Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

\~\~ У\~лютому 2023 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що 24 квітня 2020 року позичив грошові кошти в розмірі 2000 доларів США відповідачу [PERSON] . Останній, в свою чергу, власноручно написав розписку, в якій зобов`язався повернути вказану суму грошей до 24 жовтня 2020 року і додатково за користування позикою щомісячно сплачувати на користь [PERSON] 4 (чотири) відсотки від суми позики. На неодноразові звернення з проханням повернути кошти відповідач не реагує, борг не повертає, що змусило позивача звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою судді від 27 лютого 2023 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, однак така повернулась до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 11\~ст. 128 ЦПК України\~відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Тому судом здійснено оголошення про виклик [PERSON] у судове засідання шляхом розміщення його на офіційному веб-сайті судової влади України. Таким чином, відповідач є належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. У відповідності до положень ст.ст.\~223\~ч. 4,\~280-284 ЦПК України\~суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Згідно\~\~вимог статті 15 ЦК України\~\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Позивач, звернувшись до суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики зазначив, що 24 квітня 2020 року він передав у позику відповідачу грошові кошти у сумі 2000 доларів США. Позивачем на підтвердження вимог за позовом суду надана розписка, складена і підписана відповідачем власноручно, якою останній підтвердив отримання від [PERSON] в борг 2000 доларів США під 4 % щомісячно із зобов`язанням їх повернення до 24.10.2020 року. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Тлумачення статей 1046 та 1047\~ЦК України\~свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник (позичальник) видає кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналіз частини другої\~статті 1047 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Суд,\~надавши оцінку\~всім наявним\~доказам,\~наданими сторонами\~по справі,\~проаналізувавши,\~в тому\~числі,\~зміст розписки\~про отримання\~коштів відповідачем\~від позивача,\~приходить до\~висновку,\~що між\~відповідачем і\~позивачем був\~укладений договір\~позики,\~оформлений розпискою,\~власноручно складеною\~і підписаною\~ним із\~зазначенням факту\~отримання коштів\~в борг\~в сумі\~2000\~доларів США,\~зобов`язання за\~користування позикою щомісячно сплачувати 4% від суми позики, прописавши строк і порядок їх повернення. Зміст розписки містить відомості про отримання грошових коштів відповідачем в борг. У відповідності до\~статті 1046 ЦК України, розписка відповідача підтверджує факт передачі [PERSON] та отримання [PERSON] грошових коштів, у ній зазначені зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму із відсотками (4%), такий договір є укладеним з моменту передання грошей, що підтверджується\~\~підписом відповідача на розписці. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання не з`являвся, що свідчить про його небажання висловити свою думку щодо позовних вимог, визнати їх чи заперечити, надати суду відповідні докази. Таким чином, суд вважає доведеною обставиною, що укладений сторонами договір позики, оформлений розпискою, є не лише фактом укладення договору позики, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, і як наслідок виникнення у відповідача боргового зобов`язання. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 і від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. В свою чергу відповідачем жодних належних і допустимих доказів протилежного суду не надано. Згідно із вимогами ст. ст.\~525,\~526 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до\~положень ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання. Відповідно до ч. 2\~ст. 615 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання не звільняє сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями\~статті 545 ЦК України\~свідчить, що зобов`язання з повернення позики відповідачем (позичальником) частково або в повному обсязі не виконано. Відповідно до частини першої\~ статті 1049 ЦК України,\~\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Зі змісту розписки вбачається, що строком виконання зобов`язання з повернення грошових коштів зазначено 24.10.2020 року. Таким чином, у зазначений строк зобов`язання відповідачем не виконано, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у вказаному ним розмірі: 2000 (дві тисячі) доларів США в рахунок стягнення боргу за договором позики та 2640 (дві тисячі шістсот сорок) доларів США, за сплату процентів від суми за користування позикою. Вирішуючи питання про стягнення з Відповідача на користь Позивача грошових коштів, суд керувався позицією Великої Палати Верховного Суду України від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, згідно якої у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням. А тому суд вважає за необхідне визначити стягнення з [PERSON] суми саме в іноземній валюті. Судові витрати по справі судом визначаються відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved