Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

Харизма Вадим Валерійович , який діяв в інтересах [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ), 12.04.2021 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач-1, [PERSON] ), Бишівської сільської ради Фастівського району Київської області, Головного управління Держгеокадастру України у Київській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, скасування записів державного реєстратора з реєстрації речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті спадкодавців за заповітом подружжя: [PERSON] та [PERSON] на належне їм на момент смерті на праві спільної сумісної власності подружжя нерухоме майно (частини житлового будинку, присадибну земельну ділянку та вклад в у банку фінансовій установі) та вступила в управління зазначеним спадковим майном, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] на праві особистої приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку типової малоповерхової забудови - двоповерхова квартира [ADDRESS] , яка розташована навпроти, ліворуч від належної [PERSON] на праві власності 1/2 частини житлового багатоквартирного будинку - двоповерхової квартири [ADDRESS] . До земельних ділянок на яких розташовані будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] які належать [PERSON] та [PERSON] існує єдина дорога загального користування (проїзд) до частин домоволодінь та надвірних господарських будівель і споруд сторін. Заїзд починався від червоної лінії забудови (з [ADDRESS] , загальною довжиною 36 м. для заїзду до гаражу який розташований углибині земельної ділянки, праворуч, на якій розміщена 1/2 частина житлового будинку. Даним проїздом завжди користувались спадкоємці - заповідачі: [PERSON] , [PERSON] та відповідачка [PERSON] відповідно. Факт спільного заїзду та факт існування заїзду (проїзду) між двома земельними ділянками вказаних частин домоволодінь позивача (спадкоємців-заповідачів позивача) та відповідачки 1 за зазначеними адресами підтверджується планом земельної ділянки та планом відведення земельної ділянки від 1985 (1986) року, ширина якої становить згідно плану території - 3,91м. Проте, в порушення фактичного, сформованого за багато років добросусідського користування заїздом до частин домоволодінь та надвірних господарських будівель і споруд сторін, [PERSON] перекрила (закрила, перегородила) [PERSON] доступ до гаража та виходу на город. Після чого, [PERSON] повідомила [PERSON] , що вона має намір відгородити частину приватизованого нею проїзду як по його ширині, так і по поздовжній між будинками його частині. У зв`язку з чим, [PERSON] почала звертатися до Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області та Макарівського відділення Ірпінського відділу ГУ НП України в Київській області з приводу незаконних дій [PERSON] , пов`язаних з порушенням меж земельної ділянки загального користування та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та отримала відповідь, що це цивільно правовий спір. 14.12.2020 [PERSON] уклала через свого представника, адвоката Харизму В.В. з землевпорядною організацією ПП «Яран і К» договір №2695 про виконання робіт із встановлення межових знаків на місцевості, після чого позивач дізналась, що відповідачка [PERSON] у 2008 році приватизувала частину проїзду (заїзду) загального користування між присадибними земельними ділянками малоповерхової житлової забудови будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] по усій ширині та довжині проїзду (заїзду) між будинками, у загальному розмірі 0,03 га (300,0 кв. м.), штучно зменшивши таким чином ширину проїзду (заїзду) між житловими будинками (їх частинами) до належної Позивачу господарської будівлі (гаражу) (не менше 3,5 метри), зменшила радіус повороту (розвороту) для заїзду до гаража, захарастивши під`їзд до нього, чим фактично перекрила доступ до гаража автомобілем, а також фактично перекрила прохід на город для користування присадибною земельною ділянкою. Враховуючи вищевикладене [PERSON] чотири рази зверталась до [PERSON] з пропозицією досудового врегулювання спору, включно з пропозиціями щодо укладення земельного сервітуту, проте проведена робота результатів не дала, спір залишився не вирішеним. У зв`язку з чим з врахуванням уточненої позовної заяви, просив суд усунути [PERSON] , перешкоди у вільному користуванні в`їзними (виїзними) металевими воротами, земельною ділянкою (її частиною) загального користування шляхом звільнення під`їзду (заїзду) до належної [PERSON] господарської будівлі (гаражу), виходу (проходу) на присадибну земельну ділянку (город) житлового будинку малоповерхової забудови та знесення металевого тину (який перешкоджає проїзду до гаража), знесення металевої вежі (конструкції) водонапірної башти з пластмасовою ємністю, прибрання сміттєвої