Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить зняти обтяження та заборону відчуження нерухомого майна, а саме: нежитлову будівлю, розташовану за адресою: [ADDRESS] , належну на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності [PERSON] . Вилучити запис про обтяження, що зареєстрований в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №11446060 від 29.07.2011 року, реєстратором: Приватним нотаріусом Федоровою Т.О., обтяжувач ПАТ "Кредитпромбанк". Вилучити відомості з державного реєстру іпотек запис, реєстраційний номер 11446245, тип обтяження: іпотека, від 29.07.2011 року, реєстратором: Приватним нотаріусом Федоровою Т.О., підстава обтяження: іпотечний договір 49.36/220/11/1-ЗМК, іпотекодержатель ПАТ "Кредитпромбанк", код: 21666051, іпотекодавець: [PERSON] , об`єкт обтяження: нежитлова будівля, розташована за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.07.2011 року між нею та ПАТ «Кредитпромбанк» було укладено кредитну угоду. В забезпечення виконання умов кредитного договору, 29.07.2011 року між нею та ПАТ «Кредитпромбанк» заключено договір іпотеки №49.36/220/11/1-ЗМК. Предметом іпотеки за договором виступило належна їй на праві власності, згідно свідоцтва про право власності, нежитлова будівля, розташована за адресою: [ADDRESS] . В 2013 році отриманий кредит у ПАТ «Кредитпромбанк» позивачем було погашено повністю, в зв`язку з чим 01.07.2013р. кредитний договір було розірвано. Однак під час здійснення нотаріального оформлення правочину, [PERSON] дізналася про те, що на даний час продовжує існувати обтяження та заборона на відчуження по іпотеці, а саме: на належну їй на праві власності нежитлову будівлю, розташовану за адресою: [ADDRESS] ., яка виступала предметом іпотеки. Тому оскільки право позивача на користування та розпорядження майном є порушеним, воно підлягає захисту у судовому порядку. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 24.03.2023 було відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, подали до суду заяву, в якій просили справу розглядати за їх відсутності, позовну заяву підтримали повністю, просили задовольнити. Судові витрати просили залишити за позивачем. Відповідач приватний нотаріус Звенигородського районного нотаріального округу Бедрата-Скляр Н.М. в судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі. Вирішення справи покласти на розсуд суду. Представник третьої особи НБУ в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши повно та всебічно матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.03.2008 року [PERSON] належить на праві приватної власності, частка 1/1, нежитлова будівля, адреса об`єкта: [ADDRESS] , загальна площа 118,0 кв.м. на підставі рішення виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області від 20.02.2008 року №47 (а.с.19). 29.07.2011 року між [PERSON] та ПАТ «Кредитпромбанк» було укладено кредитний договір № 49.36/220/11-КМК та додатковий договір 49.36/220/11-КМК ДДІ від 29.07.2011 (а.с.9-13). В забезпечення виконання умов кредитного договору, 29.07.2011 року між [PERSON] та ПАТ «Кредитпромбанк» укладено договір іпотеки №49.36/220/11/1-ЗМК. Предметом іпотеки за договором виступило належна [PERSON] на праві власності, згідно свідоцтва про право власності, нежитлова будівля, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.1417). 29.07.2011 року приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Федоровою Т.О. накладено заборону на відчуження і внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.02.2023 року вбачається, що на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровано заборону приватним нотаріусом Федоровою Т.О. 29.07.2011 року на підставі іпотечного договору 49.36/220/11/1-ЗМК, 29.07.2011, ПАТ «Кредитпромбанк» (а.с.20-21). З договору про розірвання кредитного договору № 49.36./220/11-КМК від 29.07.2011 року вбачається, що між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] кредитний договір № 49.36./220/11-КМК 01.07.2013 року - розірвано (а.с.23). Відповідно до довідки виданої ПАТ «Кредитпромбанк» від 01.07.2013 №12279/49.8.5-23999-49.02 банком повідомлено про укладання 01.07.2013 року Договору про розірвання Кредитного договору №49.36/220/11-КМК від 29.07.11. В зв`язку з вищевикладеним, ФОП [PERSON] не має зобов`язань за кредитним договором №49.36/220/11-КМК від 29.07.11 перед ПАТ «Кредитпромбанк» (а.с.22). Згідно інформації Національного банку України, станом на 09.01.2023 року ПАТ «Кредитпромбанк» виключено з Державного реєстру банків на підставі рішення №104 (копія листа НБУ додається). Тобто ПАТ «Кредитпромбанк» (іпотекодержатель) ліквідовано, правонаступники відсутні (25-26). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.12.22р [PERSON] було відмовлено в знятті заборони відчуження зазначеного вище нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] в зв`язку з тим, що відсутній документ, про погашення позики (а.с.27). Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу. Однією з таких підстав є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Нормами частини 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою. Частиною 1 статті 575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Поняття іпотеки деталізує абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку», який визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання Згідно із частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом. Під час застосування вищенаведених норм права підлягає врахуванню також правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, провадження № 14-88цс19 (пункти 54, 68-70): іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Судом встановлено, що позивачем зобов`язання по кредитному договору № 49.36/220/11-КМК виконано в повному обсязі, що підтверджується наданими нею доказами, а саме копією договору про розірвання кредитного договору від 01.07.2013 року та довідкою про відсутність заборгованості за кредитом від 01.07.2013 року. Виходячи з викладеного, іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, виконаного належним чином. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека припиняється за фактом виконанням основного зобов`язання. Разом з тим, у разі наявності відповідного спору, обумовлені вимоги підлягають розгляду судом. Внаслідок ліквідації юридичної особи іпотекодержателя ПАТ «Кредитпромбанк» позивач позбавлена можливості врегулювати даний спір у досудовому порядку. Отже, право позивачки підлягає судовому захисту. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору). Разом з тим, статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, до яких відноситься право постійного користування та право оренди земельної ділянки. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У відповідності до пункту 5.1 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року та зареєстрованому в МЮУ 22.07.2012 року за №282/20595 передбачено, що нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна, серед іншого, за рішенням суду. При накладенні заборони відчуження на нерухоме майно процедура реєстрації у Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентується Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом МЮУ від 09.06.1999 року №31/5, у відповідності до п.2.1 якого підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. У зв`язку із тим, що належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку, то відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина друга статті 593 ЦК України, частина третя статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Виходячи з вищенаведеного та враховуючи те, що існуюча заборона на відчуження порушує права та інтереси позивача, як власника майна, оскільки наявна заборона відчуження на належне їй майно на даний час не має жодних правових юридичних підстав, суд вважає вимоги позивача підставними та обґрунтованими. Оцінюючи усі докази в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: approved