Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернулась в Приморський районний суд м. Одеси з позовом про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивувала тим, що 05 квітня 2019 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого вона передала [PERSON] грошові кошти в сумі 1335000 гривень, що в еквіваленті складає 50000 доларів США, а останній зобов`язався сплачувати проценти в розмірі 2 % на місяць від суми позики та повернути кошти до 25 січня 2020 року. Відповідач грошові кошти у сумі 1335000 гривень отримав. Відповідач зобов`язання за зазначеними договорами позики не виконав, гроші не повернув. Відповідно до п. 4 договору позики позичальник зобов`язується виплатити всі відсотки за користування позикою (2 % в місяць від суми позики), виплата 2 % здійснюється щомісяця 05 числа кожного місяця. Починаючи з листопада 2019 року відповідач відсотки за користування позикою не сплачує. Станом на 02 березня 2020 року [PERSON] повинен сплатити відсотки за користування позикою у розмірі 3895 доларів США. Пунктом 10 договору позики передбачено, що в разі, коли позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму, вказану в п. 1 цього договору або порушує будь-які терміни виплати або сплачує суму не в повному обсязі, то за неналежне виконання умов цього договору він зобов`язаний сплатити штраф у розмірі: -10 % від суми, вказаної в п. 1 цього договору, за перший місяць прострочки; -3,5 % щомісячно, за кожен наступний місяць. Станом на 02 березня 2020 року з відповідача підлягає стягненню сума штрафу за неналежне виконання умов договору в розмірі 12000 доларів США. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 50000 доларів США основного боргу, 3895 доларів США процентів за користування позикою за період з 06 листопада 2019 року по 02 березня 2020 року та штраф відповідно до п. 10 договору позики за період з листопада 2019 року по березень 2020 року у розмірі 12000 доларів США. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2020 року справу передано до Солом`янського районного суду м. Києва для розгляду. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01 вересня 2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08 червня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 18 лютого 2022 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 07 вересня 2022 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 квітня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про призначення в справі експертизи. Позивач у судове засідання не з`явилась, її представник подав до суду, в якій просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач не з`явився у судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву відповідача, в якому він просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що він не підписував з позивачем договір позики від 05 квітня 2019 року та взагалі не ознайомлювався з цим документом. Позивач разом з іншими невстановленими особами підробили документи, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед [PERSON] фактично не досліджено та не встановлено належність грошових коштів [PERSON] . Внаслідок чого слідчим відділом Портофранківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУ НП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12020162500000405 від 28 лютого 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2020 року слідчому надано тимчасовий доступ та можливість вилучення оригіналу договору позики від 05 квітня 2019 року на час проведення експертизи. Проте, ухвала діяла протягом одного місяця та [PERSON] відмовилась прийняти та виконати зазначену ухвалу. 02 травня 2020 року до ЄРДР внесено кримінальне провадження № 12020161500000852 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України за невиконання судового рішення. Таким чином, жодного відношення до договору позики він не має. Крім того, у період з 02 квітня 2019 року по 06 квітня 2019 року він знаходився у м. Києві, а тому фізично не міг підписати договір позики у м. Одеса (а.с. 55-58). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 05 квітня 2019 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до п. 1 якого [PERSON] позичила, а [PERSON] взяв у борг грошову суму у розмірі 1335000 гривень, що в еквіваленті складає 50000 доларів США по курсу продажу долара США, встановленому на Міжбанківському валютному ринку станом на 05 квітня 2019 року (1 долар США - 26 гривень 70 копійок), з нарахуванням відсотків в розмірі 2 % на місяць від суми позики, та зобов`язується повернути її до 25 січня 2020 року (а.с. 7-8). Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув. З відзиву на позовну заяву відповідача вбачається, що останній заперечує факт підписання ним з позивачем договору позики від 05 квітня 2019 року. Відповідачем 08 червня 2021 року було подано до суду клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи (а.с. 97-98). [PERSON] зазначив у клопотанні про те, що проведення експертизи необхідне для підтвердження справжності його підпису на договорі позики від 05 квітня 2019 року. У судовому засіданні 10 червня 2021 року явка відповідача була визнана судом обов`язковою з метою відібрання у останнього зразків підпису для вирішення питання про необхідність призначення судової почеркознавчої експертизи. У судовому засіданні 30 січня 2023 року явка відповідача повторно була визнана судом обов`язковою з метою відібрання у останнього зразків підпису для вирішення питання про необхідність призначення судової почеркознавчої експертизи. У судове засідання 24 квітня 2023 року відповідач не з`явився. За таких обставин, ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 квітня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про призначення в справі почеркознавчої експертизи через неможливість відібрати зразки підпису відповідача. Вбачається, що відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування доводів сторони позивача про факт укладення між [PERSON] та [PERSON] договору позики від 05 квітня 2019 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики, що в еквіваленті складає 50000 доларів США у гривні по курсу продажу долара США, встановленому на Міжбанківському валютному ринку на день ухвалення рішення, але не нижче курсу долара на день укладення договору позики (1 долар США - 26 гривень 70 копійок). Відповідно до п. 3 договору позики позичальник зобов`язується на вимогу позикодавця сплатити боргову суму, що в еквіваленті складає 50000 доларів США у гривні по курсу продажу долара США, встановленому на Міжбанківському валютному ринку на день повернення боргу, без додаткового погодження сторін, але не нижче курсу долара на день укладення цього договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Пунктом 2 договору позики підтверджено факт отримання [PERSON] грошових коштів у національній валюті України - гривні, а саме 1335000 гривень. За таких обставин, враховуючи вимоги закону щодо зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), визначену договором, стягненню з [PERSON] підлягає сума боргу у гривні. Таким чином, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає заборгованість за договором позики у сумі 1335000 гривень. Позивач також просить суд стягнути з відповідача проценти за користування позикою за період з 06 листопада 2019 року по 02 березня 2020 року в сумі 3895 доларів США. Відповідно до п. 4 договору позики позичальник зобов`язується виплатити всі відсотки за користування позикою (2 % в місяць від суми позики). Виплата 2 % від суми позики здійснюється щомісяця, 05 числа кожного місяця. З позову вбачається, що починаючи з листопада 2019 року відповідач відсотки за користування позикою не сплачує. У п. 1 договору позики визначений строк повернення позики - 25 січня 2020 року. Таким чином, у межах строку до 25 січня 2020 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кошти. Починаючи з 26 січня 2020 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12. З урахуванням викладеного, з відповідача підлягають стягненню відсотки за договором позики за період з 06 листопада 2019 року по 25 січня 2020 року. За таких обставин, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають відсотки за користування позикою, передбачені п. 4 договору позики (2 % в місяць від суми позики), за період з 06 листопада 2019 року по 25 січня 2020 року в розмірі 71042 гривні 51 копійки. Позивач також просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача штраф відповідно до п. 10 договору позики за період з листопада 2019 року по березень 2020 року у розмірі 12000 доларів США. Пунктом 10 договору позики передбачено, що в разі, коли позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму, вказану в п. 1 цього договору або порушує будь-які терміни виплати або сплачує суму не в повному обсязі, то за неналежне виконання умов цього договору він зобов`язаний сплатити штраф у розмірі: -10 % від суми, вказаної в п. 1 цього договору, за перший місяць прострочки; -3,5 % щомісячно, за кожен наступний місяць. Зазначена вимога також підлягає задоволенню частково за період з листопада 2019 року по 25 січня 2020 року. Вбачається, що за перший місяць прострочки підлягає стягненню з відповідача штраф у розмірі 10 % від суми, зазначеної у п. 1 договору позики, а саме у сумі 135500 гривень. Штраф у розмірі 3,5 % за кожен наступний місяць (за період з 07 грудня 2019 року по 25 січня 2020 року) становить 76703 гривні 29 копійок. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає штраф у розмірі 212203 гривні 29 копійок. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 10510 гривень.

Outcome: partial