Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

1. Описова частина Стислий виклад позицій учасників справи [PERSON] звернувся до суду з позовом до голови Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області [PERSON] (Відповідач 1), Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області (Відповідач 2), у якому просить: 1)Визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, шкодить діловій репутації [PERSON] , інформацію, поширену головою Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області [PERSON] у мережі «Інтернет», на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «Fасеbоок» за посиланнями: [INFO] -[INFO] о 17:16 год., у відеозверненні під назвою: «[INFO] »: [INFO], а саме: «[INFO]» «[INFO]» «[INFO]..» «[INFO]» «[INFO]» «[INFO]», -[INFO] о 16:01 год., у відеозверненні під назвою: « [INFO] »: [INFO], а саме: «[INFO]» «[INFO]» «[INFO]» «[INFO]» «[INFO]». -06.04.2022 о 12:53 год., у відеозверненні під назвою: «!!! [INFO] »: [INFO], щодо [PERSON] , а саме: «[INFO]» «[INFO].» «[INFO]» «[INFO]» «[INFO]»; -у дописі (публікації, статті) від 02.05.2022 під заголовком: « [INFO] »: [INFO] , а саме: «[INFO] [INFO]. [INFO] [INFO]» « [INFO] [INFO][INFO]?». 2)Зобов`язати голову Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області [PERSON]. у межах десятиденного строку з моменту набрання рішенням суду законної сили спростувати вищевказану недостовірну інформацію шляхом розміщення у мережі «Інтернет», на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «Fасеbоок» за посиланням:[INFO], або на будь-якій іншій персональній сторінці [PERSON] у соціальній мережі «Fасеbоок», з тією ж кількістю підписників (6000 осіб), яка буде активно функціонувати на момент завершення розгляду справи по суті, відеозвернення (відеозапис) під заголовком«[INFO]», в якому зачитати під відеозапис без власних зауважень і коментарів, текст спростування такого змісту: «[INFO] » за постанням: [INFO], а саме: «[INFO]» «[INFO]» «[INFO]» «[INFO]» «[INFO]» «[INFO]», -від [INFO] під назвою: « [INFO] » за посиланням: [INFO] , а саме: «[INFO]» «[INFO] » «[INFO].» «[INFO]» «[INFO]». - від 06.04.2022 під назвою: « [INFO] » за посиланням: [INFO] , а саме: «[INFO] » «[INFO] » «[INFO]» «[INFO]» «[INFO]». 3)Зобов`язати голову Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області [PERSON] у межах десятиденного строку з моменту набрання рішенням суду законної сили спростувати вищевказану недостовірну інформацію шляхом розміщення у мережі «Інтернет», на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «Facebook» за посиланням: [INFO], або на будь-якій іншій персональній сторінці [PERSON] у соціальній мережі «Facebook», з тією ж кількістю підписників (6000 осіб), яка буде активно функціонувати на момент завершення розгляду справи по суті, публікацію (статтю, допис, повідомлення) під заголовком «[INFO]», без власних зауважень і коментарів, такого змісту: «[INFO] » за посиланням: [INFO] , a саме: «[INFO]. [INFO]. [INFO] [INFO]» « [INFO] [INFO]. [INFO]». Також просить, стягнути з відповідачів 100000 грн. солідарно на користь позивача в якості відшкодування моральної (немайнової) шкоди за поширення такої інформації та понесені останнім судові витрати, що складаються із витрат на професійну правничу допомогу та судового збору. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач дізнався, що Відповідач 1 на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» розповсюдила вищевказану інформацію. Вказує, що жодне з цих тверджень Відповідача 1 не має свого реального відображення, інформація, поширена [PERSON] не є достовірною, не відповідає дійсності та принижує честь та гідність Позивача і шкодить його діловій репутації. Інформація сформульована автором публікації (відеозвернень, відеозаписів) способом стверджувального висловлювання у формі існування конкретної обставини (факту) та за формою вираження спірної інформації вона була висловлена без застосування та вживання гіпербол, алегорій, сатири, інших мовностилістичних способів, а тому є фактичним твердженням, а не оціночним судженням. Поширена Відповідачем 1 інформація щодо вчинення [PERSON] протиправних діянь у вигляді здійснення ним погроз, переслідування тощо Відповідача1 та інших осіб, розкрадання гуманітарної допомоги в умовах війни, ухилення від сплати податків, ведення тіньового та незаконного бізнесу під прикриттям тощо не відповідає дійсності, негативно впливає як на особисте життя Позивача, так і на ділові відносини. У зв`язку із поширенням недостовірної інформації щодо Позивача у принизливій формі йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя та інших зазначених вище негативних явищах. Оскільки [PERSON] є автором цих публікацій та поширила їх на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «Фейсбук», крім того поширила таку інформацію як голова Плисківської сільської ради, тобто, від імені сільської ради та при виконанні своїх посадових обов`язків, то належним відповідачами у цій справі є [PERSON] та Плисківська сільська рада Ніжинського району Чернігівської області. Представник відповідачів подав відзив на позовну заяву у якому просить відмовити у задоволенні позову. Заперечення проти позову обгрунтовані тим, що позивач за своїми біографічними даними та соціальним становищем відноситься до категорії публічних фігур (осіб), що зумовлює значно ширші межі обгрунтованої критики оціночних суджень щодо дій/бездіяльності та висловів таких осіб. Поширена інформація стосується виключно його діяльності, а не приватного життя, крім того є оціночними судженнями, обгрунтованою критикою та припущеннями. У позові відсутнє достатнє обгрунтування того, що висловлювання Відповідача 1 стосуються саме особи позивача. Більшість тверджень Відповідача 1 містять заклики до суворого дотримання необмеженим колом осіб вимог законодавства України. Вважає, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що вказаними висловлюваннями Відповідача 1 була заподіяна моральна шкода позивачеві, а також необгрунтований розмір такої шкоди. Позивач через свого представника подав відповідь на відзив, де вказує, що з аналізу змісту спірних публікацій (відеозвернень), а також їх загального контексту вбачається, що інформація сформульована [PERSON] способом стверджувального висловлювання у формі існування конкретної обставини (факту) та за формою вираження спірної інформації вона була висловлена без застосування та вживання гіпербол, алегорій, сатири, інших мовностилістичних способів, а тому є фактичним твердженням, а не оціночним судженням чи критикою. Також вказує, що [PERSON] не є публічною особою, а відтак, в цій справі не повинні застосовуватися Декларація про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації та рекомендації, що містяться у Резолюції №1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя, у частині, що регулює захист честі, гідності та ділової репутації публічних осіб. Позивач, Відповідач 1, Відповідач 2, представник Відповідачів [PERSON] до суду не з`явились про причини неявки суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи не подали. Представник позивача позов підтримала та просила задовольнити його в повному обсязі, вказавши, що факт існування оспорюваної інформації зафіксований належним чином. Належність сторінки у соціальній мережі «Фейсбук» Відповідачу 1 не спростований нею та не заперечувався відповідачами у відзиві на позовну заяву. Саме [PERSON] створила відеозвернення та допис, та поширила їх на своїй персональній сторінці у соціальній мережі. Поширена нею інформація щодо [PERSON] викладена у формі фактичних тверджень, носить негативний та образливий характер. Висновок семантико-текстуальної експертизи є належним та допустимим доказом у справі, оскільки складений атестованим судовим експертом. Представник Відповідача 1 заперечував проти позову вказавши, що оспорювана інформація є оціночними судженнями. Докази, що інформація викладена у формі фактичних тверджень відсутні. Вважає, що вирішення питання чи є висловлювання оціночними судженнями чи фактичними твердженнями є питанням права, не може бути предметом експертних досліджень, таку оцінку може надати лише суд. Також, вказав, що висновок експерта не може бути взятий судом до уваги та є недопустимим доказом, оскільки отриманий з порушенням установленого порядку, такий вид експертиз проводяться лише державними експертними установами. Крім того, свідоцтво експерта [PERSON] видане їй як експерту Київського НДІСЕ та не може бути використане не поза межами вказаної установи. Також зазначив, що Відповідач 1 заперечує, що сторінка у соціальній мережі «Фейсбук» на якій поширена оспорювана інформація належить їй. Хто поширив вказану інформацію і як вона вибула її володіння Відповідачу 1 невідомо. Вона дійсно записувала вказані відео, проте не поширювала їх. Записувати і поширювати відео це різні речі. Сторона позивача не надала доказів на спростування вказаних обставин. У зв`язку з тим, що Відповідач 1 немає доступу до сторінки, її представник поставив під сумнів можливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Заяви та клопотання учасників справи 23.12.2022 відповідачі через свого представника [PERSON] подали відзив на позовну заяву. 09.01.2023 позивач через свого представника подав відповідь на відзив. 17.02.2023 надійшло клопотання представника позивача про поновлення строків та долучення доказів до матеріалів справи. 14.04.2023 надійшло клопотання представника позивача про поновлення строків та долучення доказів до матеріалів справи. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді Борзнянського районного суду Чернігівської області від 9 грудня 2022 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі й призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 20.02.2023 задоволене клопотання представника позивача про клопотання про поновлення строків на подання доказів та долучення доказів до матеріалів справи. Ухвалою суду від 20.02.2023 закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. Протокольною ухвалою суду від 20.04.2023 задоволене клопотання представника позивача про поновлення строків на подання доказів та долучення доказів до матеріалів справи. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд установив, що результатами фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет встановлено, що у соціальній мережі «Fасеbоок» на сторінці користувача під іменем « [PERSON] » були розміщені відеозвернення та публікація, а саме: -02.05.2022 допис під заголовком: « [INFO] », за посиланням: [INFO] , який зокрема містить інформацію. -відеозвернення від 06.04.2022 розміщене 12:53 год. під назвою: « [INFO] », за посиланням: [INFO] ; -відеозвернення від [INFO] , розмішене о 16:01 год. під назвою: « [INFO] » за посиланням: [INFO] ; -відеозвернення від 29.03.2022 розміщене о 17:16 год. під назвою: «[INFO] », що знаходиться за посиланням: [INFO]. Вказаний допис та відеозаписи містять інформацію про спростування якої просить позивач у прохальній частині позовної заяви.(а.с. 26-41). Факт поширення вищезазначеної інформації в указаний спосіб підтверджено належними і допустимими доказами. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ч. 4 ст.32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Стаття 201 ЦК України, серед іншого, відносить до особистих немайнових благ, які охороняються цивільним законодавством, честь, гідність та ділову репутацію. Відповідно до ч. 1, 4, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Статтями 297, 299 ЦК України передбачене право кожного на повагу до його гідності та честі. Гідність, честь та ділова репутація фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації. Пунктами 11, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"(далі - Постанова), визначено, що відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, є юридична особа, в якій вона працює. У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з`ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов`язків, то належним відповідачем є саме вона. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Згідно з пунктом 15 Постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. За змістом частини 4 статті 277 ЦК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Натомість позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до пункту 19 Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України "Про інформацію" ( 2657-12 ) оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку про те, що інформація, поширена на сторінці користувача зареєстрованого під іменем « [PERSON] » [INFO] о 17:16 год у відеозаписі під назвою: «[INFO] » у фрагментах: «[INFO]» «[INFO]» «[INFO]» 02.04.2022 о 16:01 год. у відеозаписі «[INFO]» у фрагментах: «[INFO]» «[INFO]» «[INFO]» «[INFO]» 06.04.2022 о 12:53 год. у відеозаписі під назвою: «[INFO]»: «[INFO]» «[INFO].» 02.05.2022 у дописі під заголовком: «[INFO]»: «[INFO]. [INFO] «[INFO][INFO]». стосується позивача [PERSON] є недостовірною інформацією образливого характеру викладеною у формі фактичних тверджень, зокрема про те, що за вказівкою позивача вивезена велика кількість продовольства з території Плисківської територіальної громади під час бойових дій на території області; вчинення позивачем тиску та погроз, переслідування, за його вказівками, працівниками правоохоронних органів сільського голови, працівників сільської ради та активісті місцевої самооборони; вчинення кримінальних правопорушень пов`язаних з ухиленням від сплати податків, погрози знищення майна, колабораційною діяльністю. При цьому відповідачі не довели, що інформація відповідає дійсності і такі події мали місце насправді. Інша інформація викладена у формі оціночних суджень, є критикою, вираженням суб`єктивної думки та поглядів [PERSON] та не може бути предметом судового захисту. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України « Про судову експертизу» виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України (ч 2. ст. 7 цього Закону). Відповідно до п. 1.2.1 Розділу І «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 від 08.10.1998 року лінгвістична експертиза мовлення( у межах якої проводяться семантико-текстуальні дослідження) є одним з підвидів криміналістичної експертизи. Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу; відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Таким чином, з огляду на положення ст.78 ЦПК України, висновок експерта №ЕС2510-14-2069.23 за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи від 03.02.2023, наданий позивачем, суд не може вважати допустимим доказом, оскільки вказана експертиза проведена Одеською філією ТОВ «Судова незалежна експертиза України», яке не є державною спеціалізованою установою. Тоді як закон вимагає проведення такого виду експертиз саме державними спеціалізованими установами. На час поширення спірних відео та публікацій [PERSON] обіймала посаду голови Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області. Зміст викладених на відеозаписах повідомлень, дає підстави для висновку, що вона виступає саме як посадова особа від імені вказаного органу місцеврого самоврядування. З огляду на це, саме Плисківська сільська рада в особі її сільського голови [PERSON]. повинна відповідати за вказаним позовом. Відповідачі стверджують, що [PERSON] за своїми біографічними даними та соціальним становищем є відповідним категорії публічних осіб, що зумовлює значно ширші межі обгрунтованої критики та оціночних суджень щодо нього. Пунктом 21 Постанови передбачено, що суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя (далі -Резолюція). Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися виставити себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Сторона позивача не заперечує факт участі [PERSON] у громадському житті, також, вказує, що [PERSON] є керівником Футбольного клубу «Єдність» місцезнаходження якого с. Плиски Борзняського (наразі Ніжинського) району та є відомим серед широкого кола осіб, зокрема серед жителів Плисківської громади. Натомість він заперечує свою приналежність до публічних осіб. Виходячи з визначення поняття публічних осіб викладеного у Резолюції, суд вважає, що наявність державних нагород та зайняття посад у органах державної влади та обрання до оганів місцевого самоврядкування у минулому, не дає підстав вважати [PERSON] публічною особою. Доказів того, що позивач відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі), відповідачі не надали. Ураховуючи викладене, суд вважає, що відсутні підстави для урахування положень Декларації та Резолюції у частині, що регулює захист честі, гідності та ділової репутації публічних осіб. Також, судом установлено, що оспорювана інформація поширена на веб-сайті facebook.com, який є доступним для публічного використання, є соціальною мережею. Стаття 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" містить визначення понять "власник веб-сайту", "власник веб-сторінки" та "обліковий запис". Так, власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу. Власник веб-сторінки - особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та яка управляє і (або) розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею. Обліковий запис - формалізований згідно зі стандартами мережі Інтернет запис на комп`ютерному обладнанні (комп`ютерах, серверах), підключеному до мережі Інтернет, що ідентифікує користувача (наприклад, власника веб-сайту) на такому обладнанні, включає в себе дані про доступ до частини каталогів і програмного забезпечення комп`ютерного обладнання, а також визначає права такого доступу, що надають можливість володільцю облікового запису додавати, видаляти, змінювати електронну (цифрову) інформацію і дані веб-сайту, надавати доступ до веб-сайту або його частин, окремих даних іншим особам, припиняти функціонування такого веб-сайту або його частини в межах облікового запису. Таким чином, будь який користувач вказаної соціальної мережі, без ідентифікації може створити сторінку та публікувати та поширювати інформацію. У разі якщо достовірніть профілю підтверджена «Фейсбук» біля імені (назви) користувача мітиться позначка у вигляді галочки у синьому колі. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Представник відповідача [PERSON] , вказує, що вона заперечує факт належності їй облікового запису під іменем « [PERSON] » та факт поширення оспорюваної інформації. Відмітка про те, що достовірність профілю « [PERSON] » підтверджена «Фейсбук» біля вказаного облікового запису відсутня. Всупереч вимогам ч.1 ст. 81 ЦПК України, стороною позивача не надано належних та допустимих доказів того, що оспорювана інформація розміщена та поширена саме головою Плисківської сільської ради [PERSON] . Хоча саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем. Твердження позовної заяви, що саме [PERSON] була поширена оспорювана інформація є лише припущенням, яке, за відсутності доказів, не може прийматись судом до уваги. Таким чином, позивачем не доведено, що саме голова Плисківської сільської ради [PERSON]. на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» розмістила та поширила недостовірну інформацію, що міститься у спірних відеозаписах та публікації, а отже у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові втрати по справі, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed