Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

Позивач ПрАТ СП «Партнер» 28.12.2022 р. звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] , яким просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 17250, 00 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 2495, 55 грн., 3% річних - 517, 50 грн.; - судові витрати стягнути з відповідача. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [PERSON] являється власником металевого гаражного боксу № [NUMBER] , який знаходиться на земельній ділянці відведеній позивачу для експлуатації та обслуговування за адресою: м. Київ, пр-т Корольова. Зазначив, що для обслуговування автостоянки та утримання її в належному стані позивач вживає всі чинні вимоги, укладає договори з постачальниками електроенергії, здійснює пропускний і внутрішній режим, забезпечує цілодобову охорону об`єкта, сплачує всі податки згідно чинного законодавства і т.д. Однак відповідач грубо порушує чинне законодавство, категорично відмовляється сплачувати заборгованість за фактичне користування послугами, незважаючи на те, що послугами автостоянки користується регулярно, у зв`язку з чим останній вимушений звернутися до суду з позовом про примусове стягнення заборгованості за користування послугами автостоянки. Ухвалою Святошинського районного суду від 20.01.2023 року справу прийнято до розгляду та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що спільне підприємство «Партнер» створено у відповідності до вимог діючого законодавства і є правонаступником МДКП « Партнер» відповідно до розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації м. Києві № 1292 від 09.10.1996 року (документи додаються). Відповідно до п.1 Рішення Виконавчого комітету Ленінградської ради народних депутатів № 669 від 26.08.1991 р. « Про передачу відкритої автостоянки № 2 на пр. Академіка Корольова малого підприємства « Партнер» » - АС № 2 передано в експлуатацію малому підприємству « Партнер», правонаступником якого є ПрАТ СП « Партнер». Відповідно до п.4 Рішення, фінансову - господарську діяльність на автостоянці АС№2 здійснювало мале підприємство « Партнер» згідно свого статуту . Відповідно до акту прийому-передачі майна засновниками Спільного підприємства «Партнер» в формі акціонерного товариства закритого типу Ленінградська районна державна адміністрація м. Києва, ( являється засновником товариства з часткою в статутному капіталі 10%) передала частку свого вкладу до статутного фонду Спільному підприємству «Партнер» в формі АТЗТ майном, а саме незавершене будівництво автомобільної стоянки індивідуального транспорту по [ADDRESS] . З прийняттям Рішення Виконавчого комітету Ленінградської ради народних депутатів « Про передачу відкритої автостоянки № 2 по пр. Академіка Корольова та ведення фінансової - господарської діяльності на автостоянці малим підприємством « Партнер» - власникам транспортних засобів, видавалися направлення Державної районної адміністрації, для отримання місця на автостоянці №2 по пр. Корольова , так створювалася АС №2, яка передана позивачу в експлуатацію , та укладалися договори з автовласниками по зберіганню і охороні автомобілів . Судом встановлено, що [PERSON] є власником металевого гаражного боксу № [NUMBER] з 1992 року , який знаходиться на земельній ділянці відведеній позивачу для експлуатації та обслуговування за адресою : [ADDRESS] . 22.03.2021 року постановою Київського апеляційного суду, апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення суду від 07.10.2020 року, яким позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПрАТ СП «Партнер» заборгованість у розмірі 124600 грн., інфляційні втрати в розмірі 1060, 56 грн., 3% річних у розмірі 351, 67 грн., залишено без змін. З моменту набуття права власності на металевий гаражний бокс, відповідач став носієм не тільки прав, але й обов`язків відносно власного майна і несе тягар його утримання , згідно ст.322 ЦК України. ПрАТ СП «Партнер» у своїй діяльності керується «Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках», затверджених постановою КМ України 22.01.1996 року, які регламентують організацію та порядок надання послуг щодо зберігання усіх типів автотранспортних засобів, які належать громадянам, і поширюються на всі автостоянки (крім гаражних кооперативів), що охороняються, незалежно від форм власності, які є суб`єктами підприємницької діяльності, чи належать цим суб`єктам. Згідно з п.27 зазначених Правил, автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання, а у разі їх зникнення, розукомплектовування або пошкодження під час зберігання, несуть повну матеріальну відповідальність у встановленому законом порядку. Зазначена автостоянка обладнана відповідно до вимог Державних будівельних норм України «Споруди транспорту, автостоянки і гаражі для легкових автомобілів ДБР В.2.З.- 15:2007». Для обслуговування автостоянки та утримання її в належному стані позивач вживає всі чинні вимоги, укладає договори з постачальниками електроенергії, здійснює пропускний і внутрішній режим, забезпечує цілодобову охорону об`єкта, сплачує всі податки згідно чинного законодавства, що підтверджується рахунками по сплаті електроенергії,оплата заробітної плати електромонтеру , охоронцям , податки на зарплату, прибирання території, покос трави та ін. Відповідно до ст. 977 ЦК України за договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов`язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця. Позивач зазначає, що внаслідок невиконання відповідачем своїх обов`язків щодо сплати коштів за користування послугами з утримання належного відповідачу майна, у останньої утворилась заборгованість. На підтвердження вищезазначеного, позивач надає взаєморозрахунок заборгованості за період з грудня 2019 року по грудень 2022 року в розмірі 17250, 00 грн., 3% річних в розмірі 517, 50 грн., інфляційні втрати у розмірі 2495, 55 грн. Відповідачем не надано конкретного розрахунку, заперечень щодо правильності даного розрахунку, а також не подано заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Таким чином, оскільки судом встановлено наявність заборгованості у відповідача за спожиті послуги, позовні вимоги в даній частині підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав в зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті коштів, тому суд вважає позов таким, що дає підстави для його задоволення. На підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 2481,00грн.

Outcome: approved