Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

Адвокат Оніщук Володимир Іванович звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Вільшанської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що позивач раніше перебувала у шлюбі з відповідачем, у зв`язку з чим мала прізвище - [PERSON] . Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 02.09.2016 вказаний шлюб було розірвано та відновлено дошлюбне прізвище позивача - [PERSON] . В даний час позивач проживає у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , у зв`язку з чим її дошлюбне прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] . Від шлюбу з відповідачем сторони мають спільну дитину, доньку - [PERSON] , [INFO] , яка постійно, з часу розірвання шлюбу між сторонами, проживає разом з позивачем. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, тому з нього стягнуто аліменти на утримання доньки за рішенням Вільшанського районного суду від 02.09.2016, розмір і спосіб стягнення яких в подальшому змінювався. Стягнення аліментів з відповідача відбувається у примусовому порядку органами ДВС. Зазначає, що відповідач допустив виникнення заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини. Так, згідно з довідкою №44969 від 29.09.2021, виданою Другим Приморським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини станом на 01.10.2021 складає - 17830,50 гривень. Таким чином загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, згідно з розрахунком становить - 67509,31 гривень, але у відповідності до приписів ст. 196 СК України, стягненню підлягає лише 17830,50 гривень (100 відсотків заборгованості). Тому позивач вважає, що з відповідача належить стягнути 17830,50 гривень неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Крім цього, починаючи з 2016 року і по даний час, відповідач жодного разу не проявляв до доньки, [PERSON] , своєї батьківської турботи та піклування про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не цікавився успіхами доньки у розвитку її здібностей до навчання та припинив будь-яке спілкування з дитиною. Отже, відповідач про справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, навіть не цікавиться її життям, не відвідував і не відвідує доньку за місцем її проживання, у дитячому садочку, школі, хоча не обмежений у можливості відвідувати доньку та спілкуватися з нею. Також, з часу розірвання шлюбу відповідач жодного разу не вітав доньку з днем народження, новим роком, іншими святами, та не дарував їй подарунків. У зв`язку з наведеним, просить стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 17830 гривень 50 копійок та позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . 03 червня 2022 року Вільшанським районним судом Кіровоградської області ухвалено заочне рішення про задоволення позову. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 14 вересня 2022 року заочне рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2022 року по вказаній цивільній справі скасовано, призначено підготовче засідання з повідомленням учасників справи на 30 вересня 2022 року. 23 вересня 2022 року представником відповідача - адвокатом Пудлінською Л.І., яка діє в інтересах [PERSON] подано зустрічну позовну заяву про здійснення взаємозарахування боргових зобов`язань. 30 вересня 2022 року підготовче засідання відкладено на 13 жовтня 2022 року за клопотанням представника відповідача. 13 жовтня 2022 року підготовче засідання відкладено на 08 листопада 2022 року за клопотанням представника відповідача. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2022 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову представника відповідача - адвоката Пудлінської Л.І., яка діє в інтересах [PERSON] про здійснення взаємозарахування боргових зобов`язань (а.с.100 - 101 Т.2). Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24 листопада 2022 року. 24 листопада 2022 року розгляд справи відкладено на 16 грудня 2022 року у зв`язку з неявкою учасників справи. 16 грудня 2022 року розгляд справи відкладено на 18 січня 2023 року у зв`язку з неявкою відповідача. 18 січня 2023 року розгляд справи відкладено на 20 січня 2023 року у зв`язку з неявкою позивача. 20 січня 2023 року розгляд справи відкладено на 02 лютого 2023 року у зв`язку з витребуванням доказів. 02 лютого 2023 року розгляд справи відкладено на 03 березня 2023 року у зв`язку з ненадходженням витребуваних доказів. 03 березня 2023 року розгляд справи відкладено на 19 квітня 2023 року за клопотанням представника відповідача. Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник - адвокат Оніщук В.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Пудлінська Л.І. в судовому засіданні визнала частково вимогу про стягнення пені (неустойки) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 2 716 грн. 53 коп. Вважає, що за період, коли сплачувалися аліменти у розмірі 713 гривень, законних підстав для стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів немає, оскільки аліменти сплачувалися у повній відповідності до рішення суду та виданого виконавчого листа. Щодо позовної вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав щодо [PERSON] зазначила, що відсутні будь-які підстави для задоволення позову у цій частині, оскільки відповідач добросовісно сплачував аліменти. Враховуючи, що відповідач проживає у місті Одесі та не є фінансово забезпеченою людиною, він просто не має фізичної можливості відвідувати дитину, однак це не говорить про те, що він не виконує свої батьківські обов`язки. Крім того, представник відповідача подала до суду відзив, у якому зазначила, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дочки, [PERSON] не мають правового підґрунтя. Заочним рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2017 року по цивільній справі №384/589/17 з [PERSON] на користь позивача на утримання дочки [PERSON] стягнуто аліменти в сумі 713 гривень щомісячно. І в даному судовому рішенні не зазначено, що стягненню підлягає сума не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі змістом рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2017 року по цивільній справі №384/589/17 [PERSON] мав сплачувати на утримання своєї дочки, [PERSON] , 2015 року народження, аліменти в сумі 713 гривень щомісячно, з огляду на що відсутні підстави для стягнення з відповідача пені за несвоєчасну сплату аліментів за період сплати ним аліментів в сумі 713 гривень щомісячно. Відповідачем у зв`язку зі значним погіршенням фінансового стану не сплачувались аліменти в період з квітня 2021 року, з огляду на що період заборгованості зі сплати аліментів складає 172 дні (з 01 травня 2021 року по день звернення позивача до суду). В період з 28 вересня 2021 року (моменту набрання чинності рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2021 року по цивільній справі №384/87/21) [PERSON] мав сплачувати на утримання своєї дочки, [PERSON] , аліменти «в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, починаючи із дня набрання рішенням законної сили». Зі своїм позовом позивач звернулась до суду 19 жовтня 2021 року та станом на момент її звернення до суду відсутні підстави для стягнення пені з розрахунку 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав зазначила, що відповідач жодним чином не ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дочки [PERSON] : він сплачує аліменти на утримання доньки згідно з рішеннями суду та відповідно до його фінансових можливостей. Натепер він не має заборгованості зі сплати аліментів на утримання його дочки; особисто спілкуватись з дочкою він не має можливості через те, що дочка з матір`ю мешкає на значному віддаленні від місця його постійного проживання; спілкуватись з дочкою на відстані він також не має можливості через її вік та перепони з боку позивача (а.с. 63-67 Т.2). Представник органу опіки та піклування Вільшанської селищної ради Кіровоградської області в судовому засіданні вважала доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] . Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Батьками у вказаному свідоцтві зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10 Т.1). Згідно з копією рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 02.09.2016, яке набрало законної сили 27.09.2016, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 07.07.2018, позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] 07.07.2018, та змінила дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до заочного рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2017 року по цивільній справі №384/589/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на дитину, позов задоволено частково стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 713 (сімсот тринадцять) грн. 00 коп., до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили (а.с. 68-69 Т.2). Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2021 року по цивільній справі №384/87/21 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено, змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13.11.2017 року у цивільній справі №384/589/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на дитину, та стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, починаючи із дня набрання рішенням законної сили (а.с. 21-22 Т.1). Згідно з довідкою про склад сім`ї від 14 червня 2021 року за №217, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . До складу її сім`ї входять, зокрема, дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.13 Т.1). Відповідно до характеристики, виданої Плоско-Забузькою загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів, [PERSON] , [INFO] , відвідує дитячий садок "Казка" з трьох років. Проявила себе здібною, вихованою, всебічно розвиненою та допитливою дитиною. Вихованням в основному займається мама. Батько за період перебування [PERSON] в дитячому садку не з`являвся, участі у вихованні дитини не бере (а.с. 18 Т.1). Згідно з актом обстеження умов проживання, складеного головним спеціалістом [PERSON] та старостою села Плоско-Забузьке [PERSON] , [PERSON] проживає в сім`ї з нормальним психологічним кліматом, де про неї турбуються та люблять її (а.с. 20 Т.1). Відповідно до довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання, виданої Другим Приморським відділом ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 29 вересня 2021 року за №44969, згідно з матеріалами виконавчого провадження АСВП [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №384/589/17 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.10.2021 становить 17 830, 50 грн. У період з 01.04.2021 по 01.10.2021 [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON] (а.с. 14 Т.1). У відповідності до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Другим Приморським відділом ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), згідно з матеріалами виконавчого провадження АСВП [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №384/589/17 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.07.2022 становить 29 503, 50 грн. (а.с.198 - 199 Т.2). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню АСВП [NUMBER], у червні 2022 року боржником [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , сплачена заборгованість по аліментам у розмірі 29503 грн. 50 коп.. Станом на 01.02.2023 заборгованість відсутня (а.с.192-193 Т.2). Згідно з висновком органу опіки та піклування Вільшанської селищної ради Кіровоградської області від 16 листопада 2021 року за №01-21/1948/1, беручи до уваги те, що [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, тривалий час не спілкується з донькою [PERSON] , не надає матеріальної підтримки, не цікавиться її здоров`ям, фізичним та розумовим розвитком, має значну заборгованість по сплаті аліментів, орган опіки та піклування виконавчого комітету Вільшанської селищної ради Кіровоградської області вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 42 Т.1). Відповідно до наданих матеріалів виконавчого провадження АСВП [NUMBER], 18 квітня 2022 року державним виконавцем Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Романовською О.Л. було внесено відомості про боржника [PERSON] до Єдиного реєстру боржників та винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (а.с. 86 - 94 Т.1). Відповідно до довідки виданої начальником Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Галата Д.В. за №44126 від 16.08.22, станом на 01.09.2022 відсутня заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому провадженню АСВП [NUMBER] щодо стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.5 Т.2). У наданих до суду матеріалах виконавчого провадження АСВП [NUMBER] наявні копії квитанцій про сплату аліментів відповідачем (а.с.205 - 209 Т.2). Крім цього, представником відповідача також долучені до матеріалів справи копії квитанцій про сплату відповідачем аліментів (а.с.146 - 168 Т.2). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її вихованицею, приходила в дитсадочок охайна, її приводила та забирала мама, іноді бабуся або вітчим. Дитина чемна. Рідного батька [PERSON] вона жодного разу не бачила. [PERSON] про нього нічого не розповідала. Вітчим постійно підтримує дитину, возить на відпочинок, ставиться як до рідної. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що його будинок знаходиться по сусідству із будинком батьків позивачки. Коли [PERSON] був один рік, до неї приїжджав батько, однак після цього він його жодного разу не бачив. [PERSON] постійно відводить дитину до школи, бажає її удочерити. Жодних заборон щодо побачень рідного батька дитини із останньою не було. Чи здійснювалися відповідачем спроби спілкування із донькою після припинення шлюбних відносин із позивачем йому не відомо. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частинами першою, другою, шостою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини і інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 Постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У абз. 2 п. 18 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав відповідача стосовного дитини [PERSON] , позивач посилалася, зокрема на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та має велику заборгованість по сплаті аліментів на її утримання. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно зі ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у п.п.57, 58 рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У п.100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (п.47). Зокрема, Європейський суд з прав людини, у даній справі, зазначив, що під час розгляду справи українські суди дійшли висновку, що умови проживання дітей були небезпечні для життя і здоров`я, морального виховання (діти були брудними й голодними, стояли на обліку в диспансері, займались бродяжництвом). Однак ЄСПЛ не погодився, що матеріально - побутові умови дітей були справді небезпечними для їхнього життя і здоров`я. Визнаючи основні інтереси дитини в кожному конкретному випадку суд має враховувати дві умови: по - перше, у якнайкращих інтересах дитини буде зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли сім`я особливо непридатна або виразно неблагополучна; по - друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечити її розвиток у безпечному, спокійному середовищі, яке не є неблагополучним. Таким чином, з огляду на принципи, проголошені Європейським судом з прав людини, для розлучення дитини з батьками суд встановлює: 1) провинну поведінку батьків; 2) справжню небезпеку умов для дитини; 3) доказову базу зазначених обставин; 4) застосування проміжних заходів до батьків; 5) обов`язкове слухання свідчень самої дитини. Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у справах вказаної категорії, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, дотримуючись якої, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. В матеріалах справи відсутні неспростовні докази, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та його винної поведінки, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей. У частині шостій статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З огляду на викладене суд доходить висновку, що [PERSON] належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не забезпечує дитину матеріально, однак ситуація, в якій опинилися учасники справи, не є невиправною і може бути змінена на краще внаслідок докладання відповідачем зусиль щодо активного виконання батьківського обов`язку - виховання дитини та її матеріального забезпечення. Посилання позивача як на підставу для позбавлення батьківських прав на те, що відповідач має значну заборгованість по сплаті аліментів не є тою виключною обставиною, яка може бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача. Збереження за відповідачем його батьківських прав відносно дитини задля забезпечення її права на батьківське піклування і виховання відповідає її найкращим інтересам. При цьому враховується, що позбавлення батьківських прав є виключним заходом та допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. З урахуванням якнайкращих інтересів дитини та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав. Разом з цим, враховуючи свідоме нехтування [PERSON] батьківськими обов`язками, суд вважає за необхідне попередити його про необхідність якнайскоріше змінити ставлення до виховання та матеріального утримання неповнолітньої доньки на відповідальне і дієве, а на орган опіки та піклування покласти обов`язок здійснювати контроль за виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків. Щодо позовної вимоги про стягнення з [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 17830 гривень 50 копійок, суд зазначає таке. Частиною другою статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Вказаний висновок підтверджується наступним. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Враховуючи вищевикладене, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі №569/14819/19 (провадження №61-1586св20), правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене також узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18). У постанові від 03 квітня 2019 року по справі №333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що законодавець установив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до заочного рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2017 року по цивільній справі №384/589/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на дитину, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 713 (сімсот тринадцять) грн. 00 коп., до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили (а.с. 68-69 Т.2). Згідно з листом Другого Приморського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 06 лютого 2023 року за №2746, на примусовому виконанні відділу знаходиться виконавче провадження АСВП [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №384/589/17, виданого 14.12.2017 Вільшанським районним судом Кіровоградської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 713,00 грн., щомісячно, починаючи з 08.12.2017 року і до повноліття дитини. 26.10.2021 до відділу надано рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 26.08.2021 про зміну розміру аліментів з 713,00 грн. на 1/4 частину з усіх видів заробітку, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.09.2021 і до повноліття дитини (а.с.191 Т.2). Із наданого розрахунку вбачається, що відповідач сплачував аліменти в розмірі 713,00 грн. на виконання виконавчого листа №384/589/17, виданого 14.12.2017 Вільшанським районним судом Кіровоградської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у період з жовтня 2018 року по березень 2021 року. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, проведеним державним виконавцем Другого Приморського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Романовською О.Л., заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому провадженню АСВП [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №384/589/17 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , станом на 01.10.2021 становить 17830 грн. 50 коп. (а.с.15 - 16 Т.1). Разом з цим, у графах вказаного розрахунку значаться, зокрема, розмір аліментів, визначений у виконавчому документі у період з жовтня 2018 року по вересень 2021 року, який становить по 713 грн. 00 коп. щомісяця. При цьому, у графі сплачено боржником зазначено сплату [PERSON] щомісяця аліментів у розмірі по 713 грн. у період з жовтня 2018 року по березень 2021 року. Поряд з цим у вказаному розрахунку у графі сума аліментів, яка підлягає стягненню 50 % ПМ, значиться з січня 2019 року по червень 2019 року по 1013 грн. 50 коп. щомісяця, з липня 2019 року по листопад 2019 року по 1059 грн. 00 коп. щомісяця, з грудня 2019 року по червень 2020 року по 1109 грн. 00 коп. щомісяця, з липня 2020 року по листопад 2020 року по 1159 грн. 00 коп. щомісяця, з грудня 2020 року по червень 2021 року у розмірі 1197 грн. 50 коп. щомісяця, з липня 2021 року по серпень 2021 року по 1255 грн. 00 коп. щомісяця, з 01 вересня 2021 року по 27 вересня 2021 року зазначено 1242 грн. 00 коп., а з 28 вересня 2021 року по 30 вересня 2021 року відповідно до рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 26.08.2021 року нараховано 327 грн. 30 коп. (а.с.84-85 Т.1). В наданих державним виконавцем копіях матеріалів виконавчого провадження АСВП [NUMBER] відсутні будь які докази, які б свідчили про те, що державний виконавець належним чином повідомляла [PERSON] про нарахування аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в період з січня 2019 року по вересень 2021 року, та відсутні будь які докази щодо підтвердження отримання [PERSON] повідомлень про нарахування аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в період з січня 2019 року по вересень 2021 року. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за період з січня 2019 року по 27 вересня 2021 року в частині донарахування державним виконавцем мінімального розміру аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 713 грн. 00 коп. визначених рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13.11.2017, виникла не з вини відповідача [PERSON] , оскільки останній щомісяця з жовтня 2018 року по березень 2021 року сплачував аліменти у розмірі 713 гривень, які зобов`язаний був сплачувати виконуючи рішення суду. Згідно з рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 26 серпня 2021 року по цивільній справі №384/87/21позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено, змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13.11.2017 року у цивільній справі №384/589/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на дитину, та стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, починаючи із дня набрання рішенням законної сили. Вказане рішення набрало законної сили 28 вересня 2021 року (а.с. 21-22 Т.1). Отже, судом встановлено, що відповідач з жовтня 2018 року по березень 2021 року, виконуючи рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області 13.11.2017, щомісяця сплачував аліменти на утримання доньки у розмірі 713 грн. 00 коп. При цьому, про донарахування до визначених рішенням суду аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в період з січня 2019 року по вересень 2021 року державний виконавець відповідача належним чином не повідомляла і йому не було відомо про заборгованість, а тому відсутня вина відповідача щодо несплати вказаної заборгованості. Поряд з цим, в судовому засіданні достовірно встановлено, що з квітня 2021 року по вересень 2021 року відповідач не виконував рішення суду та не сплачував аліменти, визначені за рішенням суду у розмірі 713 грн. 00 коп. щомісяця, які повинен був сплачувати. Отже, судом встановлена вина відповідача щодо несплати у період з квітня 2021 року по 27 вересня 2021 року аліментів, визначених за рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13.11.2017 у розмірі 713 грн. щомісяця, та визначених відповідно до рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 26.08.2021 аліментів щомісяця у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у період з 28.09.2021 року по 30.09.2021 року, що становить відповідно до розрахунку державного виконавця 327,30 грн.. Таким чином, розрахунок пені за прострочення сплати аліментів буде становити: 1) травень 2021 року 713, 00х1%х31 = 221,03 грн; 2) червень 2021 року 1426,00х1%х30 = 427,80 грн; 3) липень 2021 року 2139,00х1%х31 = 663,09 грн; 4) серпень 2021 року 2852,00х1%х31 = 884,12 грн; 5) вересень 2021 року (3565+327,30)х1%х30=1167,69 грн; Загальна сума неустойки (пені) становить 3363 грн. 73 коп. З огляду на викладене, вимоги позивача в частині стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів підлягають частковому задоволенню, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня (неустойка) за прострочення сплати аліментів за рішенням суду з вини відповідача за період із травня по вересень 2021 року у розмірі 3363 грн. 73 коп.. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.. Оскільки позивач, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір за подання позову в сумі 171 грн. 34 коп. (908 грн. х 18, 87 % = 171 грн. 34 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог) підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial