Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

Позивач ПрАТ «Європейський страховий альянс» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків у порядку суброгації. Позовні вимоги мотивовано тим, що 21 січня 2019 року між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та [PERSON] уклали договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією автотранспортного засобу № 1063453, відповідно до умов якого Страховик зобов`язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля VOLКSWAGEN, д.н. [NUMBER] . 08 січня 2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Merсedes-Benz» під керуванням [PERSON] . Постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП. Відповідно до рахунку СТО №СТ [NUMBER] від 11.02.2020 року, вартість відновлюваного ремонту застрахованого автомобіля складає 40419,36 грн. У зв`язку з вищезазначеним позивачем на виконання умов договору страхування була здійснена виплата страхового відшкодування у розмірі 41119,36 грн. (з урахування витрат за транспортування пошкодженого транспортного засобу до СТО у розмірі 700 грн.). Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у АТ «СК «Країна» за Полісом серії АО № 4085997. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, складає 10 0000,00 грн., розмір франшизи складає 0 грн. Тому, 06.08.2020 року позивач звернувся до АТ «СК «Країна» із заявою про виплату страхового вішкодування. Таким чином, як беспосередньо вина особа у ДТП [PERSON] зобов`язаний відшкодувати ПрАТ «Європейський страховий Альянс» різницю між завданою шкодою та виплатою АТ «СК«Країна» у розмірі 13 004 грн. 54 коп., (41119,36 грн. - завдана майнова шкода), 28114,82 грн. (виплата АТ «СК «Країна» з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу). З метою досудового врегулювання позивач звертався до відповідача з претензією № 3552/8, проте відшкодування так і не було здійснено, з чим відповідач змушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 13 січня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Ухвалу суду від 13 січня 2023 року про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви разом із доданими до неї додатками, направлялась на адресу відповідача, однак, відповідач процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, 21 січня 2019 року між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та [PERSON] був укладений договір № 1063453 добровільного страхування ризиків, предметом якого є страхування транспортного засобу «Voklswagen Touran», д.н.з. [NUMBER] . 08.01.2020 року 17 год. 23 хв. керуючи автомобілем «Мercedes-Benz Sprinter», д.н.з. [NUMBER] , порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України здійснив зіткнення з припаркованим транспортним засобом «Voklswagen» д.н.з. [NUMBER] ., що спричинило механічні пошкодження обох транспортних засобів, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. Постанова набрало законої сили 03 березня 2020 року. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Внаслідок вказаної ДТП застрахований у ПрАТ «СК «Краіїна» транспортному засобу «Мercedes-Benz Sprinter», д.н.з. [NUMBER] спричинені механічні пошкодження. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 08 січня 2020 року складає 28 668 (двадцять вісім тисяч шістсот шістдесят вісім) гривень 61 коп. Згідно до рахунку СТ-[NUMBER] від 11 лютого 2020 року вартість відновлюваного ремонту склала 40 419,36 грн. Згідно акту виконаних робіт СТО-[NUMBER] від 20 лютого 2020 року ПрАТ СК «Європейський страхой Альянс» оплатив за ремонт автомобіля «Voklswagen» 40 419,36 грн. 21 січня 2020 року [PERSON] звернувся до позивача з повідомленням про подію з транспортним засобом, у якій просив виплатити належну суму страхового відшкодування по страховій справі №33/20, за транпортування пошкодженого засобу до СТО. Цивільно-правова відповідальність відповідача на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена полісом АО № 4085997. Ліміт відповідальності 100 000,00 грн., розмір франшизи 0 грн. Таким чином, оскільки лімітом по полісу АО № 4085997, що покривається страховою компанією відповідача є 100 000,00 грн. Невідшкодована (непокрита) частина страхового відшкодування становить 13004,54 грн. ( 41119,36 грн. завдана майнова шкода - 28 114,82 грн. сума виплати страхового відшкодування АТ "СК "Країна" з урахуванням коєфіцієнту зносу). Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася із настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно із ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. За приписами ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п .27 постанови № 4 від 01 березня 2013 р., що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами ст. 1191 ЦК України. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України в справі № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року, згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. У відповідності до ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14 звернула увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем, у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні. Таким чином, до ПрАТ «Європейський страховий Альянс» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] на підставі ст. 993 Цивільного кодексу України - в порядку суброгації. Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на положення ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Також, у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 Цивільного кодексу України суброгація застосовується лише до майнового страхування. Згідно із ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку У відповідності до ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно зі ст. 1194 ЦК України: особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові ВСУ від 03.10.2018 року по справі № 686/17155/15-ц, який підтримав правовий висновок, викладений у постанові ВСУ у справі № 6-691цс15 та зазначив, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без врахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхова виплата). На підставі цього висновку Верховний суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає в межах ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту - безпосередній винуватець. Отже, оскільки страховик за полісом виплатив страхове відшкодування, він виконав своє зобов`язання перед потерпілим в повному обсязі, а різницю між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля VOLКSWAGEN, д.н. [NUMBER] ., та сумою виплати, зобов`язаний відшкодувати саме відповідач. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved