Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Представник позивача, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що 29 червня 2017 року трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Mercedes», номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , внаслідок якої загинув велосипедист [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність вказаного транспортного засобу не була застрахована за полісом обов`язкового страхування. 20 листопада 2017 року М(Т)СБУ було компенсовано [PERSON] 38400 грн витрат на поховання загиблого [PERSON] . Зазначає, що вказана виплата здійснена до добровільного відшкодування завданої шкоди винною особою. Представник позивача зазначає, що [INFO] [PERSON] померла, а [INFO] позивачем виплачено на рахунок померлої відшкодування у розмірі 115200 грн. Однак, у відповідності до ч.4 ст. 25 ЦК України [PERSON] втратила правоздатність в силу вимог закону й не могла отримати вказане відшкодування, а виплата вказаних коштів могла відбутись іншим особам лише після заміни потерпілої сторони або встановлення кола її спадкоємців. Надалі, 10 січня 2018 року винуватцем ДТП в добровільному порядку компенсовано моральну та матеріальну шкоду доньці загиблого [PERSON] в сумі 150 000 грн, яка була потерпілою у кримінальній справі. У зв`язку з наведеним вважає, що на підставі ст. 1212 ЦК України сума страхового відшкодування в розмірі 115200 грн безпідставно отримана відповідачем та підлягає стягненню на користь позивача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідачка будучи неодноразово повідомлена, за останнім відомим місцем проживання про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд до відома не поклала, відзиву на позовну заяву не надала. Третя особа [PERSON] в судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутності, вважає, що рішення у вказаній справі не впливає на його права та інтереси. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши клопотання представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії постанови Чернівецького апеляційного суду від 20 квітня 2021 року у справі № 720/2246/19, 29 червня 2017 року о 21 год на автомобільній дорозі Н-10 Стрий-Чернівці-Мамалига у с. Заболотів Снятинського району Івано-Франківської області трапилася ДТП за участю автомобіля Mercedes-Benz «Sprinter 318», д.н.з. « [NUMBER] », з причепом марки «NIEWIADOW», д.н.з. « [NUMBER] », яким керував [PERSON] , та велосипедиста [PERSON] , в результаті якої останній загинув. За фактом дорожньо-транспортної пригоди Головним управлінням Національної в Івано-Франківській області внесено відомості до ЄДРДР № 12017090230000221 від 30 червеня 2017 року про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України (а.с. 8). Вироком Снятинського районного суду від 14 березня 2018 року [PERSON] визнано винним за ст. 286 ч. 2 КК України. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована. Згідно п.2.1. ст. 2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, ЗУ «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Як визначено п.23.1. ст. 23 вказаного Закону, шкодою заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до пункту 27.1. ст. 27 Закону, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п.39.1. ст. 39 Закону, М(Т)СБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у М(Т)СБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У відповідності до п/п. а) п.41.1. ст.,41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. В силу п.34.1. ст. 34 зазначеного Закону, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Згідно підпункту «г» п.35.1. ст. 35 наведеного Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися крім іншого: інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих. 05 жовтня 2017 року до позивача звернувся [PERSON] від імені [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 9). На підставі вказаної заяви погоджено розмір страхового відшкодування витрат на поховання - 38 400 грн та 115 200 грн витрат по втраті годувальника, та 19 березня 2018 року здійснено перерахунок вказаних коштів, вказане підтверджується зазначеною постановою Чернівецького апеляційного суду (а.с. 25, 26). Згідно із вимогами ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно із вимогами п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідно до вимогст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 82 ЦКП України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається із долученої до матеріалів справи копії постанови Чернівецького апеляційного суду від 20 квітня 2021 року, у справі 720/2246/19, скасовано рішення Новоселиць кого районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2020 року та відмовлено МТСБУ в позовній вимозі до [PERSON] щодо відшкодування виплаченої [PERSON] компенсації у зв`язку із втратою годувальника, оскільки вказана виплата здійснена після втрати останньою правоздатності. Так, згідно ст. 25 ч. 4 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. З матеріалів цивільної справи вбачається, що із заявами про виплату страхового відшкодування з необхідними додатками, подавав представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] , рішення про виплату відшкодування та саме відшкодування здійснено на ім`я [PERSON] . Будь-яких доказів отримання Пасічанською відшкодування позивачем не надано. Як зазначив Чернівецький апеляційний суд у своїй постанові виплачене після смерті [PERSON] відшкодування, могло бути здійснене іншим особами лише після заміни потерпілої або встановлення кола її спадкоємців. З матеріалів справи видно, що [PERSON] , як дочка загиблого у ДТП [PERSON] мала статус потерпілої у кримінальному провадженні за вказаним фактом. Попри це позивачем не надано суду доказів отримання відповідачкою вказаної виплати замість померлої [PERSON] . Позивачем не надано суду доказів про те, що відповідачка прийняла спадщину після смерті матері, та про коло спадкоємців померлої. З долученої до матеріалів справи копії довідки голови Заболотівської селищної ради Снятинського району Івано-Франківської області від 08 вересня 2017 року, до складу сім`ї [PERSON] той момент входили сини [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та дочка [PERSON] , що свідчить про те, що спадкоємцями на спадкове майно, а отже і виплату здійснену позивачем 25 грудня 2017 року могли бути будь хто з вказаних осіб. Аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд встановив, стороною позивача не доведено факт недобросовісної поведінки відповідачки, та отримання нею виплати. Враховуючи зазначене, а також ту обставину, що відповідно до ст.60 ЦПК України, позивач не довів тих обставин, на які посилається, як на підставу своїх вимог, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача безпідставно набутого майна, що не підлягають задоволенню. Відповідно достатті 141 ЦПК Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до пункту 2 частини 2статті 141 ЦПК Україниінші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Оскільки суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, то судові витрати понесені позивачем покладаються на нього та поверненню не підлягають. На підставі наведеного ст.ст. 387, 1212, 1215 ЦК України, ст.ст. 27, 35, 39, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: dismissed