Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

17 лютого 2021 року та уточнено 09 червня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживачів. Позовна заява мотивована тим, що 24 січня 2020 року позивач уклала з відповідачем договір № 1893 про надання інформаційних послуг з отримання візи та посередництва у працевлаштуванні в Чехії, відповідно до якого відповідач отримує винагороду у розмірі 5000 грн, яка складається з авансу 3500 грн, та винагороди у розмірі 1500 грн, яка виплачується в день отримання всіх необхідних документів по виконанню договору. 27 січня 2020 року позивач перерахувала на рахунок відповідача аванс в розмірі 3500 грн, однак протягом 2020 року відповідач не виконав умов договору, та не повідомив про неможливість його виконання. Після цього, позивач звернулася до відповідача з вимогою про повернення заплачених коштів, однак останнім було повернено лише 1990 грн, недоплачена сума складає 1510 грн. Крім того, позивач вважає, що з відповідача також слід стягнути за період з 24.01.2020 по 17.02.2021 (дата звернення до суду) пеню в розмірі 550,12 грн, 3 % річних в розмірі 112 грн, інфляційні втрати в розмірі 167,40 грн. Разом з тим, протиправними діями відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у стресі, погіршенні самопочуття, постійній тривозі. Позивач сподівалася на працевлаштування за кордоном та отримання гідної заробітної плати. Моральні страждання оцінює в 10000 грн. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просила суд розірвати договір від 24 січня 2020 року між нею та відповідачем; зобов`язати відповідача повернути залишок суми авансу у розмірі 1510 грн; стягнути з відповідача пеню за неналежне виконання умов договору від 24.01.2020 за період з 24.01.2020 по 17.02.2021 у розмірі 550,12 грн, 3% річних в розмірі 112 грн, інфляційні втрати у розмірі 167,40 грн, та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Позивач у судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без відповідача та його представника. Відповідач позов не визнав, як на підставу заперечень посилався на те, що ним було виконано умови договору у повному обсязі. Позивачу було надано список необхідних документів для відкриття візи, відповідач листувався та здійснював перемовини з потенційним роботодавцем, надав інформацію про вартість консульського, візового збору, про розмір грошових коштів які необхідно мати при в`їзді в Чехію, про вимоги до фотографії та до візової анкети, про потенційного роботодавця та номера телефонів куратора, однак, позивач не надала йому усі необхідні документи для оформлення візи, серед яких договір страхування, та інші, а також протягнула час, внаслідок чого було втрачено можливість своєчасного звернення до Консульства або Візового центру з візовою заявкою до середини березня. Після цього, з 12 березня 2020 року на всій території України було введено карантин, з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СOVID-19, спричиненої коронавірусом, та закриття пунктів пропуску через державний кордон України для усіх видів транспортного сполучення, припинення прийому громадян Консульствами та Візовими центрами Чехії, припинення подання усіх необхідних документів. Відповідно до п. 5.1.2 Договору відповідач не несе відповідальності за невиконання (неналежне виконання) умов Договору внаслідок відмови відповідних органів: Посольства, Консульства, прикордонні, митні служби. Також, не несе відповідальності за затримку розгляду документів, ні за рішення та помилки Консульства. Позивач припинила дію Договору подавши відповідачу заяву про повернення грошових коштів, та відмовилась від послуг. Відповідачем було повернено позивачу 1990 грн, а залишок в розмірі 1510 грн залишено за надані позивачу послуги. Відповідач просив суд відмовити в позові. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що 24 січня 2020 року між сторонами укладено договір № 1893 на надання інформаційних послуг з отримання візи та посередництва у працевлаштуванні. За умовами Договору відповідач (по тексту Договору «Центр») надає позивачу (Кандидат) інформаційні послуги з отримання візи до Чехії та посередництві у працевлаштуванні за кордоном, згідно з трудовим законодавством відповідної країни. Визначено розмір винагороди в сумі 5000 грн, яка складається з двох частин: авансу в сумі 3500 грн, та другої частини в сумі 1500 грн. Згідно дублікату квитанції № 0.0.1597571316.1 від 27.01.2020, позивач перерахувала відповідачу 3500 грн за інформаційні послуги з оформлення візи. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Нормою статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (ст. 626 ЦК України). За змістом ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 906 ЦК України). Статтею 907 ЦК України визначено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. У відповідності до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. В ході слухання справи судом встановлено, що відповідачем було надано позивачу частину послуг визначених Договором, зокрема, відповідач надав список необхідних документів для відкриття візи, листувався та здійснював перемовини з потенційним роботодавцем, надав інформацію про вартість консульського, візового збору, про розмір грошових коштів які необхідно мати при в`їзді в Чехію, про вимоги до фотографії та до візової анкети, про потенційного роботодавця та номера телефонів куратора, що оцінено в неповернену позивачу сума в розмірі 1510 грн, та що не було враховано позивачем. Як на підставу невиконання відповідачем умов Договору відповідач посилається на наявність вини позивача в тривалому зборі необхідних документів, та початком карантину з 12 березня 2020 року оголошеного на всій території України, з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СOVID-19, спричиненої коронавірусом, та закриття пунктів пропуску через державний кордон України. Відповідно до п. 5.1.2 Договору відповідач не несе відповідальності за невиконання (неналежне виконання) умов Договору внаслідок відмови відповідних органів: Посольства, Консульства, прикордонні, митні служби. 24 грудня 2020 року [PERSON] звернулась до фізичної особи-підприємця [PERSON] з заявою про повернення оплати послуги яка не була виконана, в розмірі 3500 грн, чим своїми діями ініціювала розірвання договору з відповідачем, після чого 29.12.2020 останнім було перераховано на рахунок позивача грошові кошти в сумі 1990 грн, що встановлено з виписки по картці АТ «КБ ПриватБанк» від 05.01.2021. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, суд приходить до переконання, що вимоги позивача не знайшли підтвердження під час розгляду справи, спростовані письмовими матеріалами справи, та наданими стороною відповідача доказами, тому в задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи те, що відсутні такі складові цивільно-правової відповідальності, як неправомірна поведінка відповідача дія чи бездіяльність, внаслідок якої позивачеві завдана моральна шкода, відсутні підстави для стягнення грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed