Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати виконавчий напис № 23780 від 16.06.2021 року який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною, яким з [PERSON] було безспірно стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» заборгованість в розмірі 8660 гривень таким, що не підлягає виконанню; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» на користь [PERSON] судові витрати. Позов мотивований тим, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Мехеда О.В. на підставі виконавчого напису № 23780 виданого 16.06.2021 року було відкрито виконавче провадження ВП №67086380 від 11.10.2021 року. Вказаний виконавчий напис №23780 від 16.06.2021 року було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., яким з позивача було безспірно стягнуто на користь ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» заборгованість в розмірі 8660 гривень. Вважає вищевказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки позивача не було повідомлено про його вчинення, а саме не надіслано фіскального чеку про відправлення листа та опис вкладення, кредитний договір не є нотаріально посвідченим. Також сума боргу не відповідає сумі зазначеній у виконавчому написі та не є безспірною заборгованістю. Позичальник відступив права вимоги ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» з порушенням прав позивача, оскільки відсутній будь-який розрахунок заборгованості. Вважає, що вищевказаний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вимоги стягувача є неправомірними, крім того, нотаріусом порушено процедуру вчинення виконавчого напису, зокрема, порушення процедури вчинення виконавчого напису; відсутності безспірного характеру заборгованості, як наслідок порушення ст. 88 Закону країни «Про нотаріат». Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23.02.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 28.03.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому просить відмовити повністю у задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача, розгляд справи здійснювати без участі відповідача. В обґрунтування відзиву посилається на те, що ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» є фінансовою установою, що зареєстрована в передбаченому законодавством порядку та здійснює діяльність на ринку фінансових послуг. Товариство провадить господарську діяльність з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Надання фінансових послуг здійснюється шляхом укладання кредитних договорів в простій письмовій формі з подальшою видачею кредиту у готівковій формі через власні відокремлені підрозділи Товариства - філії, розташовані на території України, а також дистанційно через веб-сайт Товариства в мережі Інтернет з укладанням кредитних договорів в електронній формі з подальшою видачею кредиту у безготівковій формі шляхом перерахування суми кредиту на банківську картку споживача. Позичальником та ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» 25.02.2019 року був укладений кредитний договір №64160443, відповідно до п.2.1. якого позичальнику було надано кредит в сумі 4000,00 грн. строком на 21 день по 18.03.2019 року із фіксованою процентною ставкою 1,65% на день. Укладений між позивачем та відповідачем кредитний договір с зобов`язанням, на підставі якого сторони кредитного договору набули взаємних цивільних прав та обов`язків. Позивач не сплатила заборгованість вчасно, що розцінювалося відповідачем як порушення умов договору, що спричинило матеріальні збитки. Враховуючи, що зобов`язання, яке виникло між позивачем та відповідачем було дійсним, сторони цього зобов`язання бажають досягнути мету договору, а тому зобов`язані виконати його в повному обсязі, чим забезпечити дотримання прав та інтересів кожного із учасників цих правовідносин. У відповідь на порушення умов договору з боку позивача, відповідач вчинив дії, які були спрямовані на відновлення його порушеного права - прийняв рішення про вчинення виконавчого напису нотаріуса для відновлення своїх порушених прав. 16.06.2021 на підставі звернення ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ», приватний нотаріус Данич О.Ф. вчинила виконавчий напис № 23780 про стягнення з позивача на користь ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» боргу у розмірі 8660,00 грн. Згідно з вимогами законодавства відповідачем було подано до нотаріуса відповідні документи, які підтверджують заборгованість позивача та безспірність вимог до неї. На підставі зазначених документів був вчинений виконавчий напис. Питання про правомірність вчинення виконавчого напису стоїть безпосередньо перед особою, яка його вчинила - нотаріусом, який визначав достатність та обґрунтованість, відповідність до закону наданих йому документів. Отримавши виконавчий напис ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» як стягувач має усі законні права на примусове стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом направлення його до державного чи приватного виконавця, в компетенцію яких входить виконання зазначеного документа. Також відповідач не погоджується із заявленим попереднім розрахунком суми витрат позивача на правничу допомогу. У наведеному розрахунку зазначено, що представник позивача витратив 8 годин на підготовку та подання до суду позовної заяви. Відповідач звертає увагу суду, що майже уся мотивувальна частина позовної заяви практично дослівно скопійовано із рішення Яворівського районного суду Львівської області від 14.11.2022 у справі № 944/6762/21. Зважаючи на невисоку складність справи та те, що представник позивача має вищу юридичну освіту і 6-річний досвід адвокатської діяльності, відповідач вважає, що складання подібної позовної заяви мало б зайняти у представника позивача не більше 2-х годин. Отже, вказані в орієнтовному розрахунку витрат на правничу допомогу 8 годин на підготовку та подання позовної заяви, є явним зловживанням з боку представника позивача. Враховуючи викладене, а також те, що заявлені позивачем витрати у сумі 13420,00 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, розміром позовних вимог, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, беручи до уваги ціну позову, просить суд відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу. 28.03.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якому представника позивача зазначає, що Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягненні заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Kpедитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». У судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Також посилання відповідача на те, що окремою підставою для стягнення коштів є кредитний договір є не зрозумілим та предмету спору не стосується, оскільки позивач просить скасувати виконавчий напис, як виконавчий документ так як не погоджується, що заборгованість є безспірного та виконавчий напис виданий з порушенням порядку його посвідчення. Відповідач не скористався правом та не звернувся до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором в судовому порядку, а також не відкликав та не скасував спірний виконавчий напис. Щодо судових витрат, зазначає, що відповідно до розділу 4 Договору про надання правової допомоги укладеного між адвокатом Волошук В.В. та Кало І.А. обсяг і вартість наданої правової допомоги за цим Договором визначається за кількістю годин витрачених адвокатом на вчинення процесуальних дій та підготовку процесуальних документів. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представником позивача подано орієнтовний розрахунок судових витрат при поданні позовної заяви з детальним описом робіт. В Даному випадку, оскільки у орієнтовному розрахунку вартості наданих адвокатом послуг із правничої допомоги є зазначення розміру витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, також міститься детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Вважає його співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. в судове засідання не з`явилася, судову повістку не отримувала, оскільки відсутня в зареєстрованому місці знаходження, а тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є такою, що належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Письмових пояснень щодо позову на адресу суду не надіслала. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Мехед О.В. в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце його проведення, що підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення поштового відправлення. Письмових пояснень щодо позову на адресу суду не надіслав. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на те, що судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені законом, для забезпечення доказів у справі і їх витребування, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, як слідує зі змісту ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 25.02.2019 року між [PERSON] та ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» був укладений кредитний договір №64160443, відповідно до п.2.1. якого позичальнику було надано кредит в сумі 4000,00 грн. строком на 21 день по 18.03.2019 року із фіксованою процентною ставкою 1,65% на день (а.с. 8-10). 16.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. видано виконавчий напис за № 23780, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №64160443 від 25.02.2019 року, укладеним між [PERSON] та ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» з [PERSON] на користь ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» стягнуто заборгованість на загальну суму 8660 грн. 00 коп. (а.с. 11). 07.10.2021 року представник ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Мехед О.В. з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса за № 23780 від 16.06.2021 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. (а.с. 8). 11.10.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Мехед О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67086380. Згідно якої відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 23780 від 16.06.2021 року; документ видав: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» заборгованості в сумі 8660,00 грн. (а.с. 7). Норми права та мотиви їх застосування. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до частини другої статті 1054\~ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 5\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачено, що нотаріус зобов`язаний: відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Аналогічні за змістом положення містяться у пункті 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012 р. (далі Порядок). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Згідно п.п. 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти, тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про\~нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Пунктом 7 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, нотаріусу додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону «Про\~нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 та постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц. З тексту оспорюваного виконавчого напису від 16.06.2021 року вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 за № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Постановою Кабінету Міністрів №622 від 26.11.2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами, відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови від 22.02.2017 року, колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 Постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд, з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Згідно ч. 5 ст. 254 КАС України в редакції, що діяла на момент ухвалення вказаного судового рішення, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня - 22.02.2017 року, отже і п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратив чинність з цього дня. Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23. В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. До аналогічних по суті висновків дійшов Верховний Суд й у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 та від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17. Як вбачається з матеріалів справи, оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 16.06.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 і Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінет Міністрів України №1172 від 29.06.1999 у редакції, станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського\~нотаріального округу\~Данич О.Ф.\~16.06.2021 року, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, які укладено у простій письмовій формі. Суд враховує, що відповідачем не було надано доказів, які б спростовували доводи позивача з приводу форми кредитного договору, на примосуве виконання якого було видано оспорюваний виконавчий напис. Також, із змісту спірного виконавчого напису та копії самого кредитного договору не вбачається, що кредитний №64160443 від 25.02.2019 року, укладений між ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» та [PERSON] , нотаріально посвідчений. Враховуючи наведене та беручи до уваги те, що нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було отримано всіх передбачених законом для цього підтверджуючих документів (нотаріально посвідченого кредитного договору №64160443 від 25.02.2019 року), суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо судових витрат. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування у справі. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч. 3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та\\або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підставі\~вищевикладеного та\~враховуючи встановлений\~ст.\~12\~ЦПК України\~принцип змагальності\~сторін та\~з урахуванням\~того,\~що представник\~позивача надав\~до суду копію договору про надання правової допомоги від 01.11.2022 року укладеного між адвокатом Волощуком В.В. та Кало І.А.; розрахунок суми судових витрат позивача [PERSON] від 22.03.2023 року; копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 8 від 22.03.2023 року про оплату послуг адвоката, суд вважає за необхідне стягнути з ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» на користь [PERSON] судові витрати за оплату наданої їй правової допомоги в сумі 14762,00 грн. Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» на користь держави судовий збір за подання позивачем до суду позовної заяви у розмірі 1073,60 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, а позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Outcome: approved