Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Трун О.В., звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування вимог зазначив, що в період з 03.05.2018 по 11.12.2020 позивач працював у ТОВ «Краснолиманське». 11.12.2020 позивач був звільнений за власним бажанням. Однак, з моменту звільнення до моменту подачі позовної заяви, з позивачем не проведений розрахунок по заборгованості із заробітної плати, яка складає 152 450, 89 грн. В день звільнення, 11.12.2020, позивач перебував на підприємстві, отримав трудову книжку, однак відповідач не провів з ним остаточного розрахунку по заробітній платі. Так як право на отримання заробітної плати було відповідачем порушено і підлягає захисту в судовому порядку, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 152450,89 грн. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися, клопотань про розгляд справи за їх участю суду не надали. Представником позивача на адресу суду спрямовано заву про розгляд справи у його відсутність, заперечень проти заочного судового розгляду суду не надано. Представник відповідача, який через систему «Електронний суд» належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, правом подання відзиву на позов не скористався. Приймаючи до уваги зазначені обставини, суд вважає за можливе відповідно до п.п.1-3 ч.1 ст.280 ЦПК України розглянути справу в заочному судовому засіданні та ухвалити рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши надані суду докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 03.05.2018 року по 11.12.2020 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське», працював прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем у шахті. Наказом по підприємству від 11.12.2020 його було звільнено з роботи за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України, що підтверджується записами його трудової книжки (а.с.7). Згідно довідки ТОВ «Краснолиманське» від 25.01.20221 №443, не спростованої відповідачем, загальна заборгованість перед позивачем по заробітній платі після утримання всіх обов`язкових платежів і зборів складає 152450,89 грн.(а.с.8 на звороті). Отже, при звільненні позивача з роботи остаточний розрахунок в порушення норм трудового законодавства відповідачем не здійснено. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України регулюються нормами трудового законодавства. Строки виплати заробітної плати визначаються статтею 115 КЗпП, згідно якої заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. В разі звільнення особи з підприємства, власник або уповноважений ним орган відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Як встановлено судом, свого обов`язку з оплати праці позивача відповідачем не виконано. Наявність заборгованості перед позивачем підтверджується довідкою відповідача від 25.01.2021 №443, згідно якої розмір невиплаченої позивачу заробітної плати складає 152450,89 грн. Отже, вказана сума підлягає стягненню на користь позивача в судовому порядку. Приймаючи до уваги, що позивач був звільнений в 2020 році і згідно ст.233 КЗпП в редакції, чинній на час виникнення правовідносин, мав право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, суд вважає, що норми ст.233 КЗпП в редакції, що діє після 19.07.2022 року, якою строк звернення до суду обмежується шістьма місяцями, на нього не розповсюджуються. Судові витрати у справі відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають покладенню на відповідача.

Outcome: approved