Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування. Свої вимоги мотивував тим, що 03 листопада 2017 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір страхування майна та відповідальності власника (користувача) квартири (житлового приміщення) « [INFO] », відповідно до якого було застраховано майно, а саме, квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] . 26 вересня 2018 року комісією Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Житлово-комплекс «Перовський» складено акт, відповідно до якого 26 вересня 2018 року на кухні житлової квартири [ADDRESS] відбулося протікання холодної води в результаті пошкодження труби ХВП на стику труби та металевого з`єднувача. В результаті протікання холодної води на стіні кухні житлової квартири [ADDRESS] з`явилися вологі плями площею 1,5 м*1,5 м. на стіні кухні. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Згідно звіту № 1205 про оцінку вартості прямого майнового збитку від 30 березня 2018 року вартість спричиненого майнового збитку, який завдано власнику нерухомого майна, яке зазнало пошкоджень, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з урахування ПДВ становить у розмірі 17 034,00 грн. 01 жовтня 2018 року [PERSON] подав до позивача повідомлення про настання страхового випадку. 29 жовтня 2018 року [PERSON] подав позивачу заяву про виплату страхового відшкодування. Згідно страхового акту № 29 про врегулювання страхового випадку заявлена подія є страховим випадком за Договором страхування майна та відповідальності власника (користувача) квартири (житлового приміщення) «Квартира Експрес» від 03 листопада 2017 року, сума страхового відшкодування дорівнює сумі збитку з вирахуванням встановленої договором франшизи у розмірі 500,00 грн. і становить 16 534,00 грн. (17 034,00 грн. - 500,00 грн.). Згідно платіжного доручення № 8020 від 08 листопада 2018 року позивачем перераховано [PERSON] страхове відшкодування в сумі 16 534,00 грн. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача у відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування у розмірі 16 534,00 грн. та витрати зі сплати судового збору. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2021 року прийнято позовну заяву Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» до [PERSON] про відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 05 лютого 2022 року ухвалою суду залучено Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» (49100, узвіз Кадацький, 2, м. Дніпро) до участі у справі за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» до [PERSON] про відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 01 березня 2023 року ухвалою суду у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відмовлено. Крім того, 01 березня 2023 року ухвалою суду у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про допит [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в якості свідків відмовити. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 03 листопада 2017 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір страхування майна та відповідальності власника (користувача) квартири (житлового приміщення) « [INFO] », відповідно до якого було застраховано майно, а саме, квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] (а.с. 5, 6, 7). 26 вересня 2018 року комісією Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Житлово-комплекс «Перовський» складено акт, відповідно до якого 26 вересня 2018 року на кухні житлової квартири [ADDRESS] відбулося протікання холодної води в результаті пошкодження труби ХВП на стику труби та металевого з`єднувача. В результаті протікання холодної води на стіні кухні житлової квартири [ADDRESS] з`явилися вологі плями площею 1,5 м*1,5 м. на стіні кухні (а.с. 8). Відповідач є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 15). Згідно звіту № 1205 про оцінку вартості прямого майнового збитку від 30 березня 2018 року вартість спричиненого майнового збитку, який завдано власнику нерухомого майна, яке зазнало пошкоджень, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з урахування ПДВ становить у розмірі 17 034,00 грн. (а.с. 9-12). 01 жовтня 2018 року [PERSON] подав до позивача повідомлення про настання страхового випадку (а.с. 6 зв.). 29 жовтня 2018 року [PERSON] подав позивачу заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 13). Згідно страхового акту № 29 про врегулювання страхового випадку заявлена подія є страховим випадком за Договором страхування майна та відповідальності власника (користувача) квартири (житлового приміщення) «Квартира Експрес» від 03 листопада 2017 року, сума страхового відшкодування дорівнює сумі збитку з вирахуванням встановленої договором франшизи у розмірі 500,00 грн. і становить 16 534,00 грн. (17 034,00 грн. - 500,00 грн.) (а.с. 13 зв.). Згідно платіжного доручення № 8020 від 08 листопада 2018 року позивачем перераховано [PERSON] страхове відшкодування в сумі 16 534,00 грн. (а.с. 14 зв.). Позивач просить стягнути з відповідача у відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування у розмірі 16 534,00 грн. Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях. Предметом доказування є вчинення відповідачем певних дій, які призвели до заподіяння позивачу матеріальної шкоди. Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що до позивача, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат перейшло право вимоги про відшкодування матеріальної шкоди відповідачем, як особою відповідальною за заподіяний збиток. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник відповідача скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнала повністю оскільки позивачем пропущено строк позовної давності. Крім того, зазначила, що цивільно-правова відповідальність відповідача на день залиття квартири [ADDRESS] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Інгосстрах», а тому покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, при складанні акту про залиття від 26 вересня 2018 року недотримано законодавчих норм щодо змісту та порядку складання акту про залиття. Також позивачем не надано належних та допустимих доказів, що залиття квартири 26 вересня 2018 року сталося внаслідок дій (бездіяльності), умислу (необережності) відповідача. На підтвердження відзиву представник відповідача надала суду копію договору комплексного страхування № ONHENBR-173WOPN від 24 квітня 2017 року, відповідно до якого було застраховано майно, а саме, квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності відповідачу (а.с. 37, 38), копії квитанцій на підтвердження сплати страхових платежів (а.с. 39, 40), копію акту огляду від 26 вересня 2018 року (а.с. 41). Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України). в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Відповідно до частини 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року за № 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт згідно встановленого зразка (далі по тесту - Правила). Правилами, зокрема, передбачено форму та зміст акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання або холодного водопостачання. Згідно Додатку № 4 Правил в акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. При цьому з актом ознайомлюються мешканці залитої квартири та квартири, з якої відбулося залиття. Враховуючи зазначене вище, суд погоджується з доводами представника відповідача щодо того, що при складанні акту про залиття від 26 вересня 2018 року недотримано законодавчих норм щодо змісту та порядку складання акту про залиття. Так, у даному акті відсутні відомості щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Натомість вказано, що протікання холодної води відбулося в результаті пошкодження труби ХВП на стику труби та металевого з`єднувача. Отже, наданий позивачем акт про залиття від 26 вересня 2018 року не є належним та допустимим доказом вини відповідача у залитті квартири [ADDRESS] . Крім того, наданий позивачем звіт № 1205 про оцінку вартості прямого майнового збитку від 30 березня 2018 року також не може вважатися належним доказом на підтвердження вини відповідача у заподіянні шкоди, оскільки таким лише встановлено розмір заподіяної шкоди, а не її заподіювача та причини завдання шкоди. Інших належних та допустимих доказів, що подія 26 вересня 2018 року сталася внаслідок дій (бездіяльності), умислу (необережності) відповідача, позивачем суду не надано, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За встановлених обставин суд приходить висновку, що позивачем не доведено протиправність дії (бездіяльності) відповідача та причинний зв`язок між завданою майну страхувальника шкодою і дією (бездіяльністю) відповідача. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для нього. Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю. З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО Україна» до [PERSON] за участю третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» про відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування, слід відмовити повністю за недоведеністю. Представник відповідача просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 15 грудня 2021 року між відповідачем та адвокатом Марченко Тетяною Василівною було укладено договір про надання правничої допомоги, відповідно до умов якого позивач замовив надання юридичних послуг, які полягають в юридичному консультуванні, підготовці процесуальних документів та участі у судових засіданнях (а.с. 50-51). Вартість витрат на правову допомогу відповідач підтверджує актом приймання-передачі послуг № 01 від 28 грудня 2021 року на суму 5 000,00 грн. (а.с. 52) та розрахунковою квитанцією № 28/12/21 від 15 грудня 2021 року на суму 5 000,00 грн. (а.с. 53). Представник позивача не скористався своїм правом подачі клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 143 ЦПК України). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зважаючи на викладене, з огляду на долучений стороною обсяг доказів на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, за відсутності будь-яких заперечень з боку позивача, суд доходить висновку про обґрунтованість таких вимог відповідача та стягнення з позивача понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача.

Outcome: approved