ям, вуликів, профнастилу, дерев`яних дошок, металевих труб, швелерів, арматури, металевого столу, брухту металу за адресою: [ADDRESS] ; Визнати недійсним державний акт серії ЯЖ №217125 на право власності на земельну ділянку площею 0,0900 га на ім`я [PERSON] ; Визнати недійсним державний акт серії ЯЗ №342426 на право власності на земельну ділянку площею 0,0814 га на ім`я [PERSON] ; Визнати недійсним рішення Бишівської сільської ради 06.11.2007 року №86-11-V про надання дозволу [PERSON] на збір (розробку) технічної документації із землеустрою щодо передачі у приватну власність (приватизацію) земельної ділянки площею 0,06 га за адресою: [ADDRESS] . призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд; Визнати недійсним рішення Бишівської сільської ради 30.07.2007 року №77-09-V про надання дозволу [PERSON] на збір (розробку) технічної документації із землеустрою щодо передачі у приватну власність (приватизацію) земельної ділянки площею 0,0814 га за адресою: [ADDRESS] , призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд; Скасувати запис державного реєстратора з реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Макарівського районного управління юстиції Департаменту державної реєстрації та нотаріату Київської області про реєстрацію речового права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0.0900 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, за кадастровим номером: 3222780601:01:038:0010; Скасувати запис державного реєстратора з реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Макарівського районного управління юстиції Департаменту державної реєстрації та нотаріату Київської області про реєстрацію речового права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0814 га за кадастровим номером: 3222780601:01:038:0008; Всі судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 16.08.2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 12.10.2021 року, яке неодноразово відкладалось. Ухвалою суду від 29.09.2022 року закрито підготовче провадження та призначити дану справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 01.11.2022 року, яке також неодноразово відкладалось. У судове засідання 03.04.2023 року сторони не прибули. Харизма Вадим Валерійович , який діяв в інтересах [PERSON] у заяві просив слухати справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Представик відповідачки [PERSON] - адвокат Свистович Р.С. у поданому відзиві на позов просив відмовити у задоволенні позову, крім того вказав на те, що позивачкою пропущено строк на звернення до суду за захистом своїх прав. Тож у разі, якщо суд вважатиме позов достатньо обґрунтованим, просив застосувати до вимог [PERSON] позовну давність. Що стосується позову, свою позицію обґрунтовує тим, квартири у будинках по колишній [ADDRESS] були надані, зокрема, сім`ї [PERSON] , сім`ї [PERSON] , сім`ї [PERSON] як службове житло на початку 80-х років минулого століття. Фактично до кожної квартири надавалась земельна ділянка площею близько 0.06 га. Між сусідніми будинками існували спільні заїзди до гаражів. Після початку приватизації, спочатку були приватизовані будинки, а у подальшому і земельні ділянки. Ще до приватизації земельних ділянок [PERSON] продав автомобіль, перестав користуватись спільним заїздом та встановив сітку, якою фактично відділив ворота від свого домоволодіння. Під час приватизації земельна ділянка [PERSON] по фактичному користуванню була зміщена в бік земельної ділянки сім`ї [PERSON] , а відтак [PERSON] не заперечував проти приватизації [PERSON] спільного проїзду. Факт того, що земельна ділянка [PERSON] по фактичному користуванню була зміщена в бік земельної ділянки сім`ї [PERSON] і в такому вигляді приватизована [PERSON] підтверджується приватизованою [PERSON] площею земельної ділянки - не 0,06 га, а 0,0814 га. Таким чином приватизація земельних ділянок здійснювалась по їх фактичному використанню. Фактично порядок користування земельними ділянками, за яким [PERSON] отримав у власність 0.0814 га, а [PERSON] 0.0900 га, було визначено [PERSON] та [PERSON] , за життя [PERSON] межі земельної ділянки [PERSON] не оспорював, більше того, підтвердив такі межі, оскільки встановив паркан, який стоїть і до цього часу. Більше того, позивачка, для якої порядок користування спірною земельною ділянкою, що склався між [PERSON] та [PERSON] , є обов`язковим як для правонаступника [PERSON] , знала про такий порядок і про межі земельних ділянок, оскільки сім`я позивачки проживає за адресою: [ADDRESS] (в одному будинку з [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] ). Відтак саме такі межі земельної ділянки і є обов`язковими для [PERSON] як правонаступника [PERSON] . Аналогічний висновок міститься у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №636/1088/15-ц. Представник відповідача - Бишівської сільської ради Фастівського району Київської області у своєму відзиві на позов просили розглядати дану справу без участі представника ради, крім того звернувся до суду із клопотанням, відповідно до якого не заперечує проти прийняття рішення у їх відсутність за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру України у Київській області відзив на позов не надав, заяв, клопотань не направляв. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, зазначається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] визнають той факт, що між земельними ділянками на яких розташовані будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] , існує асфальтоване дорожнє покриття, єдина дорога загального користування (проїзд) до частин домоволодінь та надвірних господарських будівель і споруд сторін, що підтверджується поясненнями сторін які містяться в матеріалах справи, планами земельних ділянок, технічними документаціями із землеустрою, фотокопіями. Даним проїздом (заїздом) завжди користувались спадкоємці - заповідачі: [PERSON] , [PERSON] та відповідачка [PERSON] відповідно. Зміст добросусідства полягає в тому, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їхнього цільового призначення, при яких власникам і землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей ( затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо)(частина перша статті 103 ЗК України). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (частина друга статті 103 ЗК України). Встановлено, що відповідно до архівного витягу від 04.12.2020 року рішенням Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області від 06.11.2007 року № 86-11-V про надання дозволу на збір і виготовлення технічної документації для безоплатної передачі у приватну власність земельних ділянок для обслуговування житлових будинків, господарських споруд та для ведення особистого селянського господарства та додатку до рішення №86 від 06.11.2007 року [PERSON] надано право на приватизацію земельної ділянки по [ADDRESS] , площею 0,06 га (а.с.50 - 51, 58, том.1). Відповідно до листа Архівного відділу Макарівської РДА від 17.12.2020 року № 05-06/659, вбачається, що в протоколах сесій Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області за 2005,2008, 2009, 2010 роки, які зберігаються в архівному фонді №47 «Бишівська сільська рада та її комітет», не виявлено інших рішень про надання дозволу [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо передачі у приватну власність земельних ділянок площею 0,06-0,09 га та 0,03 га, призначених для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] (а.с.60, том.1). Відповідно до листів Архівного відділу Макарівської РДА від 11.01.2021 року № 05-06/02 та 28.01.2021 №05-06/20 вбачається, що в протоколах сесій Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області за 2006 - 2012 роки та 2012 - 2019 роки які зберігаються в архівному фонді №47 «Бишівська сільська рада та її комітет», не виявлено рішення про затвердження розробленої технічної документації із землеустрою (проекту землеустрою) щодо передачі у приватну власність (приватизацію) земельної ділянки кадастровий номер 3222780601:01:038:0010) площею 0,06 га - 0,09 га громадянці [PERSON] по [ADDRESS] (а.с.61, 62, том.1). В той же час, згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серія ЯЖ № 217125, який 21.01.2009 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010933000001, земельна ділянка площею 0,09 га, кадастровий номер 3222780601:01:038:0010, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] , передана у власність [PERSON] . Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серія ЯЗ № 342426, який 22.05.2009 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010991400749, земельна ділянка площею 0,0814 га, кадастровий номер 3222780601:01:038:0008, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] , передана у власність [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.04.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 169, спадкоємцем майна [PERSON] є [PERSON] . Спадщина складається із земельної ділянки загальною площею 0,0814 га, яка розташована в [ADDRESS] та належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 342426, виданого згідно рішення Бишівської сільської ради від 30.07.2007 року «77-09-V (рішення) та зареєстрованого 22 травня 2009 року Управлінням земельних ресурсів у Макарівському районі Київської області у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010991400749, кадастровий номер 3222780601:01.038:0008, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Суд встановив, що до земельних ділянок на яких розташовані будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] які належать [PERSON] та [PERSON] існує єдина дорога