Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Тернопільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про виключення відомостей про особу як батька з актових записів про народження дітей. Позовні вимоги обґрунтував тим, що з 15.04.2004 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.05.2014. У даному шлюбі народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьком яких відповідно до ст. 133 СК України записаний позивач. Позивач зазначив, що з моменту реєстрації шлюбу сторони фактично не проживали однією сім`єю та не були пов`язані спільним побутом, не мали взаємних прав та обов`язків. Крім цього, під час перебування сторін у шлюбі позивач неодноразово відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби, а саме у період з 27.03.2006 до 03.07.2008 та з 01.12.2010 до 31.12.2013. Позивачу відомо, що під час того, як він відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби, відповідач на період зачаття та народження дітей [PERSON] та [PERSON] перебувала у відносинах з іншими чоловіками. При цьому дітям не притаманні зовнішні риси обличчя, тіла чи характеру позивача. Відтак позивач вважає, що не є батьком дітей [PERSON] та [PERSON] . За таких підстав позивач просить виключити запис про [PERSON] як батька з актового запису № 699 від 01.04.2008 про народження [PERSON] , [INFO] , складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, та виключити запис про [PERSON] як батька з актового запису № 2624 від 10.11.2010 про народження [PERSON] , [INFO] , складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. 20.03.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 12.04.2023 та визначений учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. У підготовче засідання 12.04.2023 позивач [PERSON] не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив позов задовольнити повністю. Не заперечував проти прийняття рішення у підготовчому засіданні. У підготовче засідання 12.04.2023 відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи без його та відповідача участі, позов визнав повністю та не заперечував проти задоволення позову. У підготовче засідання представник третьої особи Тернопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Думку щодо можливості задоволення позову не висловив. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу. Частини 1, 4 ст. 206 ЦПК України визначають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, ураховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Суд встановив, що з 15.04.2004 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.05.2014 (а.с. 12-13). У даному шлюбі у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 20, 21, 22). Стаття 133 СК України визначає, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Так само ч. 1 ст. 122 СК України визначає, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Згідно з ч. 1, 2 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень, - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі, - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство. Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, який зареєстрований в Мінюсті України 14.01.2011 за № 55/18793, затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі за текстом - Правила). Згідно з п. 1.7 Правил зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. Відповідно до п. 2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є в тому числі рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Так, як на підставу позовних вимог позивач посилався на те, що з моменту реєстрації шлюбу сторони фактично не проживали однією сім`єю та не були пов`язані спільним побутом, не мали взаємних прав та обов`язків. Крім цього, під час перебування сторін у шлюбі позивач неодноразово відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби, а саме у період з 27.03.2006 до 03.07.2008 та з 01.12.2010 до 31.12.2013. Позивачу відомо, що під час того, як він відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби, відповідач на період зачаття та народження дітей [PERSON] та [PERSON] перебувала у відносинах з іншими чоловіками. При цьому дітям не притаманні зовнішні риси обличчя, тіла чи характеру позивача. Відтак позивач вважає, що не є батьком дітей [PERSON] та [PERSON] . Такі обставини повністю визнала у своїй заяві відповідач та не заперечувала проти їх існування. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням визнання відповідачем позову та приймаючи до уваги інтереси неповнолітніх дітей, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Приймаючи до уваги, що при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 2147,20 грн, що підтверджується квитанцією № 1146005494 від 13.03.2023 (а.с. 1), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору у сумі 1073,60 грн, а інші 50 відсотків судового збору у сумі 1073,60 грн необхідно повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved