Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

Позивач Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» (ЛМКП «Львівтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення місць загального користування за період з 01.01.2016 до 30.11.2021 у розмірі 12795,59 грн. В обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення ЛМКП «Львівтеплоенерго» відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , та щомісячно направлялись відповідачу повідомлення про нарахування вартості послуг з централізованого опалення місць загального користування. Проте відповідач не здійснював оплату за вказані послуги, у зв`язку з чим за період з 01.01.2016 до 30.11.2021 утворилась вищевказана заборгованість, яка підлягає стягненню з останнього. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав, що викладені у такому та запереченні від 09.02.2023. Зазначила, що звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є підставою для переривання строку позовної давності у розуміння ч. 2 ст. 164 ЦПК України. 23.06.2021 Сихівським районним судом м. Львова видано судовий наказ у справі №464/3773/21 за заявою ЛМКП «Львівтеплоенерго» про стягнення боргу за надані послуги з [PERSON] за період з 01.01.2016 по 28.02.2021. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 23.09.2021 вищевказаний судовий наказ скасовано, а тому саме з цього часу й розпочався перебіг строку позовної давності. Посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №712/8916/17 є безпідставним, оскільки йдеться про інші обставини справи, а саме відмова у видачі судового наказу у зв`язку з наявністю між сторонами спору про право, тому висновок є нерелевантним до правовідносин, що виникли у цій справі. Законом України від 30.03.2020 №540-IХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строку дії такого карантину». Таким чином, строки позовної давності позивачем не пропущено. Просила суд задовольнити позовні вимоги ЛМКП «Львівтеплоенерго» у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково з підстав, що викладені у відзиві від 03.02.2023 та запереченні від 27.03.2023. Зокрема, зазначила, що подання заяви про видачу судового наказу не є підставою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. Оскільки позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» подано позовну заяву в жовтні 2022 року, до вимог щодо стягнення заборгованості за період до квітня 2019 року включно необхідно застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні частини вимог на суму 6 213,14 грн. Розмір позовних вимог, які визнає відповідач, становить 6582,45 грн. Заслухавши пояснення учасників розгляду, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №248447976 від 16.03.2021 квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Відповідачу для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Як видно з довідки Сихівської РСГ від 16.01.2008 за адресою: [ADDRESS] , встановлено і прийнято в експлуатацію згідно з технічною документацією двохконтурний котел, взамін центрального опалення і гарячого водопостачання. Частинами 1, 4\~ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017). Згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Пунктом 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 (чинних на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Всупереч вимогам ч. 1\~ст.\~9\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги», статей, 19, 25 Закону України «Про теплопостачання», відповідач не виконав свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення місць загального користування. Згідно з розрахунками, наданими позивачем, заборгованість відповідача за період з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2021 року за послуги з централізованого опалення місць загального користування становить 12\~795,59 грн. Разом з тим, під час розгляду справи представник відповідача висловив заперечення щодо позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення місць загального користування за період з 01.01.2016 до квітня 2019 року та покликався на сплив строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Відповідно до ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3\~ст. 264 ЦК України). Відповідно до пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби СОVID-19» від 30.03.2020 Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» від 11.03.2020 № 211 в Україні встановлено карантин з 12 березня 2020 року. В подальшому строк дії карантину в Україні неодноразово продовжено, востаннє на строк до 30 квітня 2023 року. Таким чином, починаючи з дня набрання чинності вищевказаним Законом України, а саме з 02 квітня 2020 року, діє положення про продовження строків позовної давності на період карантину. Позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення місць загального користування за період з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2021 року. При цьому, позивач вважає, що позовна давність переривалась поданням заяви про видачу судового наказу. Так ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 23.09.2021 скасовано судовий наказ від 23.06.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованості за надані послуги за період з 01.01.2016 по 28.02.2021. На момент винесення судового наказу строк позовної давності був пропущений, адже як випливає з розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення відповідач протягом 2016-2021 років не сплачував за надані послуги. Поважних причин пропуску такого строку позивачем не наведено. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2020 (справа №712/8916/17) дійшла висновку про те, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною.\~На підставі припису ч. 2 ст. 264 ЦК України, переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Зважаючи на вищевказане, суд приходить до висновку, що позивач з вимогами за період з 01 січня 2016 року по березень 2017 року звернувся до суду після спливу позовної давності. При цьому, позовну давність щодо вимог за період з квітня 2017 року по 30 листопада 2021 року, з урахуванням дії карантину, позивачем не пропущено. Враховуючи наведене, позовні вимоги необхідно задовольнити частково та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за послуги з централізованого опалення місць загального користування за період з квітня 2017 року по 30 листопада 2021 року, що становить 11745,66 грн. Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2282,52 грн.

Outcome: partial