загального користування (проїзд) до частин домоволодінь та надвірних господарських будівель і споруд сторін. Заїзд починався від червоної лінії забудови (з [ADDRESS] , загальною довжиною 36 м. для заїзду до гаражу який розташований углибині земельної ділянки, праворуч, на якій розміщена 1/2 частина житлового будинку. Такий проїзд є необхідним для спільного користування, оскільки служить єдиною можливістю заїзду на прибудинкову територію між суміжними садибами, проїзду в кінець садиби, необхідний для заїзду позивача автомобілем до належної йому господарської будівлі - гаражу, з дотриманням передбаченого радіусу повороту (розвороту) для заїзду до гаражу (виїзду з гаража). Даним проїздом завжди користувались спадкоємці - заповідачі: [PERSON] , [PERSON] та відповідачка [PERSON] відповідно. В порушення фактичного, сформованого за багато років добросусідського користування заїздом до частин домоволодінь та надвірних господарських будівель і споруд сторін, [PERSON] перекрила (закрила, перегородила) [PERSON] доступ до гаража та виходу на город, що підтверджується фотокопіями які містяться в матеріалах справи та зверненнями [PERSON] до Макарівського відділення Ірпінського відділу ГУ НП України в Київській області з приводу незаконних дій [PERSON] , пов`язаних з порушенням меж земельної ділянки загального користування. Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. 14.12.2020 [PERSON] уклала через свого представника, адвоката Харизму В.В. з землевпорядною організацією ПП «Яран і К» договір №2695 про виконання робіт із встановлення межових знаків на місцевості, після чого позивач дізналась, що відповідачка [PERSON] у 2008 році приватизувала частину проїзду (заїзду) загального користування між присадибними земельними ділянками малоповерхової житлової забудови будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] по усій ширині та довжині проїзду (заїзду) між будинками, у загальному розмірі 0,03 га (300,0 кв. м.), штучно зменшивши таким чином ширину проїзду (заїзду) між житловими будинками (їх частинами) до належної Позивачу господарської будівлі (гаражу) (не менше 3,5 метри), зменшила радіус повороту (розвороту) для заїзду до гаража, захарастивши під`їзд до нього, чим фактично перекрила доступ до гаража автомобілем, а також фактично перекрила прохід на город для користування присадибною земельною ділянкою. Таким чином, [PERSON] приватизувала частину проїзду (заїзду) загального користування між присадибними ділянками малоповерхової забудови по усій ширині та довжині проїзду (заїзду) між будинками у загальному розмірі 0.03 га, штучно зменшивши таким чином встановлену законом ширину проїзду (заїзду) між будинками, зменшила радіус повороту (розвороту) для заїзду до гаража та виїзду з гаража, захарастивши під`їзд до нього, а також проходу на город, чим фактично відповідачка взагалі перекрила доступ позивачці до гаража автомобілем та проходу на город для користування присадибною земельною ділянкою. 22 січня 2021 року на звернення [PERSON] членами постійно діючої депутатської комісії з питань земельних відносин, агропромислового розвитку, природокористування, екології, планування території, охорони пам`яток та історичного середовища, спільно з начальником відділу з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища Бишівської сільської ради було проведено перевірку з виїздом на місце та складено акт. Згідно цього акту відповідно до винесених меж в натурі (на місцевості) земельні ділянки як [PERSON] так і [PERSON] не відповідають існуючим межам в частині фасаду та накладаються на земельні ділянки загального користування (а.с.78 -79, том.1). Згідно висновку земельно - технічної експертизи проведеної в Українському центрі судових експертиз № 1-21/12 від 21.12.2021 року судом встановлено, що - площа земельної ділянки кадастровий номер 3222780601:01:038:0008, яка перебуває у фактичному користуванні [PERSON] , становить 0.0793 га; - площа земельної ділянки кадастровий номер 3222780601:01:038:0010, яка перебуває у фактичному користуванні [PERSON] , становить 0.0746 га; - фактичний порядок користування земельною ділянкою кадастровий номер 3222780601:01:038:0010, яка належить відповідачу [PERSON] , не відповідає координатам поворотних точок меж визначеними Технічною документацією № 14-1248 та правовстановлюючим документам, зокрема Державного акту серія ЯЖ № 217125; - фактичний порядок користування земельною ділянкою кадастровий номер 3222780601:01:038:0008, яка належить позивачці [PERSON] , не відповідає координатам поворотних точок меж визначеними Технічною документацією № 14-3250 та правовстановлюючим документам, зокрема Державного акту серія ЯЗ № 342426; - фактичні межі земельної ділянки кадастровий номер 3222780601:01:038:0010, яка належить відповідачу [PERSON] , частково накладаються на земельну ділянку кадастровий номер 3222780601:01:038:0008, яка належить позивачці [PERSON] . Площа накладання становить 8,5 кв.м. Технічно можливо встановити земельний сервітут (шириною - 3,50 (в місці звуження 2,81 м); довжиною - 29,88 м - 30,12 м) через земельну ділянку кадастровий номер 3222780601:01:038:0010, яка належить відповідачу [PERSON] , для проходу та проїзду транспортним засобом на земельну ділянку кадастровий номер 3222780601:01:038:0008, яка належить позивачці [PERSON] (а.с.123 -145, том. 2). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 103 ЗК України визначено зміст добросусідства. Зокрема власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Статтею 106 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Згідно зіст.116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. В постанові Верховного Суду від 13.12.2018 р. у справі №344/11313/14-ц зазначено, що встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Факт накладення земельних ділянок, які належать [PERSON] та [PERSON] підтверджується письмовими доказами, зокрема: висновком земельно - технічної експертизи проведеної в Українському центрі судових експертиз № 1-21/12 від 21.12.2021 року (а.с.123 -145, том. 2). Факт невідповідності користування земельними ділянками та накладання земельних ділянок сторін на землі загального користування крім висновку земельно - технічної експертизи № 1-21/12 від 21.12.2021 року, також підтверджується Актом Бишівської сільської ради за №1 від 11.01.2021 року (а.с.78, том.1). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що [PERSON] приватизувала земельну ділянку у значно більшому розмірі та за неналежною адресою, захопивши частину земельної ділянки загального користування (спільний проїзд) та чинить перешкоди [PERSON] в користуванні земельною ділянкою загального користування у зв`язку з чим, позов підлягає задоволенню. Згідно із ст. 393 ЦК України правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і власник майна, право якого порушено внаслідок видання правового акта, має право вимагати відновлення того становища яке існувало до видання цього акта. Зі змісту ч. 1 ст. 155 ЗК України вбачається, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку (постанова Верховного Суду від 31.01.2019 року справа №303/813/14-ц). Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Щодо позовної давності, остання не підлягає застосуванню адже на переконання суду [PERSON] дізналась про порушення її праві після отримання першої відповіді Бишівської сільської ради Фастівського району Київської області від 25.11.2020 року за № 575 та відповіддю від 11.12.2020 року за вих. № Д-623 Макарівського відділення Ірпінського відділу ГУ НП України в Київській області, де повідомлено, що підстав для внесення відомостей до ЄРДР немає. З приводу розподілу меж між земельними ділянками, рекомендовано звернутись до суду з цивільно правовим позовом для вирішення питання по суті в зв`язку з чим позовна давність позивачем не пропущена (а.с.80-81, 82 том.1). Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України: судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Понесені позивачем витрати на виконання робіт з встановлення межових знаків у сумі 8500 грн. 00 коп., витрати на придбання канцелярських товарів та автотранспортні витрати 1499 грн. 94 коп., витрати на поштові відправлення 1300 грн. 21 коп., витрати згідно запитів адвоката на архівний відділ 482 грн. 60 коп., не відносяться до витрат пов`язаних з розглядом справи, а тому суд вважає за необхідне, віднести дані витрати за рахунок позивача. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача було надано: копію додатку №1 до договору, у цивільній справі №370/895/21 та копію акту приймання - передачі по договору з вказанням списку наданих послуг на суму 20 000 (двадцяти тисяч) гривень, квитанції зі сплати судового збору 5592 грн. 70 коп., копія рахунку та квитанція за оплату експертного дослідження по договору №2/Е-25/10 від 25.10.2021 року на суму 21 000 (двадцять одна тисяча) гривень. Вказаний розмір послуг адвоката суд вважає обґрунтованим і таким, що відповідає складності справи та виконаних адвокатами робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання цих робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для позивача. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] , Бишівської сільської ради Фастівського району Київської області, Головного управління Держгеокадастру України у Київській області на користь [PERSON] сплачений судовий збір та судові витрати в розмірі 46 592 (сорок шість тисяч п`ятсот дев`яносто дві гривні) 70 коп., тобто з кожного по 15 530 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот тридцять гривень) 90 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved