Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] збитки у якості компенсації матеріальної шкоди у розмірі 46 050,64 грн., та 1 360 224,00 грн. у якості компенсації спричинених моральних страждань. Свої вимоги\~обґрунтовує тим,\~що 28.06.2017 року, близько 16 години 15 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «Volkswagen passat» державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по вул. Івана Мазепи у м. Полтава, у напрямку від вул. Європейська до вул. Алмазна, в районі перехрестя з вул. Михайла Грушевського та вул. Івана Мазепи при наближенні до регульованого пішохідного переходу по вул. І. Мазепи, позначеного дорожнім знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «Пішохідний перехід «зебра», при виявленні небезпеки для руху, яку об`єктивно був спроможний виявити, у вигляді пішохода [PERSON] , [INFO] , що переходив проїзну частину вул. Івана Мазепи по вказаному пішохідному переходу на червоний сигнал світлофора, справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «Volkswagen passat» державний номерний знак [NUMBER] , порушуючи вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу і скоїв наїзд на пішохода [PERSON] ,спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді: крововиливів у м`які покрови голови, забою головного мозку з вогнищевими крововиливами обох лобних долей, після травматичного субарахноїдального крововиливу (САК), від яких, не приходячи до свідомості, [INFO] [PERSON] помер. По даному факту були внесені відомості до ЄРДР за № 12019170040002860 від 29.06.2017 року, за ч. 2 ст. 286 КК України. Вироком Октябрького районного суду м. Полтави від 31.01.2020 року визнано [PERSON] винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення воді строком на чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого [PERSON] від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки. Відповідно до ч.1 ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого [PERSON] обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Звільнено обвинуваченого [PERSON] від відбування основного і додаткового покарання на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року в зв`язку з тим, що він на день набрання чинності цим Законом мав дитину, якій не виповнилося 18 років та не позбавлений батьківських прав щодо неї. Стягнуто з обвинуваченого [PERSON] на користь держави 7444,92 грн. судових витрат. Заявлені по матеріалам кримінального провадження цивільні позови потерпілих [PERSON] та [PERSON] залишено без розгляду. В зв`язку з тим, що вину відповідача доведено судом, тому позивачі вважали за можливе пред`явити даний позов про стягнення з [PERSON] на користь позивача [PERSON] матеріальної шкоди, яка полягає в придбанні ліків для лікування [PERSON] , витрат на поховання та виготовлення та встановлення пам`ятника та в якості компенсації перенесених моральних страждань внаслідок раптової смерті сина, яка настала в результаті протиправних дій відповідача по даному позову, в розмірі 46 050,64 грн. матеріальна шкода та 1\~360 224,00 грн. на відшкодування моральних страждань. Заподіяна матеріальна шкоди мотивована тим, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського з 28.06.2017 року по 27.07.2017 року, та весь цей час позивач придбавала за власні кошти ліки, чеки на суму 30 245,09 грн. додані до даної позовної заяви. Крім того відповідно до довідки № 27-03/3400 від 26.10.2017 року Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського на запит [PERSON] надано перелік ліків та інших засобів, які використовувались для лікування постраждалого внаслідок ДТП. На жаль лікування не дало бажаних результатів і [PERSON] помер. Також позивач понесла витрати на поховання та встановлення пам`ятника, підтвердженням є бухгалтерські документи, які додані до даного позову. Витрати на поховання склали відповідно до накладної 6410,00 грн. та чека-заказа 1295,55 грн., а також встановлення пам`ятника 8100,00 грн. Тобто загальна сума, яка підтверджена належними документами, витрат на лікування та поховання [PERSON] склала 46 050,64 грн. Моральна шкода обґрунтовується в повному ігноруванні відшкодування витрат на придбання ліків для лікування [PERSON] , витрат на похорони та виготовлення та встановлення пам`ятника, а також відсутності будь-яких дій з боку [PERSON] по організації рятування життя потерпілого, навіть моральної підтримки, як особи, дії якої призвели до смерті [PERSON] . Незважаючи, що з моменту смерті пройшов вже певний час, на даний час моральний стан позивача дуже тяжкий, вона не може нормально жити, постійно в пригніченому настрої, а вночі взагалі не може спати без заспокійливих та снодійних засобів. [PERSON] , крім того завдану шкоду не відшкодував. Вказані обставини та поведінка відповідача лише підсилюють душевні страждання. Між тим смерть рідної людини, природно спричинила [PERSON] моральну шкоду, оскільки дана втрата є безповоротною. А вартість людського життя взагалі є безцінною. Тому враховуючи все вищевикладене вважає, що їй спричинено моральні страждання на суму 1 360 224,00 грн. Ухвалою суду від 08.10.2020 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків. 14.12.2020 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 29.12.2020 року вищевказану цивільну справу прийнято до розгляду, відкрито провадження за загальними правилами позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~07.04.2021 року на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив, в якому він заперечив щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. Свою позицію обґрунтував тим, що 28 червня 2017 року, близько 16 годин 15 хвилин , [PERSON] з дружиною та малолітньою дитиною в салоні автомобіля рухався при проїзді перехрестя вулиці Грушевського та Івана Мазепи на дозволений для нього зелений сигнал світлофора та побачив потерпілого [PERSON] , який переходив проїзну частину вулиці по пішохідному переходу на заборонений для нього червоний сигнал світлофора та при цьому перебував у нетверезому стані. Подавши звуковий сигнал, помітив що потерпілий зупинився і вважаючи, що той продовжить переходити вулицю, продовжив, рух. Але потерпілий різко повернув назад та пляшкою, яка була у нього в руках, ударив по лобовому склу автомобіля, який в цей час продовжував рух у вказаному напрямку. Внаслідок цього було допущено наїзд на потерпілого, від чого той впав на асфальт, ударившись при цьому головою. Зразу ж потерпілого було доставлено в лікарню, де йому почали надавати медичну допомогу. Через деякий час потерпілий помер в лікарні. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 31.01.2020 року по справі №554/10699/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік. \~ \~ \~ \~На підставі ст. 75 КК України відповідача звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки. Також, звільнено від відбування основного і додаткового покарань на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року в зв`язку з тим, що на день набрання чинності цього Закону відповідач мав дитину, якій не виповнилося 18 років та не позбавлений батьківських прав щодо неї. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Станом на день дорожньо-транспортної пригоди, у відповідача цивільно-правова відповідальність була застрахована у Страховій компанії «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджується даними з офіційного сайту МТСБУ. Після цього в строки, передбачені статтею 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" він звернувся з письмовою заявою до страховика та повідомив про настання дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином у страховика виникло зобов`язання відшкодувати завдану ним шкоду потерпілому. Тому відповідач наголошує, перш ніж звертатися до нього з позовом, позивачка мала звернутися до Страхової компанії «Українська пожежно-страхова компанія», як до страхувальника його цивільно-правової відповідальності. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Щодо моральної шкоди глибоко співчуває позивачці через втрату близької для неї людини. Він готовий на розумний, справедливий діалог та жалкує про ситуацію. Моральну шкоду вважає, що позивач визначила у непосильному для нього розмірі: 1 360\~224грн., при цьому використовуючи методику [PERSON] про визначення розміру відшкодування моральної шкоди, яка за своєю сутністю є лише методикою, не закріплена на рівні чинного законодавства. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Просив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з нього, [PERSON] , компенсації за завдану матеріальну шкоду у розмірі: 46050.64 грн. відмовити в повному обсязі. Позовні вимоги стосовно стягнення компенсації за завдану моральну шкоду задовольнити частково. Визнає моральну шкоду в сумі 20 тисяч грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 29.04.2021 року позовну заяву об`єднано в одне провадження з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення компенсації. Просила задовольнити позовні вимоги та стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] PHOKПП [NUMBER] , збитки у якості компенсації моральної шкоди в сумі 500 000 грн., та 1 000000 грн. у якості компенсації перенесених неповнолітньою [PERSON] , [INFO] моральних страждань внаслідок раптової смерті [PERSON] . Стягувати [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] шкоду, завдану смертю годувальника у розмірі по 2 400 (дві тисячі чотириста) гривень щомісячно , починаючи з 27.06.2017 року до досягнення дитиною повноліття. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 04.02.2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про місце, день та час проведення судового розгляду, про причини неявки до суду не повідомила. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ За таких обставин суд приходить до висновку про залишення її позовних вимог без розгляду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її адвокат Гайтота І.М. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Пожидаєв В.О. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Третя особа в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час, дату, місце судового засідання. З`ясувавши позиції учасників судового процесу, дослідивши докази, які містяться у матеріалах справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 28.06.2017 року, близько 16 години 15 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «Volkswagen passat» державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по вул. Івана Мазепи у м. Полтава, у напрямку від вул. Європейська до вул. Алмазна, в районі перехрестя з вул. Михайла Грушевського та вул. Івана Мазепи при наближенні до регульованого пішохідного переходу по вул. І. Мазепи, позначеного дорожнім знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «Пішохідний перехід «зебра», при виявленні небезпеки для руху, яку об`єктивно був спроможний виявити, у вигляді пішохода [PERSON] , [INFO] , що переходив проїзну частину вул. Івана Мазепи по вказаному пішохідному переходу на червоний сигнал світлофора, справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «Volkswagen passat» державний номерний знак [NUMBER] , порушуючи вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу і скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді: крововиливів у м`які покрови голови, забою головного мозку з вогнищевими крововиливами обох лобних долей, після травматичного субарахноїдального крововиливу (САК), від яких, не приходячи до свідомості, [INFO] [PERSON] помер. По даному факту були внесені відомості до ЄРДР за № 12019170040002860 від 29.06.2017 року, за ч. 2 ст. 286 КК України. Вироком Октябрького районного суду м. Полтави від 31.01.2020 року визнано [PERSON] винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення воді строком на чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого [PERSON] від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки. Відповідно до ч.1 ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого [PERSON] обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Звільнено обвинуваченого [PERSON] від відбування основного і додаткового покарання на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року в зв`язку з тим, що він на день набрання чинності цим Законом мав дитину, якій не виповнилося 18 років та не позбавлений батьківських прав щодо неї. Стягнуто з обвинуваченого [PERSON] на користь держави 7444,92 грн. судових витрат. Заявлені по матеріалам кримінального провадження цивільні позови потерпілих [PERSON] та [PERSON] залишено без розгляду. В зв`язку з тим, що вину відповідача доведено судом, тому позивачка вважала за можливе пред`явити даний позов про стягнення з [PERSON] на користь позивача [PERSON] матеріальну шкоду, яка полягає в придбанні ліків для лікування [PERSON] , витрат на поховання та виготовлення та встановлення пам`ятника та в якості компенсації перенесених моральних страждань внаслідок раптової смерті сина, яка настала в результаті протиправних дій відповідача по даному позову, в розмірі 46 050,64 грн. матеріальна шкода та 1 360 224,00 грн. на відшкодування моральних страждань. В судовому засіданні встановлено, що матеріальна шкода відшкодована третьою особою страховою компанією « Українська пожежно страхова компанія». Моральна шкода обґрунтовується у відсутності будь-яких дій з боку [PERSON] по організації рятування життя потерпілого, навіть моральної підтримки, як особи, дії якої призвели до смерті [PERSON] . Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Вимоги частин другої та третьої статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). У пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав Позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандаліпроти Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії» зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Згідно з положенням п.16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при пред`явленні позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу (тобто залежно від обставин залучити страхову організацію до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, або в якості відповідача). При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням ). У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. Вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 1 360\~224,00 грн. позивач обґрунтовує тим, що внаслідок протиправних дій відповідача їй було завдано фізичного болю, отримано стрес та душевні страждання,відсутність будь яких дій з боку відповідача та відсутністю моральної підтримки. Суд враховує такі доводи позивача, зокрема пережитий фізичний біль, стрес, порушення звичних умов життя, як достатні для часткового задоволення позову. Відтак, з урахуванням встановлених конкретних обставин у справі, оцінюючи доводи позивача на обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди, та з огляду на ступінь вини відповідача, характеру та обсягу моральних страждань позивача, спричинені негативні наслідки, які були завдані позивачу неправомірними діями відповідача, фізичний біль, який в свою чергу викликав стрес, порушення на певний період звичного ритму його життя, суд дійшов висновку, що до часткового стягнення з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 400 000 грн., що відповідатиме вимогам розумності та справедливості. За таких обставин позов підлягає до часткового задоволення. На підставі ст.ст.\~23, 55,\~124 Конституції України, ст.ст.\~11,\~15,\~16,\~23,\~1167 ЦК України,

Outcome: partial