Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом, я кому просить стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за Договором позики № Х111121-02 від 11.11.2021 року у сумі 163987, 40 грн., з яких: 104808,00 грн. сума основного боргу, 246,04 грн. інфляційні витрати, 32,32 грн. 3% річних, 58901,04 грн. пеня за несвоєчасне повернення позики; стягнути судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 39178,74 грн. та судового збору у сумі 1639,87 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 11.11.2021 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий договір позики № Х111121-02, предметом якого було передання у власність позичальника грошових коштів у сумі 69696, 00 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 26,40 грн.) на день укладення цього Договору було еквівалентно 2640 доларів США. Згідно п. 2 Договору позики, сума позики отримана позичальником в повному обсязі до моменту підписання договору. Факт отримання позики підтверджується розпискою від 11.11.2021 року, написаною власноруч позичальником. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до п.1 Договору позики та графіку повернення позичальником грошових коштів, закріпленому у п. 5 Договору позики, становив 11 березня 2022 року включно. Згідно п. 8 Договору позики, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п. 1 даного договору, готівкою. Відповідно до п. 9 Договору позики, у випадку зміни, у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п. 1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення кожного платежу за цим договором. Пунктом 10 Договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Згідно п.п. 11, 12 Договору позики забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань була передача в заставу рухомого майна - автомобіля HYUNDAI модель GETZ, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2007 року випуску, тип кузова - загальний легковий хетчбек, колір - червоний, державний номер [NUMBER] , який належав позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 27.10.2020, ТСЦ 6350. Відповідно до п. 13 Договору позики, факт повернення позики або її частини підтверджується заявою позикодавця, про одержання суми позики в повному обсязі або частково, яке є єдиним належним підтвердженням виконання позичальником зобов`язання за цим договором. Після повного виконання зобов`язання позичальником за даним договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику розписку. Відповідно до п. 15.2. Договору позики, позичальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, покладені на нього положеннями Договору позики (в тому числі щодо своєчасного повернення позики). Відповідно до п.15.3 Договору-позики, позичальник зобов`язаний протягом двох робочих днів письмово повідомляти позикодавця про зміну адреси, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імені та наявність інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов`язання за цим Договором, з наданням відповідних документів, що підтверджують такі зміни. Згідно п. 15.4. Договору позики, у разі невиконання позичальником умов Договору позики, позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов`язання за Договором позики. Відповідно до Договору позики, відповідач мав повернути грошові кошти позивачу відповідно до графіку платежів, а саме: до 11.12.2021 - 2904,00 грн. (еквівалент 110 доларів США; до 11.01.2022 - 2904,00 грн (еквівалент 110 доларів США; до 11.02.2022 - 2904,00 грн (еквівалент 110 доларів США; до 11.03.2022 - 60984,00 грн (еквівалент 2310 доларів США). Пунктом 10 Договору позики передбачено, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідач не дотримався умов Договору позики, заходів щодо повернення боргу у визначені строки не вжив та позику, у визначені Договором позики строки, позивачу не повернув. Таким чином, відповідач умисно ухиляється від виконання покладених на нього Договором позики зобов`язань та повернення боргу. Крім того, у своїй позовній заяві позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 39178,74 грн., а також відшкодувати сплачений судовий збір у сумі 1639,87 грн. З урахуванням викладено, позивач був вимушений звернутись з даною позовною заявою до суду для захисту своїх прав. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14.12.2022 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивачка не з`явилась, від представника позивача адвоката Гупала Р.М. надійшла заява, в якій останній позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні поштові конверти з відміткою про відсутність адресату за адресою, зазначеною в позовній заяві, що свідчить про належне його повідомлення, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Відзив на позов не подав. Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачі обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надали, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачів. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, 11.11.2021 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий договір позики № Х111121-02, предметом якого було передання у власність позичальника грошових коштів у сумі 69696, 00 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 26,400 грн.) на день укладення цього Договору було еквівалентно 2640 доларів США. Згідно п. 2 Договору позики, сума позики, встановлена п. 1 даного договору, отримана позичальником в повному обсязі до моменту підписання договору. Факт отримання позики підтверджується розпискою від 11.11.2021 року, написаною власноруч позичальником [PERSON] . Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до п. 1 Договору позики та графіку повернення позичальником грошових коштів, закріпленому у п. 5 Договору позики, становив 11 березня 2022 року включно. Згідно п. 8 Договору позики, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п. 1 даного договору, готівкою. Відповідно до п. 9 Договору позики, сторони погодили, що у випадку зміни, у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п. 1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення кожного платежу за цим договором. Пунктом 10 Договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Відповідно п.п. 11, 12 Договору позики, забезпеченням виконання позичальником зобов`язань була передача в заставу рухомого майна - автомобіля HYUNDAI модель GETZ, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2007 року випуску, тип кузова - загальний легковий хетчбек, колір - червоний, державний номер [NUMBER] , який належав позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 27.10.2020, ТСЦ 6350. Так, згідно договору застави транспортного засобу від 11.11.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Онищенко С.В., відповідач [PERSON] передав у заставу рухоме майно, а саме, автомобіль HYUNDAI, модель GETZ, номер шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2007 року випуску, тип - загальний легковий хетчбек-В, колір - червоний, державний номер [NUMBER] , який належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого та зареєстрованого 27.10.2020 ТСЦ 6350. Відповідно до п. 13 Договору позики, факт повернення позики або її частини підтверджується заявою позикодавця, про одержання суми позики в повному обсязі або частково, яке є єдиним належним підтвердженням виконання позичальником зобов`язання за цим договором. Після повного виконання зобов`язання позичальником за даним договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику розписку. Відповідно до п. 15.2. Договору позики, позичальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, покладені на нього положеннями Договору позики (в тому числі щодо своєчасного повернення позики). Відповідно до п.15.3 Договору позики, позичальник зобов`язаний протягом двох робочих днів письмово повідомляти позикодавця про зміну адреси, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імені та наявність інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов`язання за цим Договором, з наданням відповідних документів, що підтверджують такі зміни. Згідно п. 15.4. Договору позики, у разі невиконання позичальником умов Договору позики, позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов`язання за Договором позики. Відповідно до Договору позики, відповідач мав повернути грошові кошти позивачу відповідно до графіку платежів, а саме: до 11.12.2021 року- 2904,00 грн. (еквівалент 110 доларів США; до 11.01.2022 - 2904,00 грн (еквівалент 110 доларів США; до 11.02.2022 - 2904,00 грн (еквівалент 110 доларів США; до 11.03.2022 - 60984,00 грн (еквівалент 2310 доларів США). Пунктом 10 Договору позики передбачено, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідач не дотримався умов Договору позики, заходів щодо повернення боргу у визначені строки не вжив та позику, у визначені Договором позики строки, позивачу не повернув. Згідно розрахунку штрафних санкцій за неналежне виконання [PERSON] умов договору позики № Х111121-02 від 11.11.2021 року здійснений позивачем, у відповідача утворилася заборгованість у загальному розмірі 163987,40 грн., яка складається з: 104808 грн. сума основного боргу; 246,04 грн. інфляційні збитки; 32,32 грн. 3% річних; 58901,04 грн. пеня за несвоєчасне повернення позики. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як зазначив Верховний Суд в постанові від 08 липня 2019 року по справі№ 524/4946/16-ц, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики на підставі договору позики від 11.11.2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених речовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківських рахунок. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Главою 50 ЦК України передбачений перелік підстав припинення зобов`язань, у тому числі виконання зобов`язання, проведеного належним чином. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином, а його порушенням є невиконання, що призводить до застосування статті 625 ЦК України(статті 526, 610, 612 ЦК України). При цьому, у чинному законодавстві немає норми, яка б пов`язувала припинення зобов`язання з наявністю судового рішення та виконавчого провадження, а тому, до моменту повного та належного виконання основного зобов`язання підлягає застосуванню стаття 625 ЦК України (за умови неналежного виконання основного зобов`язання). Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, згідно ст. 625 ЦК України. З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що на день постановлення рішення суду сума боргу відповідачем не сплачена, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 104808 грн. сума основного боргу; 246,04 грн. інфляційні збитки; 32,32 грн. 3% річних. Стосовно позовних вимог, які стосуються стягнення з відповідача нарахованої пені за договором позики суд зазначає наступне. Відповідно до п. 10 Договору позики, за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком), Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Ураховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за несвоєчасне повернення позики у розмірі 58901,04 грн. Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір, доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. В обґрунтування розміру понесених позивачем [PERSON] витрат на правничу допомогу у розмірі 39178,74 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: 1. Договір про надання правової допомоги б/н від 12.09.2022 року, укладений між адвокатом Гупалом Романом Миколайовичем та [PERSON] на представництво інтересів клієнта. 2. Додаток до договору про надання правової допомоги б/н від 05.12.2022 між [PERSON] та адвокатом Гупалом Р.М. 3. Попередній розрахунок вартості однієї години надання послуг на правову допомогу [PERSON] відповідно до договору про надання правової допомоги від 12.09.2022 року по справі за позовом до [PERSON] . 4. Акт наданих послуг від 09.12.2022 року. 5. Рахунок-фактура № б/н від 09.12.2022 року. З урахуванням викладеного, враховуючи складність справи та виконані роботи (надані послуги), акт наданих послуг на суму 16080,00 грн, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] витрат на правничу допомогу у розмірі 16080,00 гривень, оскільки такий розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial