Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до з позовом до суду до приватного акціонерного товариства «КП в Україні» (далі - «ПрАТ «КП в Україні»), про визнання інформації недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та недоторканість ділової репутації, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди. Вказав, що відповідно до постанови центральної виборчої комісії №1288 від 25.06.2019 він є кандидатом в народні депутати України від партії «Слуга Народу» в одномандатному виборчому окрузі №176. [INFO] на сайті https//kp.ua/ ПрАТ «КП в Україні» поширило недостовірну інформацію стосовно нього у статті з наступною назвою « [INFO] » по 176 округу - Харківська область». У статті зазначалось, [PERSON] назвав його «трусом» та наголосив, що «такі люди, як [PERSON] , не мають права представляти інтереси політичної партії «Слуга народу». Зі змісту статті також вбачається, що активісти звертались до нього за допомогою щодо незаконної вирубки лісу, і ним, ніби то, було проігноровано вказані заяви. Між тим, того ж дня з сайту ця інформація була видалена, а відповідна сторінка почала показувати помилку «404». Обґрунтовуючи позов в частині визнання недостовірної інформації, поширеної в статті, позивач посилався на те, що інформація не містить реальних фактів, є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, а тому порушує його ділову репутацію, у зв`язку з чим, підлягає спростуванню. Посилаючись на вищевказане, просив визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до гідності, честі та недоторканості ділової репутації наступну інформацію, розповсюджену ПрАТ «КП в Україні» 19 липня 2019 року на сайті https//kp.ua/: « [PERSON] назвав мене «трусом» та наголосив, що такі люди як я, не мають представляти інтереси політичної партії «Слуга Народу», що ним було проігноровано звернення активістів щодо надання допомоги, а також, що [PERSON] давав розпорядження щодо недопуску його на робочу нараду НДІ лісового господарства й агролісомеліорації ім Г.М. Висоцького 17 липня 2019 року з формулюванням «за трусость»; зобов`язати ПрАТ «КП в Україні» спростувати поширену відносно нього недостовірну інформацію, шляхом розміщення на сайті https//kp.ua/ інформацію наступного змісту: «19 липня 2019 року ПрАТ «КП в Україні» на сайті https//kp.ua/ було викладено недостовірну інформацію щодо того, що: « [PERSON] назвав [PERSON] «трусом» та наголосив, що такі люди як [PERSON] , не мають бути у команді президента та представляти його партію у Харківській області, що [PERSON] було проігноровано звернення активістів щодо долучення до їх акції проти незаконної вирубки лісів Чугуївському районі, що відбулось 11 липня 2019 року, а також, що [PERSON] давав розпорядження щодо недопуску [PERSON] на робочу нараду НДІ лісового господарства й агролісомеліорації ім Г.М. Висоцького 17 липня 2019 року з формулюванням «за трусость»; Крім того, посилаючись на те, що поширеною відповідачем недостовірною інформацією йому була завдана моральна шкода, просив стягнути з відповідача на його користь 500 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. У відзиві на позовну заяву представник позивача проти позову заперечив. Вказав, що стаття, на яку посилається позивач відсутня на сайті з огляду на її видалення, а тому відсутній факт поширення цієї інформації. Крім того, у статті йшлось про « [PERSON] », тоді як позивачем є « [PERSON] », що підтверджується у тому числі і експертним висновком від 12 вересня 2019 року №160/2019-ЕВ, наданого позивачем, а тому позивачем не надано доказів, що оспорювана інформації стосується його і порушує його ділову репутацію. Окрім зазначеного, звертає увагу, що позивач є політиком, тобто публічною особистістю, що в силу цього статусу тягне за собою необхідність сприйняття критики на власну адресу. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, вказав, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди необґрунтований, а сам факт заподіяння шкоди не доведений. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи, за наявними в справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Як установлено судом, на обґрунтування позовних вимог позивач надав роздруківки з інтернет-сторінки, які містять зображення з підписом: « [PERSON] хоче зняти з виборів кандидата від «Слуги Народу» по 176 округу - Харківська область. (а.с. 20-23). Зі змісту зазначених роздруківок встановити, хто є автором тексту не можливо. Крім того, зі змісту тексту встановлено, що мова йде про « [PERSON] ». Відповідно до Експертного висновку за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет від 12 вересня 2019 року №160/2019-ЕВ, складеного ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» перевірка веб-сайту https://web.archive.org містить відображення спірного тексту, адже є копією з сайту https//kp.ua/ (а.с. 128-135). Відповідно до листа ТОВ «Інтернет Інвест» від 19.11.2020 власником сайту https//kp.ua/ є ТОВ «Інтернет консалтинг груп» (а.с. 164). Частиною 4 статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 4 п. 1 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - постанова) беручи до уваги конституційні положення ст. ст. 32, 34, 68 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 5 постанови відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 1 п. 15 постанови при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 18 постанови, відповідно до положень статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Таким чином, одним з основних елементів юридичного складу правопорушення у вказаній категорії справ є поширення інформація, що стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача. Обґрунтовуючи позов в частині того, що поширена відповідачем інформація стосується позивача, останній вказував на те, його легко ідентифікувати, виходячи з того, що він був кандидатом в народні депутати України на позачергових виборах народних депутатів України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту оспорюваної інформації встановлено, що мова йде про « [PERSON] », доказів того, що « [PERSON] » та « [PERSON] » є однією і тією особою позивачем суду не надано, як не надано доказів того, що поширена інформація стосується конкретно позивача та порушує його особисті немайнові права або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам. Отже, доказів наявності юридичного складу правопорушення, що є підставою для задоволення позову, [PERSON] не надано. Виходячи з вищевикладеного, правових підстав для задоволення позову немає. Крім того, позивач посилався на те, що йому було завдано моральну шкоду, на відшкодування якої просив стягнути з відповідача 500 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки позивачем не було доведено вини відповідача у заподіянні шкоди, то підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди немає. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed