Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

До суду 21.12.2022 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що 10.11.2015 року видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] таскладено відповідний актовий запис №188. Від спільного шлюбу дітей не мають. Під час сімейного життя з`ясувалося, що у подружжя різні погляди на майбутнє, стосунки між сторонами стали напруженими та почали відбуватися постійні суперечки. Спільного майна не мають, спільне господарство не ведуть. Сторони тривалий час не підтримують шлюбні стосунки. У зв`язку з тим, що шлюб носить формальний характер [PERSON] змушена звернутись до суду з відповідним позовом. Матеріали позову суддя отримала 22.12.2022 року. Ухвалою суду від 26.12.2022 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 26.12.2022 року витребувано з Національної соціальної служби України інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, а самезагальні відомості про [PERSON] , [INFO] , відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків, дані про останнє зареєстроване та фактичне місце проживання/перебування ВПО на території, де виникли обставини, зазначені у ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод ВПО», дані про фактичне місце проживання [PERSON] , [INFO] на теперішній час. 01.02.2023 року на виконання ухвалим суду від 26.12.2022 року з Національної соціальної служби України на електрону адресу суду надійшов лист, в якому зазначено, що станом на 27.01.2023 року міститься інформація про [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який з 11.09.2022 року перебуває на обліку внутрішньо переміщених осіб в підрозділі з питань соціального захисту населення м.Одеси, фактично проживав: [ADDRESS] ; фактично проживає/ адреса листування: [ADDRESS] . Зазначену відповідь суддя отримала 02.02.2023 року. Ухвалою суду від 07.02.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 09.03.2023 року. У судове засідання призначене на 09.03.2023 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 13.04.2023 року. У судове засідання призначене на 13.04.2023 року [PERSON] не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, зазначивши, що з відповідачем більш ніж пів року не підтримує шлюбні відносини, справу просила розглядати за її відсутністю. У судове засідання [PERSON] не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, відзив суду не надав. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 17.04.2023 року. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 10.11.2015 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено відповідний актовий запис №1188, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Від спільного шлюбу дітей не мають. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Спільного майна не мають, спільне господарство не ведуть. Під час сімейного життя з`ясувалося, що у подружжя різні погляди на майбутнє, стосунки між сторонами стали напруженими та почали відбуватися постійні суперечки. Сторони пів року не перебувають у шлюбних відносинах, про що зазначено у позовній заяві. На час розгляду справи майнові вимоги будь кого з сторін суду не пред`явлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами не має, примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З урахуванням викладеного, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved