON] у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що було складено актовий запис № 3254. Це підтверджується викладеним у свідоцтві про шлюб серії [NUMBER] , яке видане Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 27.09.2017 року. Однак рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 02.04.2019 року у справі № 444/3293/18, провадження № 2/444/368/2019, яке набрало законної сили 14.05.2019 року, даний шлюб було розірвано. В сторін народилася спільна дитина, а саме син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане Львівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. В позивача є ще одна дитина, а саме дочка, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке видане повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовківського районного управління юстиції у Львівській області 19.06.2015 року. Позивач зверталася у Жовківський районний суд Львівської області із позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 11.07.2018 року у справі № 444/981/18, провадження № 2/444/698/2018, її позов було задоволено та вирішено стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини, а саме: сина [PERSON] , [INFO] та стягувати такі в користь його матері, тобто в мою, [PERSON] , користь, в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. 00 коп. щомісячно всіх його видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Дане рішення суду набрало законної сили 22.08.2018 року. Згідно ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. На виконання даного рішення було видано виконавчий лист. Викладеним у довідці № 1342, яка видана Куликівською селищною радою Львівського району Львівської області 22.12.2022 року, стверджується, що згідно рішення позачергової XXXVI сесії VIII демократичного скликання № 6 від 15 червня 2022 року «Про перейменування вулиць», [ADDRESS] була перейменована на [ADDRESS]. З довідки № 1341, яка видана Куликівською селищною радою Львівського району Львівської області 22.12.2022 року, вбачається, що [PERSON] , 1989 року народження, зареєстрована в [ADDRESS] і має такий склад сім`ї: дочка, [PERSON] , [INFO] , син, [PERSON] , [INFO] . Тобто суд констатує, що спільна позивача та відповідача дитина, син, [PERSON] , [INFO] , фактично проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач надалі не надає кошти добровільно на утримання дитини, не сплачує аліменти згідно рішення суду, не цікавиться потребами дитини. Доказів на спростування викладених обставин відповідачем на адресу суду не надано. Згідно ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, які регулюють правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (зокрема - статті 182 та 183). Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 61-37114св18. Згідно ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. А тому позивач як одержувач аліментів має право на зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу. Як наслідок суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зміни способу стягнення аліментів підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд приходить до висновку, що відповідач у справі, який є особою молодого віку, здоровим та працездатним може сплачувати аліменти в в частці від свого доходу (заробітку) на утримання дитини. З матеріалів справи не вбачається та судом не встановлено, що у відповідача є будь-які перешкоди по стану здоров`я для праці і як наслідок для отримання заробітку та надання з такого грошей для утримання його дитини. З довідки № 926, яка видана військовою частиною № [NUMBER] Державної прикордонної служби України 26.12.2022 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині [NUMBER] з 12.10.2022 року. Тобто судом встановлено, що позивач є мобілізованим, як наслідок суд приходить до висновку, що він отримує заробіток, дохід як військовослужбовець, тобто його матеріальне становище покращилося, оскільки на час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів він не працював. Доказів, що відповідач добровільно надає кошти на утримання своєї дитини матеріали справи не містять. Суд враховує, що з 1 січня 2023 року мінімальна заробітна плата в Україні становить 6700,00 грн., а середньомісячна заробітна плата по Чернівецькій області становить близько 14000,00 грн. Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2272 гривні, а для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня - 2833 гривні. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. А тому відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення сином повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2, 3 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів судом враховується не тільки заробітна плата платника аліментів, але й інші види доходів, перелік яких наведений у постанові КМ України від 26 лютого 1993 р. №146 "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". Серед таких доходів, зокрема, основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до неї, премії та винагороди, допомога по безробіттю, пенсія, стипендія, доходи від підприємницької діяльності тощо. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. З положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, частин 7, 8 Сімейного кодексу України вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. З матеріалів справи не вбачається та відповідачем не подано доказів, що в нього утриманні є інші особи. Відповідно до ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. На сьогоднішній день відповідач є повноцінним зрілим чоловіком, який має можливість працювати та надавати допомогу на дитину. Крім того судом встановлено, що відповідач отримує заробіток (дохід). А тому враховуючи вимоги статей 182, 192 Сімейного Кодексу України, встановлені судом обставини, а саме те, що позивач з дитиною проживають окремо від відповідача, їх спільний з відповідачем син проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні, обов`язок відповідача, батька дитини утримувати свою дитину, беручи до уваги насамперед інтереси дитини, зумовлені його розвитком, зважаючи на те, що у позивача на утриманні є ще одна дитина, а їх спільний із відповідачем син потребує значних коштів на його утримання, водночас відповідач [PERSON] є особою молодого віку, працездатним, не має перешкод до праці та отримання заробітку, доходу, його матеріальне становище покращилося, оскільки він отримує заробітну плату, доплати як військовослужбовець, а на час ухвалення рішення про стягнення аліментів не працював, а тому суд приходить до висновку, що відповідач має можливість сплачувати кошти на утримання свого на сьогоднішній день малолітнього, а в подальшому неповнолітнього сина (аліменти) та виконувати покладені на нього законодавством обов`язки по забезпеченню зі своєї сторони дитини належного рівня життя для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку в більшому розмірі, ніж це визначено рішенням суду, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання дитини в збільшеному розмірі, а саме в розмірі 1/4 частини доходу (заробітку) відповідача [PERSON] щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття. Зокрема, такий розмір аліментів обумовлений тим, що спільна дитина сторін, син, [PERSON] швидко росте, а тому постійно потребує купівлі нового одягу, взуття, крім того необхідним для сина є надання корисних продуктів харчування, ціни на які постійно зростають, досягли рівня європейських, купівля засобів гігієни, проведення дозвілля, оплата комунальних послуг, купівля канцелярського приладдя, оскільки він навчається у школі, проведення дозвілля, лікування. При цьому саме інтересам дитини судом надано перевагу, оскільки суд вживає всіх заходів для забезпечення прав дітей на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Суд збільшує розмір аліментів починаючи з дати набрання рішенням законної сили, оскільки на день звернення в суд з позовом, як і на день ухвалення даного рішення до набрання таким законної сили аліменти з відповідача стягуються відповідно до рішення Жовківського районного суду Львівської області від 11.07.2018 року у справі № 444/981/18, провадження № 2/444/698/2018. А тому після набрання даним рішенням суду законної сили підлягає відкликанню із відділу ВДВС виконавчий лист, виданий на виконання рішення Жовківського районного суду Львівської області від 11.07.2018 року у справі № 444/981/18, провадження № 2/444/698/2018. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так як позивач звільнена від сплати судового збору, її позовні вимоги задоволені, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача. На підставі та

Outcome: approved