Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

До Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з позовною заявою звернувся [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] про зміну розміру аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що з вересня 2014 року по квітень 2021 року позивач разом з відповідачкою проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного життя сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до судового наказу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 02 серпня 2021 року з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23 липня 2021 року. Відповідно до рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25 січня 2022 року з нього стягуються аліменти на користь його матері [PERSON] на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. В сукупності з позивача за відповідними рішеннями стягуються аліменти у розмірі 50% від його доходу. Його матеріальний стан змінився через витрати на утримання матері похилого віку. Просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачки. Тривалий час суд не розглядав справу у зв`язку з перебуванням судді Волкової О.І. у відпустці, на лікарняному, оголошенням повітряної тривоги. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив суд змінити розмір аліментів, нарікав на нестачу коштів, яку пов'язує із стягненням з нього алміентів. У судове засідання відповідачка не з'явилась. Її представник - адвокат Умарова Р.Т. у судовому засіданні підтримала відзив на позовну заяву (а.с. 24-28), та суду пояснила, що позивач є працездатною особою молодого віку, офіційно працевлаштований та має постійний дохід. У житті позивача не відбулося жодних змін у сімейному стані. Пред`являючи позов позивач не надав доказів, що у нього суттєво погіршився матеріальний стан або стан здоров`я. Просила відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: [PERSON] проти заявленого позову не заперечувала. Судом встановлено, що позивач з відповідачкою мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується її свідоцтвом про народження (а.с 6). Відповідно до судового наказу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 02 серпня 2021 року стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяці, починаючи з 23.01.2021 року і до повноліття дитини (а.с.7). 25 січня 2022 року рішенням Южноукраїнський міський суд Миколаївської області стягнув зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 26.07.2021 року і довічно (а.с.8-9). Відповідно до довідки № 466 від 02.02.2023 [PERSON] працює на ВП «ПАЕС» електрослюсарем з ремонту й обслуговування автоматики та засобів вимірювань електростанцій. В період з жовтня 2022 по січень 2023 його дохід склав 147 532,80 грн (що підтверджується матеріалами справи). Одним з головних принципів сімейного права є паритетність у побудові сімейних відносин. Цей принцип навіть знайшов своє відображення в Основному Законі України Конституції, у статті 51, у якій зазначено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зістаттею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до статтей 181 та 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду не вважається незмінним та може бути зменшений за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду. Тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. При вирішенні питання про зміну розміру аліментів, що стягуються на користь неповнолітньої дитини, суд має виходити з пріоритету інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем у позові не зазначено та не надано доказів, які б свідчили про наявність підстав для зміни розміру аліментів, відповідно до ст. 192 СК України, зокрема зміну матеріального становища платника або одержувача аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Таким чином, максимальний розмір стягнення аліментів не повинен перевищувати 70% кожної виплати заробітньої плати та інших доходів платника аліментів. З огляду на судові рішення, на підставі яких з позивача стягуються аліменти у розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу), загальний розмір відрахувань на сплату аліментів із його заробітньої плати не буде перевищувати 50 %, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Outcome: dismissed