Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову вказала, що з відповідачем перебуває в шлюбі, зерєстрованому 17.12.2011р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 279. У сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є відсутність спільних інтересів у сторін, різні погляди на життя, відсутні взаєморозуміння та довіра. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. На даний час сторони проживають окремо, шлюбні відносини фактично припинені, шлюб носить формальний характер. Збереження сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. На примирення позивач не погоджується, просить суд шлюб розірвати. Також зазначила, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча діти ростуть та потребують повноцінного харчування, одягу та розвитку, а батьки повинні забезпечити всебічний розвиток дитини. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частки всіх доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття. Крім того, позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої остання просила стягнути з відповідача на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частки всіх доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є поштове повідомлення, причина неявки суду невідома, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Відзив до суду не подав. У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно із ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.12.2011р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області, був зареєстрований\~шлюбміж [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), актовий запис № 279, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони не підтримують шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, між ними склалися неприязні відносини. Це дає суду підстави зробити висновок про те, що сім`я повністю розпалась і подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно частин 8, 9 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст.141,180 СК України). Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Домовленості про утримання дітей сторони не досягли. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України визначені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно положень ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи вищевказане, а також те, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, діти проживають разом з матір`ю, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог в повному обсязі та вважає розумним та справедливим проводити стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

Outcome: approved