Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

1. 10 березня 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка у період від 2013 року по 08.02.2021 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем. За час спільного проживання сторони придбали автомобіль марки «SMART FORTWO». Під час укладення правочину покупцем автомобіля виступив відповідач. Домовленості щодо поділу майна сторони не досягли, шлюбний договір не укладали, що стало причиною звернення позивачки до суду з позовом про визнання за нею права власності на половину вказаного автомобіля (т. 1 а.с.а.с. 1 5). 2. 12 березня 2021 року суд за клопотанням позивачки забезпечив позов шляхом накладення арешту на спірний автомобіль, запровадження заборони на його відчуження (т. 1 а.с. 76). 3. 06 травня 2021 року суд постановив ухвалу про залучення до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] нового власника спірного автомобіля. 4. Того ж дня відповідач подав до суду відзив на позов, який було повернуто у зв`язку з порушенням строку його подання (т. 1 а.с.а.с. 104, 105). 5. 20 жовтня 2021 року позивачка у зв`язку з відчуженням спірного автомобіля уточнила заявлений позов і просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем у період від 19.02.2013 по 08.02.2021, факт перебування спірного автомобіля у їхній спільній сумісній власності та стягнути з відповідача половину його вартості у сумі 60\~795,00 грн (т. 1 а.с.а.с. 155 163, 203). 6. 10 травня 2022 року суд за клопотанням третьої особи скасував вжиті ухвалою від 12.03.2021 заходи забезпечення позову (т. 1 а.с. 213). 7. 05 липня 2022 року відповідач подав до суду відзив на уточнений позов, у якому зазначив, що дійсно мешкав з позивачкою у вказаний нею період в одному помешканні, проте не однією сім`єю. Їх об`єднувала лише спільна дитина. Спірний автомобіль було придбано за особисто позичені відповідачем у третьої особи кошти, отже автомобіль належав в цілому йому (т. 1 а.с.а.с. 222 224). 8. У судових засіданнях позивачка, її представник заявлений позов підтримали, пояснивши, що позивачка у період від 2013 року по 08.02.2021 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем. За час спільного проживання сторони придбали автомобіль марки «SMART FORTWO». Під час укладення правочину покупцем автомобіля виступив відповідач. Домовленості щодо поділу майна сторони не досягли, шлюбний договір не укладали. 9. Відповідач, його представник у суді заперечували проти позову, пояснивши, що відповідач дійсно мешкав з позивачкою у вказаний нею період в одному помешканні, проте не однією сім`єю. Їх об`єднувала лише спільна дитина. Спірний автомобіль було придбано за особисто позичені відповідачем у третьої особи кошти, отже автомобіль належав в цілому йому. 10. Третя особа до суду не з`явилася, була повідомлена належним чином. 11. Суд, заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, показання свідків, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. 12. Судом було встановлено, що позивачка ( [PERSON] ) у період від 19.02.2013 по 08.02.2021 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем. 13. [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] (т. 1 а.с.а.с. 12, 16). 14. 21\~листопада 2018\~року відповідач\~придбав автомобіль\~марки «SMART\~FORTWO»\~(рік\~випуску \~2005, реєстраційний\~номер\~ [NUMBER] ,\~номер шасі\~ [NUMBER] ) (т. 1 а.с. 17). 15. Від 08.02.2021 позивачка мешкає окремо від відповідача. 16. 12 березня 2021 року відповідач за договором купівлі-продажу транспортного засобу №1242/2021/2475423 продав спірний автомобіль за 121\~590,00 грн третій особі (т. 1 а.с. 147). 17. 13 березня 2021 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] та прийняла його прізвище (т. 1 а.с. 98). 18. Відповідно до\~частин 1, 2\~статті 21 Сімейного кодексу України\~(далі СК) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. 19. Згідно з частиною 1\~статті 36 СК\~шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. 20. Разом з тим, за правилами, встановленими\~статтею 74 СК,\~якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.\~На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього\~Кодексу. 21. Таким чином, при застосуванні\~статті 74 СК\~слід виходити з того, що\~указана норма\~поширюється на випадки, коли\~чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. 22. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі\~статті 74 СК України,\~суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю\~чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. 23. Ураховуючи викладене, суд вважає цілком правильним обґрунтування позивачкою заявленого позову приписами статті 74 СК. 24. Судом\~встановлено,\~що від\~19.02.2013\~по 08.02.2021\~сторони проживали\~одне з\~одним однією\~сім`єю,\~і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. 25. Про викладене свідчать відзив відповідача на позов, у якому він зазначив, що дійсно мешкав у цей період з позивачкою в одному помешканні та наявність у сторін спільної дитини, народженої саме у зазначений період. 26. Крім того, зазначений факт також підтверджується і письмовими доказами, зібраними у справі, а саме: - спільною нотаріально посвідченою заявою сторін щодо надання згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон на відпочинок (т. 1 а.с. 20); - шкільними характеристиками дитини сторін, згідно з якими обидва з батьків брали участь в її вихованні (т. 1 а.с.а.с. 31, 33). 27. Ураховуючи такий висновок у контексті приписів статті 74 СК, суд вважає, що право спільної сумісної власності сторін безумовно поширюється й на спірний автомобіль. 28. Таким чином, беручи до уваги встановлені судом факти й обставини, суд доходить висновку про доведеність позову в частині встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу та стягнення на користь позивачки половини вартості спірного автомобіля (з огляду на ціну договору купівлі-продажу від 12.03.2021). 29. Суд критично ставиться до копії розписки від 17.11.2018, наданої відповідачем, за якою він нібито позичив кошти на придбання спірного автомобіля у третьої особи, оскільки така копія не була підтверджена в судовому засіданні відповідним оригіналом (т. 1 а.с. 110). 30. Розв`язуючи позов у частині встановлення факту перебування спірного автомобіля у спільній сумісній власності сторін, суд виходить з такого. 31. Частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК ) встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 32. За приписами частини 1 статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 33. Відповідно до частин 1, 3 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 34. Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 35. Способи захисту порушеного права визначено частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК), яка визначає, що такими способами можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. 36. При цьому за правилами, встановленими частинами 1, 2 статті 5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. 37. Аналіз приведених норм дає підстави дійти висновку про те, що до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено. 38. При цьому процес такого захисту у суді обмежено законодавцем принципом диспозитивності, згідно з яким захист здійснюється виключно у межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів і з суворим дотримання приписів статті 16 ЦК та статті 5 ЦПК. 39. Крім того, стала судова практика визначає додатковий критерій належності обраного позивачем способу захисту порушеного права, згідно з яким такий спосіб має також бути ефективним, тобто таким, що тягне за собою настання для позивача реальних позитивних правових наслідків у вигляді повного або часткового поновлення порушеного права. 40. Судом встановлено, що позивачка у справі звернулася до суду з вимогою про встановлення факту перебування спірного автомобіля у спільній сумісній власності сторін. 41. На думку суду, незважаючи на відповідність висунутої вимоги приписам статті 16 ЦК, вона не відповідає критерію ефективності. 42. З огляду на викладене суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної вимоги. 43. У порядку статті 141 ЦПК з відповідача на користь позивачки також підлягає стягненню компенсація судових витрат у сумі 1\~816,00 грн пропорційно задоволеній частині позову (т. 1 а.с.а.с. 6, 216). 44.

Outcome: partial