Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

Представник ТОВ «Порше мобіліті» звернувся до суду з позовом до [PERSON] у якому просив суд: - стягнути з [PERSON] на свою користь основну суму заборгованості за Кредитним договором №50010577 від 19.11.2013р. у розмірі 85750.86 грн., збитки у розмірі 125 905.59 грн., 3% у розмірі 942.74 грн., що загалом складає 212 599,29 грн.; - стягнути з [PERSON] на свою користь судові витрати, які складаються із суми сплаченого позивачем при поданні даної позовної заяви судового збору у розмірі 3188.99 грн. та витрат по оплаті правової допомоги у розмірі 6000 грн. В обґрунтуванні позовних вимог зазначено, що 19.11.2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено кредитний договір №50010577, згідно якого відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 168 715.56 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 20 535 доларів США, строком на 60 місяців, із змінною процентною ставкою з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки Volkswagen, модель Caddy GP Kombi, кузов [NUMBER] , об`єм двигуна 1 968 куб.см., рік випуску 2013 року. Відповідно до п. 1.6 умов кредитного договору, виконання зобов`язання відповідача за кредитним договором забезпечується заставою майна, а саме договором застави транспортного засобу № 50010577 від 22.11.2013 року, за яким з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором відповідачем було передано у заставу автомобіль марки Volkswagen, модель Caddy GP Kombi, кузов [NUMBER] , об`єм двигуна 1 968 куб.см., рік випуску 2013 року, заставною вартістю 224 954,08 грн. Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надав [PERSON] кредитні кошти. У порушення умов договору відповідач зобов`язання належним чином не виконала, а саме не здійснила щомісячні платежі за травень, червень та липень 2016 р. у загальному розмірі 22 466,76 грн.. У зв`язку із такими діями відповідача, позивачем 20.07.2016р. було направлено вимогу відповідачу, щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. № 50010577 від 18.07.2016р. Відповідач отримала дану вимогу 29.07.2016р., однак у встановлені умовами договору строки кошти не сплатила. За цих підстав позивач здійснив процедуру звернення стягнення на предмет застави у примусовому порядку. 02.09.2016р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Доценко І.П. було вчинено виконавчий напис №1288, щодо звернення стягнення на предмет застави з метою задоволенні вимог позивача за вказаним кредитним договором. На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса державним виконавцем Подільського районного ВДВС у м. Києві Ільницьким І.В. 16.09.2016р. було відкрито виконавче провадження ВП [NUMBER] щодо примусового звернення стягнення на предмет застави. У ході здійснення вказаного виконавчого провадження, за сприяння спеціалізованих організацій, на предмет застави було звернуто стягнення та 07.03.2017р. на рахунок позивача було перераховано 300 518.07 грн. За розрахунками позивача сума заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором становила еквівалент 10 839.63 дол. США. Відповідно до обмінного курсу чинного станом на дату отримання позивачем коштів від звернення стягнення на предмет застави (27.10 грн. за дол.. США), сума спрямована на часткове погашення заборгованості відповідача за сумою кредиту (тілом кредиту) становить еквівалент 8 321.07 дол. США. Таким чином, після отримання коштів в результаті звернення стягнення на предмет застави, розмір заборгованості відповідача за неповернутою сумою кредиту (тілом кредиту) становить еквівалент 2518.56 дол. США, що станом на дату підготовки позовної заяви за курсом ПАТ «Креді Агріколь Банк» становить 64802.55 грн. (25.730 грн. за 1 дол. США). Також позивач вказує, що має право на стягнення із відповідача відсотків за користування кредитними коштами у розмірі еквіваленту 10839.63 дол. США за період з 18.07.2016р. по 07.03.2017 р., сума яких становить 17 794.05 грн. та відсотків за користування відповідачем кредитними коштами еквіваленту 2518,56 дол. США за період з 08.03.2017р. по 01.09.2017р. саму яких становить 3154.26 грн., а разом 20948.31 грн.. Отже, за підрахунками позивача загальна сума основного боргу зі сплати кредиту складає 64802.55+20948.31=85750.86 грн.. Крім того позивачем були понесені збитки у зв`язку із порушенням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, які пов`язані із супроводженням процесу стягнення заборгованості відповідно до кредитного договору, здійснення виконавчого напису нотаріуса, звернення стягнення на предмет застави, зберігання вилученого автомобіля, а тому позивач, посилаючись на норми ст. 22 ЦК України просить стягнути із відповідача завдані збитки у розмірі 125 905.69 грн. Також позивач, посилаючись на норми ст. 625 ЦК України просить стягнути із відповідача 3% річних від простроченої суми, яка складає 942.74 грн. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 3188.99 грн. та витрати по оплаті правової допомоги у розмірі 6000 грн. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03.01.2018р. провадження по даній справі було відкрито та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Відповідачу за адресою місця його реєстрації, яка встановлена на підставі ч. 6 ст. 187 ЦПК України була направлена позовна заява із додатками та ухвала суду про відкриття провадження у справі, встановлено строк на подачу відзиву на позовну заяву чи подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача на задоволенні позову наполягав у повному обсязі з підстав, які вказані у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася та скерувала до суду заяву у якій просила розгляд справи відкласти на іншу дату у зв`язку з бажанням звернутися за правовою допомогою до адвоката. Суд зауважує, що відповідач [PERSON] та її представник в судові засідання 04.10.2022р. та 08.12.2022 р. не з`явились без повідомлення будь-яких причин, а в судовому засіданні 20.02.2023р. відповідач [PERSON] також просила відкласти розгляд справи у зв`язку з неявкою її представника. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на такі дії відповідача, суд вважає, що остання мала достатньо часу для підготовки до розгляду справи по суті, написання відзиву та подання доказів для обґрунтування своєї позиції по суті спору, а тому вважає, що відповідач будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи та суть позовних вимог не з`явилася в судове засідання без поважних причин, відзив не подала, а тому врахувавши позицію сторони позивача, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку за відсутності відповідача. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги обставини спору та пояснення позивача, дослідивши представлені письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами, належну правову оцінку, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 19.11.2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено кредитний договір №50010577. Відповідно до вказаного кредитного договору та додатку до нього відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 168 715.56 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 20535 доларів США, строком на 60 місяців, із змінною процентною ставкою з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки Volkswagen, модель Caddy GP Kombi, кузов [NUMBER] , об`єм двигуна 1 968 куб.см., рік випуску 2013 року. Також 19.11.2013р. між сторонами була укладена додаткова угода відповідно до якої сторони домовились змінити строк кредиту на 84 місяці та внесли відповідні зміни до графіку погашення кредиту. У забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору, між ТОВ «Порше мобіліті» та [PERSON] 22.11.2013 року було укладено договір застави транспортного засобу №50010577, предметом застави є автомобіль марки Volkswagen, модель Caddy GP Kombi, кузов [NUMBER] , об`єм двигуна 1 968 куб.см., рік випуску 2013 року. У силу положень кредитного договору та п.1.3.1 Загальних умов кредитування позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку (згідно договору ПАТ «Креді Агріколь Банк»), до еквівалентів платежів в іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту; для розрахунку використовується обмінний курс, дійсний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунку. Вказане відповідає положенням п. 1.3 договору, де зазначено, що сторони погоджуються, що кошти у повернення кредиту та додаткового кредиту відображають справедливу вартість кредиту та додаткового кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти. Згідно з підпунктом 1.4.3 статті 1 Загальних умов кредитування до 10 числа кожного місяця компанія надсилає позичальнику відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до графіка погашення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до графіка погашення кредиту. У разі якщо позичальник не отримав рахунок для сплати чергового платежу, позичальник не пізніше ніж за 3 (три) робочі дні до настання відповідного строку сплати платежу за кредитом звертається до компанії за рахунком, в якому визначається розмір платежів за кредитом. У підпункті 3.2.1 Загальних умов кредитування передбачено право товариства достроково вимагати повернення кредиту у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) відповідно до графіка повернення кредиту та/або сплати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць. Позичальник зобов`язаний повернути компанії повністю суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення позичальником розраховується компанією і зазначається у повідомленні) протягом 30-ти календарних днів з дати одержання позичальником повідомлення про таку вимогу. Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг такого строку починається з дати відправлення цього повідомлення (підпункт 3.3 Загальних умов кредитування). Умови вказаного договору, зокрема пункти 1.3, 1.3.1, 1.3.2 загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору №50010577, укладеного 19.11.2013 року, та пункту 2.4 Загальних умов кредитування, які є додатками до вказаного договору в частині нарахування процентів за користування кредитом на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка повернення кредиту були предметом розгляду у справі №695/1734/17 за позовною заявою [PERSON] до ТОВ «Порше Мобіліті», третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Доценко Інни Петрівни про захист прав споживача. У задоволенні вказаного позову [PERSON] було відмовлено, рішення суду набрало законної сили 20.07.2020р. При цьому у вказаному рішенні суду констатовано, що сторонами було досягнуто домовленості, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту у доларах США відповідно до пункту 1.3 загальних умов кредитування. Отже [PERSON] належним чином була повідомлена про умови кредитного договору та погодилася із ним взявши на себе відповідні зобов`язання. Відповідно до вимоги (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором № 50010577, ТОВ «Порше мобіліті» 18.07.2016р. склав вимогу [PERSON] про дострокове повернення суми кредиту, несплачених чергових платежів (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу), штрафних санкцій відповідно до ст.. 8.3 договору, витрат понесених компанією з метою повернення простроченої заборгованості, штрафу за порушення вимог щодо страхування майна, компенсації страхових платежів, що разом станом на поточну дату складає 316564.40 грн.. У вказаній вимозі також вказано, що несплачена сума кредиту станом на поточну дату становить еквівалент 10839.63 дол. США, що відповідно до обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ «Креді Агріколь Банк» складає 268 790.31 грн.. Відповідно до повідомлення позивача вказана вимога була отримана відповідачем 29.07.2016р., однак у строк до 29.08.2016р. відповідач заборгованість не сплатив, а тому позивач розпочав процедуру звернення стягнення на предмет застави у примусовому порядку. За виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Доценко І.П. №1288 від 02.09.2016р. державним виконавцем Подільського районного ВДВС у м. Києві Ільницьким І.В. 16.09.2016р. було відкрито виконавче провадження [NUMBER] щодо примусового звернення стягнення на предмет застави. Вказаний виконавчий напис нотаріуса також був предметом розгляду у справі №695/1734/17 у якій позивач [PERSON] просила визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Доценко І.П. від 02.09.2016 року, таким, що не підлягає виконанню. У задоволенні цієї позовної вимоги позивачу також відмовлено. У ході здійснення даного виконавчого провадження на предмет застави було звернуто стягнення та 07.03.2017р. на рахунок позивача було перерахована 300518.07 грн. Зазначена сума коштів від реалізації предмета застави була частково спрямована на погашення заборгованості відповідача за сумою кредиту, що відповідає умовам п. 1.7 загальних умов кредитування, які визначають черговість погашення заборгованості де строкова сума основного боргу по кредиту віднесена у чотирнадцяту чергу (п. 1.7.14). Таким чином після відрахування із вказаної суми усіх штрафних санкцій та компенсацій, з урахуванням обмінного курсу станом на дату отримання позивачем коштів від звернення стягнення на предмет застави сума повернутого тіла кредиту становить 225 500.87 грн., що в еквіваленті до долара США становить 8321.07 дол. США. Отже розмір заборгованості відповідача за неповернутою сумою кредиту становить еквівалент 2518.56 дол. США, що станом на дату подання позовної заяви за розрахунком позивача становить 64802.55 грн. За статтями 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно зі ст.612 ЦK України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору. Частиною першою статті 1049 ЦK України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦK України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому. ТОВ «Порше мобіліті» надіслало [PERSON] вимогу (повідомлення) від 18.07.2016 року щодо дострокового повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором, якою вимагало від неї дострокового повернення суми кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором. У підпункті 3.2.1 Загальних умов кредитування передбачено право товариства достроково вимагати повернення кредиту у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) відповідно до графіка повернення кредиту та/або сплати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць. Позичальник зобов`язаний повернути компанії повністю суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення позичальником розраховується компанією і зазначається у повідомленні) протягом 30-ти календарних днів з дати одержання позичальником повідомлення про таку вимогу. Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг такого строку починається з дати відправлення цього повідомлення (підпункт 3.3 Загальних умов кредитування). Таким чином, кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, надіславши боржнику вимогу про дострокове погашення заборгованості. Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що факт неотримання боржником вимоги про дострокове виконання зобов`язання не впливає на обчислення нового строку виконання основного зобов`язання, оскільки саме по собі направлення вимоги, в якій вказано порядок і строк виконання зобов`язання свідчить про те, що банк реалізував своє право вимоги на дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів і пені, та в односторонньому порядку змінив умови договору. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 755/22611/14-ц (провадження № 61-10697св20) та у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 310/9979/15 (провадження № 61-11782св20). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст.,ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.,ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зазначено, що за змістом статті526, частини першої статті530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Судом встановлено, що [PERSON] належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, передбачені кредитним договором, тому, станом на 18.07.2016 року у неї виникла заборгованість за тілом кредиту, отже компанія має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання кредитного договору у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіку погашення кредиту та/або сплати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про заставу», що кореспондується із положенням статті 589 ЦК України, за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойку), необхідні витрати та утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Статтею 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Статтями 572, 589, 590 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином судом встановлено, що відповідач належним чином свої зобов`язання не виконала, а позивач скористався своїм правом визнати термін повернення кредиту таким, що настав та в рахунок погашення усієї суми заборгованості звернув стягнення на предмет застави. Оскільки після реалізації предмета застави отриманих коштів в результаті звернення стягнення на предмет застави для погашення усієї суми заборгованості не вистачила, позивач правомірно звернувся до суду про стягнення із відповідача решти суми кредиту (тіла кредиту). Таким чином суд вважає правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача решти суми тіла кредиту в розмірі 2518.56 грн., що за курсом ПАТ «Креді Агріколь Банк» станом на дату складення позову становить 64802.554 грн. (2518,56*25,730=64802,55 грн.) та задовольняє позовні вимоги в цій частині. Щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами у загальному розмірі 20948.31 грн., суд зауважує наступне. У своїй позовній заяві позивач вказує, що має право на відшкодування відповідачем відсотків за користування кредитними коштами у розмірі : 1) еквіваленту 10839.63 дол. США, що становить 17794,05 грн., які розраховані за процентною ставкою 9.9% із загальної суми неповернутого кредиту за курсом станом на дату підготовки даної позовної заяви, що становить 278 903.68 грн. за період користування з 18.07.2016р. по 07.03.2017р., тобто за 232 дні (278 903,68*9,9%*232/360=17794,05 грн.); 2) еквіваленту 2518.56 дол. США, що становить неповернуту суму кредиту у період з 08.03.2017р. по 01.09.2017 р., що становить 354.26 грн., які розраховані за процентною ставкою 9.9% із суми неповернутого кредиту за курсом станом на дату підготовки даної позовної заяви, що становить 64 802,55 грн. за період користування з 08.03.2017р. по 01.09.2017 р., тобто за 177 днів (64802,5*9,9%*177/360=3154,26 грн.). Однак із таким розрахунком суд погодитись не може виходячи із наступного. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) викладено правову позицію про те, що після направлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості та, відповідно, припинення дії кредитного договору, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, після направлення вимоги (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, позивач змінив строк виконання зобов`язання, а тому на користь останнього підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором з урахуванням вищевикладених норм матеріального права та висновків Великої Палати Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.07.2022р. у справі №761/41266/19, від 26.05.2022 у справі №205/6431/16 та від 20.07.2022 у справі №357/744/17. Як уже зазначено вище 18.07.2016 року ТОВ «Порше Мобіліті» склало, а 20.07.2016р. на адресу відповідача направило вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором. Оскільки після пред`явлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, тому нараховувати інші платежі ніж вказані у вимозі товариство втратило право (крім 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України). Таким чином нарахування позивачем вказаних процентів після пред`явлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості є безпідставним, а тому у цій частині позовних вимог ТОВ «Порше мобіліті» слід відмовити. Щодо стягнення із [PERSON] збитків у розмірі 125905,694 грн.. ТОВ «Порше мобіліті» посилаючись на норми ст. 22 ЦК України вказує, що у зв`язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору він був змушений проводити процедуру звернення стягнення на предмет застави та поніс витрати у зв`язку зі зверненням до спеціалізованої організації ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» та ТОВ «Автосоюз» для отримання юридично-консультаційних послуг та супроводження процесу стягнення заборгованості, а також поніс витрати на сплату податку на додану вартість в загальному розмірі, яка склала 118 457,42 грн.. Також п. 5.5 загальних умов кредитування передбачено, що відповідач зобов`язується забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобов`язань відповідачем за договором, на протязі усього терміну дії договору в страховій компанії, яка авторизована позивачем. Оскільки відповідачем було порушено зобов`язання за п. 5.5 договору, позивачем, на підставі п. 5.6 договору, було сплачено страхові платежі, які не компенсовані відповідачем на суму 7448.27 грн.. Таким чином розмір збитків завданих позивачеві у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договору становить 125 905.69 грн. Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктами першим та другим статті 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення особою свого порушеного права. Такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Верховний Суд у своїй постанові від 26.05.2022р. у справі №205/6431/16 зазначив, що вказані ТОВ «Порше Мобіліті» витрати (витрати пов`язані зі зверненням до нотаріуса для вчинення виконавчого напису нотаріуса та у зв`язку з тим, що відповідач припинила сплачувати страхові платежі на користь страхової компанії) не відповідають ознакам збитків, що визначені частиною другою статті 22 ЦК України, та не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, позивачем не доведено те, що вказані витрати були необхідними для відновлення свого порушеного права та перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням умов кредитного договору. За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення позову ТОВ «Порше Мобіліті» в частині стягнення збитків. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. ТОВ «Порше мобіліті» у своїй позовній заяві, посилаючись на норми ст.. 625 ЦК України просить стягнути 3% річних від простроченої суми заборгованості. При цьому в обрахунок вказаної суми заборгованості позивач покладає суму залишку тіла кредиту, що залишився не повернутим після реалізації предмета застави, тобто еквівалент 2518,56 дол. США, що станом на дату підготовки позовної заяви склав 64802,55 грн. Розрахунок 3% річник позивач проводить з моменту надходження коштів на рахунок позивача в результаті реалізації предмета застави (07.03.2017р.), тобто з 08.03.2017р. по час складення позовної заяви, тобто по 01.09.2017р., що склало 942.74 коп. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 3.3 загальних умов кредитування (додатку до кредитного договору) позичальник зобов`язаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення позичальником розраховується компанією і вказується у повідомленні компанії) протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (для фізичних осіб) та протягом 5 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (для фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб). Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення. Таким чином, позивач має право вимагати сплати 3% річних від простроченої суми, розмір 3 % річних від простроченої заборгованості за основним кредитом розрахований позивачем вірно та сумнівів у собі не викликає, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення 3 % річних у розмірі 942.74 грн.. Щодо витрат на правову допомогу. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 2 та 3 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. Тобто стороні, яка намагається стягнути витрати на професійну правничу допомогу, слід (1) якомога детальніше описати надані послуги та (2) надати суду максимально можливий обсяг доказів, що реально підтверджує заявлений розмір витрат на правову допомогу. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами Діжазів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у Справі сторона зробила про це відповідну заяву. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат (гонорару) та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу та їх відшкодування позивачем надано: копію договору про надання юридичних послуг з ТОВ «Юридична фірма Вернер і Партнери» №24/2010 від 15.10.2010 року, копію додаткової угоди №8 від 09.01.2013 року та копія додаткової угоди №224 від 10.08.2015р. В подальшому участь у розгляді даної справи на стороні позивача брав адвокат Здоренко В.Є., який жодних доказів що свідчать про оплату витрат (гонорару) та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги суду не надав. Позивач наполягає, що сплатив 6000 грн. витрат на правову допомогу. Однак, до матеріалів вказаної справи не надано належних та допустимих доказів в підтвердження сплати позивачем коштів в розмірі 6000,00 грн., зокрема, не надано відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку. Доказів розміру понесених судових витрат у порядку встановленому ч. 8 ст. 141 ЦПК України до суду не подано Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову позивачу в стягненні витрат на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ППК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи, що суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, тому з відповідача на користь ТОВ «Порше Мобіліті» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 987 грн., що буде пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial