Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Свої вимоги мотивувала тим, що 13 червня 2009 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, яким рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2020 року було розірвано. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Донька постійно приймає участь в різних міжнародних конкурсах та фестивалях талантів за свої досягнення в творчій діяльності є Лауреатом премії міжнародних фестивалів-конкурсів мистецтв, випускницею школи моделей «K&N models», учасницею всеукраїнського конкурсу краси та талантів «Barbie.ua» та театрального колективу «Крок» комунального позашкільного мистецького навчального закладу «Криворізької міської школи № 10». Окрім цього, вона є призером міжнародних природничих інтерактивних конкурсів, переможницею в конкурсах : «Учень місяця. Вересень - 2016», « Міс осінь - 2017», також бере постійно участь у всеукраїнських олімпіадах, де показує відмінні результати. Відповідач не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя. Крім того, відповідач створює перешкоди в перетині донькою державного кордону, чим вадить нормальному розвитку та формуванню світогляду дитини, порушує її права на розвиток своєї особистості. Станом на день звернення до суду відповідачем так і не надано добровільної згоди на виїзд дитини за кордон. У зв`язку з чим просить дозволити виїзд доньки [PERSON] , [INFO] , з метою підвищення розвитку особистості без дозволу батька дитини [PERSON] , [INFO] , з обов`язковим поверненням до постійного місця проживання, за кордон до Федеративної Республіки Німеччина, Австралійського Союзу, Австрійської Республіки, Аргентинської Республіки, Королівства Бельгії, Республіки Білорусь, Республіки Болгарія, Держави міста Ватикан, Сполученого Королівства Великої Британії і Північної Ірландії, Федеративної республіки Бразилії, Республіки Вірменії, Грецької Республіки, Республіки Грузія, Королівства Данія, Естонської Республіки, Арабської Республіки Єгипет, Держави Ізраїль, Республіки Індія, Республіки Ірландія, Республіки Ісландії, Королівства Іспанія, Республіки Казахстан, Канади, Китайської Народної Республіки, Республіки Кіпр, Латвійської Республіки, Литовської Республіки, Князівства Ліхтенштейн, Великого Герцогства Люксембург, Мальдівської Республіки, Республіки Мальта, Королівства Марокко, Республіки Молдова, Князівства Монако, Королівства Нідерландів, Нової Зеландії, Королівства Норвегія, Об`єднаних Арабських Еміратів, Республіки Польща, Португальської Республіки, Румунії, Республіки Сан-Марино, Республіки Сербія, Республіки Сінгапур, Словацької Республіки, Республіки Словенії, Сполучених Штатів Америки, Королівства Таїланд, Турецької Республіки, Фінляндської Республіки, Французької Республіки, Республіки Хорватія, Чеської Республіки, Швейцарської Конфедерації, Королівства Швеція, Японської держави, до досягнення [PERSON] , шістнадцяти років та надати дозвіл [PERSON] на оформлення та виготовлення проїзних документів для періодичних тимчасових виїздів з обов`язковим поверненням до постійного місця проживання неповнолітньої [PERSON] . 24 грудня 2021 року ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області позовну заяву залишено без руху. 24 грудня 2021 року ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області позовну заяву передано до Дніпровського районного суду міста Києва. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та залучено Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. 12 квітня 2023 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З 13 червня 2009 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем (а.с. 9), яким рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2020 року було розірвано (а.с. 14-15). Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Позивач просить дозволити виїзд доньки [PERSON] , [INFO] , з метою підвищення розвитку особистості без дозволу батька дитини [PERSON] , [INFO] , з обов`язковим поверненням до постійного місця проживання, за кордон до Федеративної Республіки Німеччина, Австралійського Союзу, Австрійської Республіки, Аргентинської Республіки, Королівства Бельгії, Республіки Білорусь, Республіки Болгарія, Держави міста Ватикан, Сполученого Королівства Великої Британії і Північної Ірландії, Федеративної республіки Бразилії, Республіки Вірменії, Грецької Республіки, Республіки Грузія, Королівства Данія, Естонської Республіки, Арабської Республіки Єгипет, Держави Ізраїль, Республіки Індія, Республіки Ірландія, Республіки Ісландії, Королівства Іспанія, Республіки Казахстан, Канади, Китайської Народної Республіки, Республіки Кіпр, Латвійської Республіки, Литовської Республіки, Князівства Ліхтенштейн, Великого Герцогства Люксембург, Мальдівської Республіки, Республіки Мальта, Королівства Марокко, Республіки Молдова, Князівства Монако, Королівства Нідерландів, Нової Зеландії, Королівства Норвегія, Об`єднаних Арабських Еміратів, Республіки Польща, Португальської Республіки, Румунії, Республіки Сан-Марино, Республіки Сербія, Республіки Сінгапур, Словацької Республіки, Республіки Словенії, Сполучених Штатів Америки, Королівства Таїланд, Турецької Республіки, Фінляндської Республіки, Французької Республіки, Республіки Хорватія, Чеської Республіки, Швейцарської Конфедерації, Королівства Швеція, Японської держави, до досягнення [PERSON] , шістнадцяти років та надати дозвіл [PERSON] на оформлення та виготовлення проїзних документів для періодичних тимчасових виїздів з обов`язковим поверненням до постійного місця проживання неповнолітньої [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила про ненадання відповідачем у добровільному порядку згоди на виїзд дитини. На підтвердження заявлених вимог позивач надала копії дипломів, подяк, грамот та сертифікатів участі доньки в міжнародних конкурсах та фестивалях (а.с. 20-45), копії паспортів громадянина України для виїзду за кордон позивача та її доньки (а.с. 16-17, 18-19), рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який не досяг 16-річного віку в Міжнародному пункті пропуску для поромного, морського, річкового сполучення «Поромний комплекс Орлівка» від 04 липня 2021 року (а.с.46), нотаріально завірені заяви батька про надання згоди на тимчасовий виїзд за кордон доньки в період з 31 липня по 31 жовтня 2020 року, з 26 травня по 30 грудня 2018 року, з 01 червня 2021 року по 01 червня 2022 року (а.с. 47, 48, 49), характеристики (а.с. 50, 51), заяву-повідомлення про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення стосовно невиконання батьківських прав відповідачем (а.с. 52), акт від 29 липня 2021 року про невиконання батьківських обов`язків батьком дитини (а.с. 53), копію судового наказу, виданого Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 24 грудня 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, до повноліття дитини, починаючи з 07.02.2020 (а.с. 56 -57), який передано на виконання до виконавчої служби (а.с.58), довідку Комунального позашкільного мистецького навчального закладу «Криворізької міської школи № 10» від 13 вересня 2021 року щодо участі доньки позивача у різноманітних конкурсах та шкільних заходах (а.с. 59). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Представник третьої особи не скористався своїм правом подачі письмових пояснень щодо позову. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. 14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», які набрали чинності з 01 жовтня 2016 року, вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків. З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до пункту 3 зазначених Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Згідно з підпунктом 1 пункту 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску. У підпункті 2 пункту 4 Правил передбачено, що громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17-ц (провадження № 14-244цс18) сформулювала висновок, що тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків має відповідати найкращим інтересам дитини і такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Крім того, Верховний Суд у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 643/1090/17 зазначив, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретної адреси місця перебування дитини за межами України та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створить ситуацію правової невизначеності та непрогнозованості. В позовні заяві не вказано період, з визначенням його початку й закінчення,та не надано доказів на підтвердження повернення дитини на територію України . Більш того, суд звертає увагу, що 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, дія якого продовжена і дотепер. Згідно із чинним правовим регулюванням, а саме положеннями абзацу тринадцятого пункту 23 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами та доповненнями) виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону. При цьому в подальшому, у разі зміни правового регулювання та виникнення спору, позивач не позбавлена права на звернення до суду із відповідним позовом щодо надання малолітній дитині - [PERSON] , [INFO] , дозволу на виїзд з України без згоди та супроводу другого з батьків. За встановлених обставин, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька повністю.

Outcome: dismissed