Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до відповідача та просив стягнути з [PERSON] на свою користь витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування в сумі 3 432,36 грн. та судові витрати в розмірі 2 270,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, 08.05.2020 року між [PERSON] та НАСК «Оранта» укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АР 7672543), яким було застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу «Хюндай», державний номер [NUMBER] на умовах пільгової сплати [PERSON] страхового платежу, оскільки він є пенсіонером. В період дії договору страхування, 23.03.2021 року сталася автопригода за участю транспортного засобу «Хюндай», державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Тойота» [NUMBER] . Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 23.03.2021 року [PERSON] визнав свою вину в даному ДТП. ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування. Відповідно до розрахунків суми страхового відшкодування та страхового акту від 20.05.2021 року ПАТ НАСК «ОРАНТА» було виплачене страхове відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу «Тойота» [NUMBER] в розмірі 6 864,72 грн. Відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АР 7672543), що заключався на умовах пільгового страхування з страхувальником, що є пенсіонером, 50 % пільга зі сплати страхового платежу надавалась за умови особистого керування транспортним засобом пільговиком. Однак, на момент ДТП транспортним засобом «Хюндай», державний номер [NUMBER] керував [PERSON] . Згідно зі ст. 38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу з порушенням умов, передбачених п. 13.2. ст. 13 вищевказаного Закону, то особа відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, зобов`язана компенсувати страховику 50 % виплаченого страхового відшкодування. Згідно ст. 22 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Ч.3 цієї статті зазначає, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі викладеного просив позов задовольнити. 14.12.2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження головуючому судді Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В. 04.01.2022 року до суду надійшла довідка про реєстрацію місця проживання відповідача. 05.01.2022 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування - передано на розгляд Солом`янського районного суду м. Києва за підсудністю. 24.08.2022 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29.08.2022 року відкрито спрощене провадження без виклику учасників справи. У встановлений ухвалою строк відзив від відповідача не надійшов. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно ст. 22 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Ч.3 ст. 22 Цивільного кодексу України зазначає, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо , що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" N 6 від 27.03.92р.: «Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них». Згідно вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (абз. 4 п. 4 Постанови). Судом встановлено, що 08.05.2020 року між [PERSON] та НАСК «Оранта» укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АР 7672543), яким було застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу «Хюндай», державний номер [NUMBER] на умовах пільгової сплати [PERSON] страхового платежу, оскільки він є пенсіонером. В період дії договору страхування, 23.03.2021 року сталася автопригода за участю транспортного засобу «Хюндай», державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Тойота» [NUMBER] . Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 23.03.2021 року [PERSON] визнав свою вину в даному ДТП. ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування. Відповідно до розрахунків суми страхового відшкодування та страхового акту від 20.05.2021 року ПАТ НАСК «ОРАНТА» було виплачене страхове відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу «Тойота» [NUMBER] в розмірі 6 864,72 грн. Відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АР 7672543), що заключався на умовах пільгового страхування з страхувальником, що є пенсіонером, 50 % пільга зі сплати страхового платежу надавалась за умови особистого керування транспортним засобом пільговиком. Однак, на момент ДТП транспортним засобом «Хюндай», державний номер [NUMBER] керував [PERSON] . Згідно зі ст. 38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу з порушенням умов, передбачених п. 13.2. ст. 13 вищевказаного Закону, то особа відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, зобов`язана компенсувати страховику 50 % виплаченого страхового відшкодування. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно вимог ст. ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі 3 432,36 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 270,00 грн.

Outcome: approved