Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Романишин Д.М., звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з відповідачем [PERSON] позивач перебувала у шлюбі, який був зареєстрований 30 липня 2011 року, відповідач є батьком їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 24 лютого 2015 року рішенням Надвірнянського районного суду шлюб між нею та відповідачем було розірвано, малолітнього сина залишено проживати разом з позивачем, та її шлюбне прізвище [PERSON] змінено на дівоче [PERSON] . 05 травня 2018 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з цим змінила своє прізвище [PERSON] на [PERSON] . Рішенням Надвірнянського районного суду від 23 жовтня 2014 року було стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача, на той час [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 (п`ятсот) гривень щомісячно. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08.09.2022 року розмір аліментів, що був присуджений 23 жовтня 2014 року змінено, ухвалено стягувати з відповідача аліменти в розмірі по 1500,00грн, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. З відповідачем позивач не підтримує сімейних відносин з серпня 2014 року. З того часу відповідач [PERSON] не спілкується з дитиною, не відвідує сина, не цікавиться його життям, вихованням та станом здоров`я. [PERSON] не знає [PERSON] оскільки ніколи з ним не бачився і не спілкувався. З 2016 року син відвідував заклад дошкільної освіти «Сніжинка», та за період перебування дитини в дошкільному закладі, біологічний батько дитини, [PERSON] жодного разу не навідувався до дитини, не цікавився його здоров`ям, вихованням. Згідно довідок лікаря-педіатра [PERSON] , лікаря загальної практики - сімейної медицини [PERSON] , дитячого офтальмолога [PERSON] біологічний батько малолітнього хлопчика [PERSON] жодного разу не супроводжував дитину до медичного закладу та не цікавився його станом здоров`я чи проведенням профілактичних щеплень. На сьогоднішній день син є учнем третього класу Надвірнянського ліцею № 1 імені В.М. Чорновола. За весь період навчання дитини [PERSON] жодного разу не відповів навчальний заклад, не був присутній на батьківських зборах, контакту зі школою, де вчиться дитина, не підтримує, що підтверджується довідкою навчального закладу. Все вище вказане свідчить про те, що відповідач [PERSON] свідомо не виконує обов`язки щодо виховання та розвитку малолітнього сина [PERSON] . За таких обставин, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, позивач просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28.09.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 24.10.2022 року, відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив у позові відмовити з підстав недоведеності позовних вимог. Також 21.10.2022 відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з неповнолітнім сином та визначення способу участі у його вихованні та спілкуванні. 04.11.2022 представником позивача [PERSON] адвокатом Романишиним Д.М. до суду подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що наведені у відзиві твердження є надуманими та такими, що не відповідають дійсності, не підтвердженими належними доказами, а позов, поданий [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29.12.2022 року зустрічну позовну заяву [PERSON] прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, об`єднано в одне провадження вимоги за зустрічним позовом з первісним позовом та призначено підготовче засідання. У відзиві на зустрічну позовну заяву, який надійшов до суду 17.01.2023 року, відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила у позові відмовити з підстав недоведеності позовних вимог. 30.01.2023 позивачем за зустрічним позовом [PERSON] до суду подано відповідь на відзив, в якому зазначив, що наведені у відзиві твердження є такими, що не відповідають дійсності, не підтверджені належними та допустимими доказами, а поданий ним позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. 13.02.2023 ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. Ухвалою Надвірнянського районного суду від 11.04.2023 прийнято відмову [PERSON] від вимог зустрічного позову та закрито провадження у справі в частині зустрічних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з неповнолітнім сином та визначення способу участі у його вихованні та спілкуванні. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача- адвокат Романишин Д.М. підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просили їх задовольнити. Зазначили, що матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, повністю доведено обґрунтованість вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина. Відповідач [PERSON] та представник відповідача - адвокат Гураш М.В. позовні вимоги визнали та не заперечували проти його задоволення, зазначили, що наслідки визнання позову їм відомі та зрозумілі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору- органу опіки і піклування в особі Служби у справах дітей Надвірнянської міської радиПопова Н.В. підтримала позовні вимоги, зазначила, що комісією було встановлено, що відповідач з часу розлучення з позивачем не спілкується з дитиною, що підтверджується довідками з садочка, школи, лікарні. Ключовим для прийняття рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стало те, що під час бесіди з дитиною було встановлено, що хлопчик не знав іншого батька, ніж вітчима та вважав останнього за свого рідного батька. Проведеними бесідами з дитиною було з`ясовано, що він не знає та не бажає спілкуватися з біологічним батьком, відчуває від нього загрозу. Дитина забезпечена всім необхідним, для нього в родині створені всі необхідні умови для виховання та розвитку. Хлопчик вважає своєю родиною маму, сестричку та вітчима. Тому вважає за можливе прийняти висновок про доцільність позбавити відповідача батьківських прав відносно сина, оскільки це буде слугувати інтересам дитини. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. ст. 81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони з 30.07.2011 року перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24.02.2015 (а.с.11). Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Відповідно до рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24.02.2015 неповнолітню дитину сторін [PERSON] було залишено проживати з позивачем, та цим же рішенням було змінено прізвище останньої з « [PERSON] » на « [PERSON] ». На даний час неповнолітній син зареєстрований та проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Актом обстеження № 628 від 13.09.2022 підтверджено, що неповнолітній [PERSON] проживає разом з позивачем, та відповідач [PERSON] до дитини не приходить та участі у його вихованні не бере (а.с.14). Згідно довідки від 08.09.2022 за період перебування [PERSON] у закладі дошкільної освіти «Сніжинка», його біологічний батько [PERSON] жодного разу не навідувався до дитини, не цікавився його здоров`ям та вихованням. До садочка хлопчика приводив [PERSON] , якого хлопчик називав батьком (а.с.15). Довідкою № 55, виданою Надвірнянським ліцеєм № 1 від 12.09.2022, також підтверджено, що протягом трьох років навчання [PERSON] у навчальному закладі батько [PERSON] жодного разу не відвідав навчальний заклад, не був присутній на батьківських зборах, контакту зі школою, де вчиться дитина, не підтримує. При спілкуванні з дитиною помітно, що учень називає своїм татом [PERSON] , який часто супроводжує дитину до ліцею та цікавиться успішністю в навчанні (а.с.16). Також відповідач [PERSON] не супроводжував дитину під час візитів та прийому в медичних закладах у лікарів, не цікавився станом його здоров`я, що підтверджується довідками лікаря-педіатра [PERSON] , лікаря загальної практики- сімейної медицини [PERSON] та лікаря «Оптики твого міста» Рудницької Н.В. (а.с.17-19). Згідно з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконкому Надвірнянської міської ради № 152 від 09.12.2022 Комісія з питань захисту прав дитини Надвірнянської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 93-95). З акту обстеження житлово - побутових умов від 16.10.2022 року вбачається, що малолітній [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з бабусею [PERSON] , мамою [PERSON] , сестрою [PERSON] , вітчимом [PERSON] . У [PERSON] є власна кімната, в якій створені належні мови для розвитку та проживання дитини, є місце для сну та проведення дозвілля (а.с.96). Завідувачем сектору ССД [PERSON] спільно з начальником ССД [PERSON] в присутності мами дитини [PERSON] 12.10.2022 було проведено бесіду з [PERSON] , під час якої [PERSON] розповів, що зовсім не хоче спілкуватися з біологічним батьком [PERSON] , знайомитися та зустрічатися з ним не бажає категорично. Пояснив, що навіть якщо б [PERSON] прийшов до них в гості, то все одно б не бажав мати з ним розмову. [PERSON] біологічного батька вважає дядьком. Зі слів дитини його сім`єю є мама [PERSON] , сестричка [PERSON] та [PERSON] , якого він вважає батьком. Крім того, хлопчик повідомив, що свого біологічного батька він не бачив жодного разу, що підтверджується довідкою про проведену бесіду (а.с.97). Відповідно до психологічної характеристики психоемоційного стану дитини та сімейних відносин [PERSON] , [INFO] , наданої центром психологічної допомоги дітям « [PERSON] », вбачається, що, зокрема, у дитини формується відношення до біологічного батька, що характеризується відчуттям небезпеки, страхом та відчуженням. За результатами діагностики виявлено наявність ознак травмуючої ситуації, що пов`язана із фігурою біологічного батька дитини. [PERSON] сприймає [PERSON] , як символ небезпеки, що є наслідком ситуації невдалого знайомства з дитиною, що для дитини стала травмуючою. Сімейні відносини всередині сім`ї дитини характеризуються доброзичливістю, взаємопідтримкою та взаєморозумінням. Емоційна прихильність до батьків (мами [PERSON] та батька [PERSON] ) є міцною та забезпечує дитині відчуття захищеності (а.с.111-114). Згідно довідки та розрахунку зі сплати аліментів Надвірнянського відділу ДВС у Надвірнянському районі Івано-Франківської області № 29989 від 14.10.2022 вбачається, що станом на 01.10.2022 року, та станом на 01.02.2023 року заборгованість по сплаті аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] відповідно до виконавчого листа № 348/2409/14-ц від 18.11.2014 року, відсутня (а.с. 127). Рішенням Надвірнянського районного суду від 08.09.2022, яке набрало чинності 13.10.2022 було змінено розмір аліментів, стягуваних з відповідача [PERSON] , на користь позивача [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 500 гривень щомісячно на 1500 гривень щомісячно ( а.с.131-133). Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення. Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка діє на Україні з 27.07.1991 року та ратифікована Україною, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні для її благополуччя, приймаючи до уваги права та обов`язки їх батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за них по закону і з цією метою приймати всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV). Відповідно до ст. 51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Перелік обов`язків батьків по вихованню дитини викладений в ст.150, 151, 153-156 СК України. За ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п.16 вказаної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивач просить позбавити батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина, так як останній ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнав позовні вимоги у повному обсязі. Суд вважає, що наданими по справі доказами достовірно встановлено, що відповідач неналежно виконує батьківські обов`язки відносно малолітнього сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною, не цікавиться його життям, вихованням та здоров`ям. Суд розцінює такі дії відповідача, як ухилення від виховання малолітнього сина, свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини». За вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. При цьому позивач не наполягала на стягненні з відповідача на її користь понесених нею судових витрат при подачі позову до суду, а, відтак, суд вважає за можливе судові витрати, понесені позивачем, залишити за нею. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved