Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

23.12.2022 року [PERSON] через свого представника адвоката Гапона С.В. звернувся до суду з позовом до Київської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування, та прокуратури. Позовна заява обґрунтована тим, що 07.05.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016110040001597 за заявою [PERSON] було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення із попередньою правовою кваліфікацією за ч.2 ст.190 КК України. Досудове розслідування здійснюється за фактом того, що громадяни [PERSON] та [PERSON] у період часу з 04.08.2012 по 04.02.2015 шляхом обману заволоділи грошовими коштами [PERSON] у розмірі 664 493,00 грн. та 1 974 доларів США, які він виплачував їм за будівництво власних квартир, а також грошовими коштами, які позивач витратив на ремонтні роботи у цих квартирах, однак право власності на квартири не передали. З самого початку досудового розслідування [PERSON] , користуючись правами, визначеними ст.56 КПК України, враховуючи, що правоохоронними органами не здійснювалося належного досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні, неодноразово звертався з клопотаннями до слідчого та прокурора про проведення слідчих та розшукових дій. В порушення ст.220 КПК України зазначені клопотання залишені без розгляду (відповіді на зазначені клопотання не отримувалися, згідно матеріалів кримінального провадження слідчі та розшукові дії, про проведення яких просив потерпілий у вищезазначених клопотаннях не проведені). Незважаючи на очевидність і наявність всіх доказів розміру спричиненої [PERSON] матеріальної шкоди, залишається невірно визначеною правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч.2 замість ч.4 ст.190 КК України. Потерпілий також неодноразово оскаржував до суду неправомірні рішення, бездіяльність слідчого, прокурора у даному кримінальному провадженні. Факти протиправної бездіяльності посадових осіб органів досудового розслідування та органів прокуратури встановлено рішеннями судів, які набрали законної сили (ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 14.06.2017 по справі №367/3896/17, ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 27.12.2017 по справі №367/3896/17 та ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 10.10.2018 по справі №367/3896/17) та Київської обласною прокуратурою (лист від 21.12.2020 вих. №09/3-766вих-20), а також іншими матеріалами, долученими до позовної заяви. Копії вищевказаних ухвал Ірпінського міського суду Київської області потерпілим з відповідними клопотаннями про проведення слідчих та процесуальних дій неодноразово направлялися до Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції, Головного управління Національної поліції в Київській області, Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, Прокуратури Київської області. Проте, клопотання і ухвали Ірпінського міського суду Київської області залишені без реагування. Факт невірної кваліфікації, а також ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 14.06.2017 по справі № 367/3896/17, до теперішнього часу залишені без уваги та належного реагування, як з боку слідчого, так і з боку процесуального керівника, що підтверджується витягами з ЄРДР по кримінальному провадженню №12016110040001597 від 07.05.2016, від 25.08.2020, від 26.01.2021 та 24.03.2021. Крім того, про бездіяльність органів прокуратури, зокрема прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області Шубчика С.С., свідчать факти неналежного розгляду клопотань [PERSON] , а саме, надання безпосередньо Шубчиком С.С. відповіді або направлення їх для розгляду до СВ Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області без вирішення поставлених у клопотаннях питань. Лише листом від 21.12.2020 вих.№09/3-766вих-20 Київська обласна прокуратура повідомила про те, що у зв`язку з неефективним досудовим розслідуванням кримінального провадження його здійснення доручено Києво-Святошинському ВП ГУ НП у м. Києві. Таким чином, у період часу з 07.05.2016 по 21.12.2022 (1 721 день) слідчі Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області внаслідок протиправної бездіяльності при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні №12016110040001597 від 07.05.2016 не виконали вимог КПК України та Закону України "Про Національну поліції" щодо дотримання розумних строків. Станом на 22.12.2022 досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні не завершено, винні особи до встановленої законом відповідальності не притягнуті. Враховуючи викладене, [PERSON] внаслідок протиправної бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури було завдано моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях та приниженні, а саме: розчарування діяльністю правоохоронних органів (органу досудового розслідування та прокуратури); глибоке відчуття несправедливості, викликане тривалим досудовим розслідуванням; тривала невизначеність ситуації з результатом кримінального провадження та його фінансових наслідків; стурбованість і постійна тривога. У зв`язку із зазначеним, повивач вважає, що справедливим розміром моральної шкоди, яку йому повинна відшкодувати держава за тривалу протиправну бездіяльність органу досудового розслідування та прокуратури, є сума у розмірі шкоди, яку йому завдано внаслідок кримінального правопорушення, а саме 697 515 гривень 80 копійок, яку і просить стягнути з Державного бюджету України на його користь та просив відшкодувати витрати на правову допомогу в даній цивільній справі. У відповіді на відзив Київської обласної прокуратури представник позивача адвокат Гапон С.В. додатково зазначив про безпідставність доводів Київської обласної прокуратури, оскільки підставою відшкодування шкоди за позовом є бездіяльність органу досудового розслідування та прокуратури при здійсненні ними своїх повноважень, що є відповідно до приписів ч.6 ст.1176 ЦК України окремою підставою відшкодування шкоди на загальних підставах. Надані докази свідчать про факт надмірно тривалого досудового розслідування у кримінальному провадженні понад 6 років 9 місяців та порушення розумних строків. Факти бездіяльності органів досудового розслідування та прокуратури підтверджені судовими рішеннями Ірпінського міського суду Київської області по справі №367/3896/17 від 14.06.2017, 27.12.2017, 10.10.2018. Зазначені факти, як кожний окремо, так і у своїй сукупності свідчать, що внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури [PERSON] було завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях та приниженні. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних відносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Враховуючи вимоги розумності, виваженості і справедливості, на користь позивача повинна бути стягнута моральна шкода у розмірі шкоди, яку йому завдано внаслідок кримінального правопорушення. Ухвалення Ірпінським міським судом Київської області рішень за розглядом скарг [PERSON] без участі слідчого та прокурора свідчить не про незаконність ухвал, а про неналежне виконання своїх посадових обов`язків слідчим та прокурором. Наведені Київською обласною прокуратурою доводи у відзиві на позовну заяву не спростовують факту тривалого досудового розслідування у кримінальному провадженні №12016110040001597, а також фактів протиправної бездіяльності органів досудового розслідування та прокуратури, підтверджується, що досудове розслідування триває, остаточне рішення у кримінальному провадженні не прийнято. Отже, досудове розслідування триває понад 6 років 9 місяців, що є надмірно тривалим, враховуючи обставини справи. Представник відповідача Державної казначейської служби України подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив у зв`язку із незаконністю та необґрунтованістю позовних вимог, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем, оскільки не є учасником спірних відносин, жодних прав та інтересів позивача не порушувала, не вступала у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдала, також не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, погіршенні стану здоров`я та його причинно-наслідковий зв`язок. Позивач не надав доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Вказана в позовній заяві сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має бути залишена без розгляду, оскільки є такою, що безпідставно збільшена та неспівмірна із понесеними витратами. Представник відповідача Київської обласної прокуратури подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні, з огляду на те, що посилання на ст.1176 ЦК України, як на підставу заявлених позовних вимог, є безпідставними. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому відповідно до ст.1177 ЦК України за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. На позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести, що дії чи бездіяльність Київської обласної прокуратури є причиною, а шкода, яка на думку позивача, завдана цією бездіяльністю - безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу причинно-наслідкового зв`язку між завданою йому шкодою та діями з боку органів прокуратури під час проведення досудового розслідування. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачем не надано належних доказів на підтвердження обсягу моральних страждань, яких він зазнав у зв`язку із діями відповідача в цілому та стосовно характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо). Визначений позивачем розмір завданої йому моральної шкоди відповідає сумі коштів, сплачених ним за придбання квартир, однак доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння останньому моральної шкоди, до позовної заяви не надано. Факт постановлення слідчим суддею ухвал за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування підтверджує лише факт реалізації особою свого права на оскарження дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, яке передбачено кримінально-процесуальним законодавством і не свідчить про неправомірність рішень, дій чи бездіяльності відповідної особи, що спростовує доводи позивача стосовно бездіяльності органів досудового розслідування. Задоволення таких скарг становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач. Ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 27.12.2017 року та 10.10.2018 року, на які посилається позивач як на підтвердження своїх доводів, ухвалені за відсутності слідчого/прокурора та без з`ясування судом дійсної інформації та обставин кримінальної справи. Органами досудового розслідування та прокурором вживаються заходи, спрямовані на притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності. Досудове розслідування на даний час триває, остаточне рішення у кримінальному провадженні не прийнято, а тому підстави для покладання відповідальності на Державу відсутні. Спори, які стосуються перевірки правомірності дій (рішень) правоохоронних органів, вчинених (прийнятих) при досудовому розслідуванні не відносяться до юрисдикції судів, що розглядають справи в порядку цивільного судочинства. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою, яка виразилася в певного роду моральних стражданнях, та діями з боку слідчого/прокурора під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні. Крім того, позивачем не надано належних доказів на підтвердження обсягу моральних страждань, яких він зазнав у зв`язку з діями відповідача в цілому та стосовно характеру немайнових втрат. Таким чином, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував наявність причинно-наслідкового зв`язку між рішеннями, діями або бездіяльністю органів досудового розслідування і прокуратури та настанням негативних наслідків для нього, зокрема, спричинення шкоди у розмірі 697515,80 грн. Представником відповідача Київської обласної прокуратури Годлевською-Коноваловою А.В. подано письмові пояснення, в яких, заперечуючи проти позову, додатково зазначила, що за відсутності підстав для відшкодування шкоди, передбачених ч.1 ст.1176 ЦК України, діють правила ч.6 цієї статті, якою передбачено відшкодування шкоди на підставі ст.1174 ЦК України. Визначальним при цьому є доведення усіх складових деліктної відповідальності - шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності всіх цих складових покладається на позивача. Шляхом постановлення ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб (слідчого та прокурора) сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або майнової шкоди. У зв`язку із неефективним здійсненням досудового розслідування Київською обласною прокуратурою 21.12.2020 року подальше проведення досудового розслідування у кримінальному провадження №12016110040001597 від 07.05.2016 року за ч.2 ст.190 КК України з приводу заволодіння шахрайським шляхом [PERSON] та [PERSON] грошовими коштами [PERSON] доручено СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області. У зв`язку з реорганізацією органів поліції області постановою першого заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури подальше здійснення досудового розслідування доручено СВ Бучанського РУП ГУНП в Київській області. Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється прокурорами Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області. Таким чином, доводи позивача про надмірно тривале досудове розслідування та порушення розумних строків у кримінальному провадженні є безпідставними, оскільки сам факт зміни органу досудового розслідування не спричиняє наслідків порушень цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів завдали позивачеві моральної шкоди. Контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого була винесена постанова про доручення здійснення досудового розслідування іншому його органу, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди, розмір якої ним жодним чином не обґрунтований. У фізичної особи, яка вважає себе потерпілою від кримінального правопорушення, досудове розслідування щодо якого триває і факт вчинення кримінального правопорушення (злочину) належно не встановлений, не виникає права на позов про відшкодування шкоди, оскільки підставою для компенсації такої шкоди потерпілій особі державою є завдання шкоди кримінальним правопорушенням, що має бути встановлено у передбаченому законом порядку. Держава не несе майнову відповідальність перед потерпілими за всі злочин, які перебувають на стадії досудового розслідування. Оскільки досудове розслідування триває, остаточне рішення кримінальному провадженні не прийнято, підстави для покладення відповідальності на Державу в особі Державної казначейської служби України та задоволення позову [PERSON] відсутні. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі. На підтвердження доводів відзиву надав лист Слідчого управління ГУНП в Київській області від 13.02.2023 №639/109/24/25-2023 із довідкою щодо руху кримінального провадження. Підтвердив, що слідчим відділом Бучанського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №12016110040001597, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.05.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, за заявою [PERSON] , яке не завершено і на даний час триває. Зазначив, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що ГУНП в Київській області було вчинено проти позивача незаконні дії. Реалізація механізму оскарження постанов слідчого у розумінні статті 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи. Судові рішення про задоволення скарг заявника, який є позивачем у цій справі, на дії (бездіяльність) та процесуальні рішення слідчих не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Заявник (потерпілий) в кримінальному провадженні у разі незгоди з діями (бездіяльністю) органу досудового розслідування або прокуратури вправі їх оскаржити. Іншого способу захисту прав заявника (потерпілого) закон не передбачає. Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому відповідачами моральної шкоди, яка передбачена частиною другою статті 23 ЦК України, та на підтвердження факту заподіяння позивачу моральних страждань або втрат немайнового характеру, встановлення факту протиправності дій працівників ГУНП в Київській області факту, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) працівників зазначених органів та їх вини в заподіянні цієї шкоди. Посилання позивача як на обґрунтування завданої моральної шкоди, необхідність звернення до суду та на судову тяганину не можуть бути належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, реалізація позивачами свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Позивач вимагає компенсацію у розмірі 697515,80 грн., яка є необґрунтованою та базується лише на припущеннях. Позивач розмір моральної шкоди прирівнює до розміру майнової шкоди, завданої йому внаслідок кримінального правопорушення. Натомість особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов в рамках кримінального провадження до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння (ст. 128 КПК України). Враховуючи те, що позивач не навів міркувань, з яких він виходив, визнаючи розмір завданої моральної шкоди, а також не обґрунтував існування причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправним на його думку діянням, не надавши документального підтвердження погіршення стану здоров`я