Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

01 лютого 2023 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 25 квітня 2005 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, але на даний час мешкають окремо. Від шлюбу сторони мають дітей, а саме доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . З 2018 року сторони разом з дітьми виїхали до Королівства Іспанія, де наразі і проживає позивач з дітьми. Відповідач, після введення на території України воєнного стану, у березні 2022 року повернувся до України та наразі проходить військову службу. З посиланням на ст.ст.180-193 СК України, позивач просить суд стягнути щомісячно з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу). Відповідач у письмовому відзиві фактично позов не визнав. Вказує, що позивач не надала докази її проживання разом з дітьми та їх утримання, відомості про понесення відповідних витрат. Також відповідач вказує, що має поганий стан здоров`я. Представник позивача в судовому засіданні просила суд позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову. Додатково до доводів відзиву вказав, що вважає неналежними всі докази, які надані позивачем, оскільки вони не легалізовані у встановленому порядку, вважає неналежним переклад документів, а також завищеними судові витрати. Також вказав, що розмір аліментів у розмірі 1/3 частини буде завищеним, оскільки відповідач отримує значні доходи. Заслухавши присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з таких підстав. Судом встановлено, що з 25 квітня 2005 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, але на даний час мешкають окремо. Від шлюбу сторони мають дітей, а саме доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . З 2018 року сторони разом з дітьми виїхали до Королівства Іспанія, відповідач, після введення на території України воєнного стану, у березні 2022 року повернувся до України та наразі проходить військову службу. Відповідач з позивачем та дітьми не проживає та не приймає безпосередньої участі в утриманні дітей. Доказів про протилежне відповідач суду не надав. Позивач на даний час проживає з дітьми на території Королівства Іспанія. Стверджуючи про протилежне, сторона відповідача не пояснила суду, з ким, на думку відповідача, діти проживають наразі. Крім того факт проживання дітей в Королівстві Іспанії разом з позивачем підтверджується документами про реєстрацію їх місця проживання у цій країні та відвідування дітьми навчального закладу. Доводи представника відповідача, що всі документи, надані позивачем, мають бути легалізовані на території України, суд відхиляє, оскільки відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Оскільки доказами можуть бути будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), то сама по собі відсутність легалізації виданих на території Королівства Іспанія документів про місце проживання та навчання дітей, не можуть бути підставою для їх відхилення судом, оскільки відповідач жодних доказів, що спростовують наведені у них відомості не надав та так і не пояснив суду, з ким, на його думку, проживають діти за кордоном, де вони навчаються і хто їх утримує. Що стосується доводів представника відповідача про неналежність перекладу документів, то суд зазначає, що стороною відповідача не зазначено в чому конкретно полягає невірність перекладу, яким чином спотворений їх зміст чи які відомості у ньому є недостовірними. Як зазначено у статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не приймає участі в утриманні дітей, а отже він зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача, яка їх утримує. Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Під час судового розгляду не встановлено обставин щодо поганого матеріального становища дітей. Відсутні відомості також про поганий стан здоров`я дітей. Відповідач інших утриманців не має і доказів протилежного суду не надав. Відомостей про свій заробіток відповідач суду не надав. Також суд вважає, що стан здоров`я відповідача є задовільним, оскільки наразі він проходиться військову службу, що передбачає його придатність для неї за медичними показниками. Інших істотних обставин при визначенні розміру аліментів, суд не знаходить. При цьому, частиною дев`ятою статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. На думку суду, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, а також беручи до уваги рівність прав та обов`язків батьків в утриманні дитини, на користь позивача з відповідача слід стягувати аліменти у розмірі 1/3 частки його доходу. Посилання представника відповідача, що такий розмір аліментів є завищеним, бо відповідач отримує значні доходи, суд відхиляє, оскільки сторона відповідача жодних відомостей про доходи відповідача не надала, хоча тягар доказування в цій частині лежить саме на ній. У зв`язку із задоволенням позову, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1\~073,60 грн. Також з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати з надання професійної правничої допомоги у розмірі 5\~000,00 грн. Розмір цих витрат, на думку суду, є співмірним із складністю цієї справи, є посильним для компенсації відповідачем, а також підтверджений належними та допустимими доказами, які надані стороною позивача. Окремі недоліки в оформленні документів з надання послуг адвокатом не спростовують факт понесення позивачем цих витрат. Що стосується витрат сторони позивача на переклад документів, то суд відмовляє у їх стягненні, оскільки всупереч приписам ч.1 ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору позивач не включила витрати на переклад документів до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, хоча ці витрати можливо було передбачити, з огляду на постійне місце проживання позивача з дітьми за кордоном та виникнення об`єктивної необхідності у здійсненні перекладу певних доказів. В такому випадку, на підставі ч.2 ст.134 ЦПК України, ці витрати не підлягають до компенсації позивачу. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. На підставі ст.268 ЦПК України,\~ суд, -

Outcome: approved