та інших негативних наслідків, викликаних неправомірнимим діями або бездіяльністю органу досудового розслідування на думку позивача, вимоги позовної заяви є такими, що не підлягають задоволенню. Отже, предметом доказування у даній справі є неправомірна бездіяльність посадових осіб Головного управління Національної поліції в Київській області, Прокуратури Київської області при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні, факт нанесення такою неправомірною бездіяльністю відповідачів моральної шкоди позивачу, наявність причинно-наслідкового зв`язку між нанесеною шкодою та бездіяльністю відповідачів, оскільки підставами відповідальності за шкоду, заподіяну незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури є шкода, незаконні дії, причинний зв`язок між незаконними діями та шкодою. При цьому, доказів наявності у позивача моральної шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між нанесеною шкодою та бездіяльністю відповідачів позивачем надано не було. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив. Додатково пояснив, що він є потерпілим у кримінальному провадженні, досудове розслідування в якому здійснюється неналежним чином та безпідставно тривалий час, - з 2016 року по теперішній час. Слідчими тривалий час не проводяться слідчі та розшукові дії, не розглядаються його клопотання та не виконуються рішення суду, якими зобов`язано їх вчинити певні дії. При цьому прокурором здійснюється неналежне процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні. Ухвалами Ірпінського міського суду Київської області неодноразово визнавалася незаконною бездіяльність слідчого та прокурора у даному кримінальному провадженні. Є очевидною неправильна кваліфікація кримінального правопорушення за ч.2 замість ч.4 ст.190 КК України, він звертався із клопотанням до слідчого щодо здійснення перекваліфікації злочину, ухвалою суду від 14.06.2017 року було скасовано постанову слідчого про відмову у задоволенні даного клопотання та зобов`язано розглянути клопотання повторно. Натомість до теперішнього часу вказане клопотання не розглянуте, ухвала суду не виконана. Ним постійно надаються слідчому під підпис документи, ухвали суду для долучення до матеріалів кримінального провадження, проте при ознайомленні в подальшому зі справою, виявляється їх відсутність і він вимушений знов їх подавати та постійно контролювати це питання та хід кримінального провадження, яке за наявністю всіх доказів, не є занадто складним. Слідчі та розшукові дії, у даному кримінальному провадженні або не здійснюються взагалі, або здійснюються неналежним чином, внаслідок чого не мають результату, почеркознавча експертиза не була проведена внаслідок допущення помилки слідчим при її призначенні та невиконанні слідчим клопотання експерта, причини не проведення судово-оцінювальної експертизи йому не повідомлені. Внаслідок тривалої протиправної бездіяльності слідчих і прокурора у кримінальному провадженні, нездійсненні слідчих та розшукових дій, не реагування на його клопотання тощо, він більше шести років перебуває у стані невизначеності, не може вирішувати питання відшкодування спричиненої йому злочином матеріальної шкоди та притягнення винних осіб до відповідальності. Квартири він придбавав, вклавши всі наявні кошти, для себе і матері, яка померла, не дочекавшись поліпшення житлових умов, а він позбавився житла та коштів і так і не зміг до теперішнього часу отримати належної компенсації з винних осіб та притягнення їх до відповідальності або завершення кримінального провадження. Вказане є, перш за все, наслідком протиправної бездіяльності слідчих та прокурорів у даному кримінальному провадженні, які б мали виконувати свою роботу належним чином. Від такої нічим невиправданої незаконної тривалої бездіяльності він зазнав моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, порушенні його звичного життя. Він відчуває приниження та розчарування правоохоронними органами, тривалий час має відчуття незахищеності та несправедливості, невизначеності, відчуває стурбованість та постійну тривогу, має витрачати час та моральні сили на відвідування органів досудового розслідування, прокуратури, суду, отримання правової допомоги тощо. Належної сатисфакції прийняттям слідчими суддями рішень за його скаргами не відбулося, оскільки рішення не виконані, досудове розслідування не проводиться належним чином, незаконна бездіяльність триває. Вважає достатнім для нього розмір відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю слідчих і прокурора, у розмірі 697 515 грн. 80 коп. В судовому засіданні представник позивача адвокат Гапон С.В. позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому та відповіді на відзив на позовну заяву Київської обласної прокуратури. Додатково пояснив, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, в якому [PERSON] є потерпілим, триває з 2016 року по теперішній час. Факти незаконної бездіяльності слідчого і прокурора встановлені ухвалами слідчого судді від 2017, 2018 року. Крім того, прокуратурою було констатовано факт неефективності досудового розслідування. Згідно наданої відповідачем ГУНП в Київській області довідки про хід виконавчого провадження, підтверджується тривала бездіяльність органу досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Так, остання дія була здійснена у кримінальному провадженні 15.04.2021 року. Позивач мав надію на швидке розслідування. Позивачеві завдана моральна шкода тривалою незаконною бездіяльністю органу досудового розслідування та прокурора, яка полягає у розчаруванні органами досудового розслідування та прокуратури, позивач має відчуття несправедливості, тривоги і стурбованості, тривалий час позбавлений свого майна без можливості отримати відшкодування. Завдану незаконною бездіяльністю слідчого та прокурора моральну шкоду позивач оцінює в розмірі заданої кримінальним правопорушенням шкоди, - 697 515 грн. 80 коп. В судовому засіданні представник Київської обласної прокуратури Годлевська-Коновалова А.В. проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях. Додатково зазначила, що стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами всіх необхідних складових для відшкодування державою шкоди, відсутній причинно-наслідковий зв`язок, не визначено в чому полягає моральна шкода та не обґрунтовано її розмір, що відповідає розміру майнової шкоди в кримінальному провадженні. Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні ще триває, тому держава не може нести відповідальність за завдану позивачеві шкоду. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про дату і час його проведення повідомлений належним чином, про причини нявки суду не повідомив. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області в судове засідання не з`явився, про дату і час його проведення повідомлений належним чином, про причини нявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника Київської обласної прокуратури, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що 07.05.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016110040001597 за заявою [PERSON] від 06.05.2016 року було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення із попередньою правовою кваліфікацією за ч.2 ст.190 КК України. Досудове розслідування здійснюється за фактом того, що громадяни [PERSON] та [PERSON] у період часу з 04.08.2012 по 04.02.2015 шляхом обману заволоділи грошовими коштами [PERSON] які він виплачував їм за будівництво власної квартири, а саме отримали від [PERSON] грошові кошти, однак право власності на квартири не передали, чим спричинили йому майнову шкоду. Зазначене також підтверджується витягами із ЄРДР від 25.08.2020, від 26.01.2021, від 24.03.2021. На підтвердження вчинення відносно [PERSON] вказаного кримінального правопорушення надано попередні договори купівлі-продажу частини житлового будинку від 04.08.2012 №4в/18 та №3В/7. Згідно попереднього договору купівлі-продажу частини житлового будинку [ADDRESS] від 04.08.2012 [PERSON] та [PERSON] зобов`язалися в майбутньому не пізніше кінця І кварталу 2013 року укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) частини житлового будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , у нотаріальній формі на умовах визначених цим договором. На виконання умов попереднього договору купівлі-продажу частини житлового будинку [ADDRESS] від 04.08.2012 [PERSON] передав [PERSON] та [PERSON] грошові кошти у сумі 355 118 гривень 00 копійок та 1 974 доларів США, що підтверджено розписками. Згідно попереднього договору купівлі-продажу частини житлового будинку [ADDRESS] від 04.08.2012 [PERSON] та [PERSON] зобов`язалися в майбутньому не пізніше кінця І кварталу 2014 року укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) частини житлового будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , у нотаріальній формі на умовах визначених цим договором. На виконання умов попереднього договору купівлі-продажу частини житлового будинку [ADDRESS] від 04.08.2012 [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у сумі 309 375 гривень 00 копійок, що підтверджено розпискою. [PERSON] звертався до Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області із клопотаннями про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні: клопотання від 11.05.2017 (отримано 16.05.2017 вх.№М-610), клопотання від 15.05.2017 (отримано 16.05.2017 вх.№М-612), клопотання від 16.05.2017 (отримано 16.05.2017 вх.№М-611), клопотання від 16.05.2017 (отримано 16.05.2017 вх.№М-613). В клопотанні від 16.05.2017 (вх.№М-613) [PERSON] ставилося питання про внесення змін до відомостей кримінального провадження, а саме кваліфікацію кримінального правопорушення за ч.4 ст.190 КК України. 12.06.2017 року [PERSON] подано до Ірпінського міського суду Київської області скаргу на постанову слідчого Жабченка А. від 24.05.2017 року про відмову у задоволенні вказаного клопотання. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 14.06.2017 по справі №367/3896/17 дії слідчого Ірпінського ВП ГУ НП України в Київській області Жабченка А.С. щодо відмови в задоволенні клопотання [PERSON] визнані незаконними. Скасовано постанову слідчого СВ Ірпінського ВП ГУ НП України в Київській області Жабченка А.С. від 24.05.2017 про відмову в задоволенні клопотання. Зобов`язано слідчого СВ Ірпінського ВП ГУ НП України в Київській області Жабченка А.С. повторно розглянути клопотання потерпілої сторони від 16.05.2017 і прийняти обґрунтоване рішення. Крім того, [PERSON] 27.06.2017 року на адресу Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області було подано скаргу на бездіяльність слідчого та 14.08.2017 на адресу Прокуратури Київської області було подано скаргу на бездіяльність слідчого та прокурора. 13.11.2017 (вх. № 8699) потерпілим до Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області було подано клопотання про вжиття заходів для арешту квартир, обґрунтовуючи тим, що квартири, які він придбав у [PERSON] на підставі попередніх договорів купівлі-продажу частини житлового будинку, було відчужено третім особам. 22.12.2017 року [PERSON] до Ірпінського міського суду Київської області було подано скаргу на бездіяльність слідчого. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27.12.2017 по справі №367/3896/17 вказана скарга була задоволена. Визнано протиправною бездіяльність слідчого Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області Жабченко А.С., яка полягає у нерозгляді клопотання [PERSON] у строки, визначені кримінально-процесуальним законодавством. Зобов`язано слідчого Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області Жабченко А.С. відповідно до вимог ст. 220 КПК України, розглянути клопотання [PERSON] від 13.11.2017 щодо вчинення процесуальних слідчих дій та прийняти процесуальне рішення за результатами розгляду. 28.09.2018 року [PERSON] звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з скаргою на бездіяльність слідчого та прокурора. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 10.10.2018 по справі №367/3896/17 вказану скаргу задоволено. Визнано протиправною бездіяльність слідчого Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Жабченко А.С., яка полягає у нездійсненні жодних процесуальних дій по кримінальному провадженню №12016110040001597 та не розгляді клопотань потерпілого [PERSON] у строки, визначені кримінально-процесуальним законодавством, та прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області Шубчика С.С., яка полягає у нездійсненні належного процесуального нагляду у кримінальному провадженні № 12016110040001597 та не розгляді скарг потерпілого [PERSON] у строки, визначені кримінально-процесуальним законодавством, - незаконною. Зобов`язано слідчого Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Жабченко А.С. провести належні процесуальні слідчі дії щодо встановлення обставин справи та притягнення винних осіб до відповідальності. Зобов`язано слідчого Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Жабченко А.С. розглянути клопотання, подані потерпілим, та прийняти відповідні процесуальні рішення. Зобов`язано прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області Шубчика С.С. провести належні процесуальні слідчі дії щодо встановлення обставин справи та притягнення винних осіб до відповідальності. Зобов`язано прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області Шубчика С.С. розглянути скарги, подані потерпілим, та прийняти відповідні процесуальні рішення. Копії вищевказаних ухвал Ірпінського міського суду Київської області потерпілим з відповідними клопотаннями про проведення слідчих та процесуальних дій неодноразово направлялися до Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції, Головного управління Національної поліції в Київській області, Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, Прокуратури Київської області (16.10.2018, 13.06.2019, 19.07.2019, 29.01.2020, 29.06.2020, 17.07.2020 року). 20.07.2020, 18.08.2020 потерпілими [PERSON] та [PERSON] до прокуратури Київської області подано клопотання у порядку ст.56 КПК України, та 30.07.2020, 19.08.2020 відповідно, за підписом прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області Шубчика С.С. вказані клопотання направлено до СВ Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області для розгляду як звернення громадян. 11.09.2020 адвокатом Гапоном В.С. в інтересах потерпілих, зокрема [PERSON] , до Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області направлено заяву про неефективне процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №12016110040001597 та про покладення повноважень прокурора у кримінальному провадженні на іншого прокурора, у зв`язку з неефективним здійсненням прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області Шубчиком С.С. нагляду за дотриманням законів під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадження. 02.10.2020 року прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області Шубчиком С.С. на вказану заяву повідомлено, що розслідування триває та вживаються заходи з метою повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні. 22.10.2020, 12.11.2020 року адвокатом Гапоном В.С. в інтересах потерпілих, зокрема [PERSON] , до Київської обласної прокуратури направлено заяви про неефективне процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №12016110040001597 та щодо доручення здійснення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні СВ Головного управління Національної поліції в Київській області. 12.11.2020 року прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області Шубчиком С.С. на заяву повідомлено, що розслідування триває та вживаються заходи з метою повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Листом від 21.12.2020 №09/3-766вих-20 Київською обласною прокуратурою повідомлено про результати розгляду клопотання адвоката Гапона С.В., зазначено, про те, що слідчим відділом Ірпінського ВП ГУНП в Київській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №12016110040001597 від 07.05.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.190 КК України. У зв`язку з неефективним досудовим розслідуванням кримінального провадження його здійснення доручено Києво-Святошинському ВП ГУ НП у м. Києві. 05.11.2022 на адресу Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області адвокатом Гапоном С.В. направлено клопотання від 02.11.2022 вих.№110/11-22 щодо надання актуального витягу з ЄРДР по зазначеному кримінальному провадженню, а також надання інформації про хід досудового розслідування. Відомості про розгляд даного клопотання відсутні. Представником відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області на підтвердження заперечень проти позову надано лист Слідчого управління ГУНП в Київській області від 13.02.2023 №639/109/24/25-2023 із довідкою щодо руху кримінального провадження №12016110040001597, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.05.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за заявою [PERSON] , із якого вбачається, що у кримінальному провадженні було проведено наступні слідчі дії. Допитано потерпілого [PERSON] 23.08.2019 на підставі ухвали слідчого судді Ірпінського міського суду №367/3896-17 проведено тимчасовий доступ до речей та документів та вилучено оригінали документів, відповідно до яких придбано квартири. 23.08.2019 приватним нотаріусом додано до матеріалів кримінального провадження копії договорів купівлі-продажу вищезазначених квартир. 02.10.2019 з Петропавлівської-Борщагівської сільської ради отримано інформацію щодо відсутності даних щодо гр. [PERSON] 02.01.2020 слідчим винесено постанову про доручення проведення судової почеркознавчої експертизи. [PERSON] в порядку ст. 63 Конституції України відмовився від надання пояснень. Матеріали вказаного кримінального провадження об`єднано з матеріалами кримінального провадження №12019110040000056 від 11.01.2019, за ч.1 ст.190 КК України, за заявою [PERSON] щодо шахрайських дій [PERSON] , про те, що 20.02.2012 вона уклала попередній договір з представником забудовника [PERSON] - [PERSON] щодо придбання у власність частини житлового будинку/квартири розташованого на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , перший корпус. 03.03.2020 слідчим винесено постанову про доручення проведення судової почеркознавчої експертизи. 05.03.2020 винесено постанову про визнання речовим доказом та передачу їх на зберігання, а саме: квартиру загальною площею 47,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , квартиру загальною площею 58,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , квартиру загальною площею 130,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , у кримінальному провадженні № 12016110040001597 від 07.05.2016. адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , квартиру загальною площею 130,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , у кримінальному провадженні № 12016110040001597 від 07.05.2016. 17.03.2020 направлено до суду клопотання про арешт майна, а саме: накладення арешту на квартиру загальною площею 47,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , квартиру загальною площею 58,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , квартиру загальною площею 130,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , шляхом заборони користування, відчуження та володіння даним майном. 19.03.2020 слідчим суддею винесено ухвалу №367/3896/17 про задоволення клопотання частково. 06.03.2020 призначено судово-оціночну експертизу. 28.01.2020 отримано повідомлення про неможливість проведення експертизи. 24.03.2021 направлено до суду клопотання на отримання тимчасового доступу до оригіналу довіреності від 10.11.2011, виданої [PERSON] 19.03.2021 повторно допитано потерпілу [PERSON] 19.03.2021 повторно допитано в якості потерпілого [PERSON] . До матеріалів кримінального провадження додано документ характеристики квартир. В порядку ст. 40 КПК України надано доручення оперативному підрозділу, з метою збору матеріалів, характеризуючих особу [PERSON] та [PERSON] , встановлення їх місць проживання. 15.04.2021 направлено до суду клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів, а саме до оригіналу договору про надання інформаційно-консультативних послуг продавцю нерухомості між [PERSON] та ФОП [PERSON] та до печатки ФОП. Клопотання задоволено частково та надано доступ до оригіналу договору про надання інформаційно-консультативних послуг продавцю нерухомості між [PERSON] та ФОП [PERSON] . Окрім цього, вилучено оригінали розписок [PERSON] щодо отримання нею коштів від [PERSON] , договір купівлі-продажу частини житлового будинку [ADDRESS] , попередній договір купівлі-продажу частини житлового будинку [ADDRESS] та попередній договір купівлі-продажу частини житлового будинку [ADDRESS] . На даний час досудове розслідування триває. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`зані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди. завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень. виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного звязку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом і моральною шкодою. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок про те, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Частиною 6 статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. В ч.1 ст.1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст.1174 ЦК України). Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абз. 1 та 2 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 січня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно абз.2 п.5 зазначеної Постанови №4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно роз`яснень, даних у п.9 Постанови №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Положеннями п. 10-1 Постанови №4 роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п.56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (Рисовський проти України, N 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, №14183/02, п. 71, 22 листопада 2005). Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.ст.3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При встановленні факту моральної шкоди суд керується критеріями загальнолюдських цінностей, на чому неодноразово наголошував у власних рішеннях ЄСПЛ. Зокрема в п.74 рішення "Ігнаткіна проти України", констатуючи порушення права заявника на справедливий суд, ЄСПЛ наголосив про необхідність недопущення національними органами невиправданих затримок тривалості провадження - "розумність" тривалості провадження має оцінюватися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, та також важливість предмета спору для заявника. Аналогічне ЄСПЛ наводив в п.95 рішення у справі "Таран проти України", окремо наголосивши, що розглянувши всі надані йому матеріали справи, Суд вважає, що Уряд не навів жодного факту чи аргументу, здатного переконати його, що така тривалість провадження за обставин цієї справи була обґрунтованою. Зважаючи на власну судову практику з цього питання, суд вважає, що в цій справі тривалість провадження була надмірною і не відповідає вимозі "розумного строку". Отже, було порушення п.1 ст.6 Конвенції. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatismutandis §67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі "Пелісьє і Сассі проти Франції" (Pelissier and Sassi v France); §35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі "Філіс проти Греції" (№2, Philis v. Greece), заява №19773/92). У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року (справа №522/22008/15-ц) зазначено, що, як свідчить тлумачення ст.ст.23, 1174 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року (справа №916/1423/17) зроблений висновок, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зокрема, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю багаточисельних звернень до органів досудового розслідування з приводу його належного проведення тощо. Відсутність у особи відчуття поваги до її конституційних прав, захищеності на рівні з іншими громадянами держави є обґрунтованим джерелом особистих страждань та переживань, здатних спричиняти моральну шкоду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року (справа №910/23967/16) вказала, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. У постанові Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі №545/2344/20 (провадження №61-9384св21) вказано, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Міністерство внутрішніх справ України (дії посадової особи якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до висновку про доведеність факту порушення конституційних прав позивача внаслідок незаконної бездіяльності відповідачів, про що свідчать відповідні судові рішення, якими визнано незаконними та протиправними бездіяльність слідчого та прокурора у кримінальному провадженні №12016110040001597 від 07.05.2016. Невиконання слідчим, прокурором своїх процесуальних обов`язків, призвело до необхідності звернення позивача, який є потерпілим у кримінальному провадженні, із заявами, скаргами, клопотаннями з метою захисту та відновлення своїх порушених прав. Факти протиправної бездіяльності посадових осіб органів досудового розслідування та органів прокуратури встановлено рішеннями судів, які набрали законної сили (ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 14.06.2017, 27.12.2017, 10.10.2018. Копії вищевказаних ухвал Ірпінського міського суду Київської області потерпілим з відповідними клопотаннями про проведення слідчих та процесуальних дій неодноразово направлялися до Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції, Головного управління Національної поліції в Київській області, Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, Прокуратури Київської області для виконання (16.10.2018, 13.06.2019, 19.07.2019, 29.01.2020, 29.06.2020, 17.07.2020 року). При цьому, суд звертає увагу на те, що ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 14.06.2017 по справі №367/3896/17 до теперішнього часу залишається без належного реагування та виконання, як з боку слідчого, так, і з боку процесуального керівника. Доказів повторного розгляду слідчим клопотання потерпілого від 16.05.2017 року суду не надано. Крім того, судом встановлено, що досудове розслідування кримінального провадження здійснюється протягом тривалого часу, є неефективним, що підтверджено наданими позивачем доказами та не спростовано відповідачами, і також свідчить про неправомірну бездіяльність посадових осіб, які здійснюють вказане кримінальне провадження. На момент звернення позивача з позовом до суду, досудове слідство органами поліції проводиться 6 років 7 місяців, що не відповідає вимогам закону про розумний строк досудового розслідування (ст.28 КПК України). В свою чергу, відповідачами не було надано жодного доказу, який би свідчив про те, що тривалість досудового розслідування майже 7 років у кримінальному провадженні, де позивач є потерпілим, обумовлена його надмірною складністю чи іншими винятковими обставинами. Вказані обставини, а також необхідність неодноразового звернення позивача до органів досудового розслідування з приводу його належного проведення та до суду в порядку, визначеному КПК України, як постраждалій від кримінального правопорушення особі, привели до моральних страждань позивача. Отже, в результаті бездіяльності органу досудового слідства та прокуратури, надмірної тривалості кримінального провадження було завдано моральної шкоди позивачеві, а саме, було порушено нормальні життєві зв`язки позивача, спричинено йому страждання та приниження, психологічне напруження, розчарування, зумовлені тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, суду, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність та відновити свої права. При цьому, позивачем не доведено розмір спричиненої йому моральної шкоди в заявленому розмірі 697 515,80 грн., що дорівнює розміру спричиненої позивачеві матеріальної шкоди внаслідок кримінального правопорушення, для відшкодування якої встановлено інший порядок. Враховуючи вимоги справедливості, добросовісності та розумності, а також конкретні обставини справи, суд вважає, що на відшкодування моральної шкоди на користь позивача слід стягнути 5000,00 грн.. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування, прокуратури, є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню та стягненню на користь позивача з Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн.. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Щодо стягнення судових витрат на правову допомогу представник позивача заявив до закінчення судових дебатів про надання доказів розміру понесених судових витрат протягом 5 днів після ухвалення рішення.

Outcome: partial