Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача та третіх осіб, в якій просить, з урахуванням уточнень, визнати [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] . Внести зміни до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , уродженки м.Лозова, Харківської області, складений 22.01.2019 за №25 Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, де у відомостях про батька дитини виключити відомості про « [PERSON] » та внести нові відомості про батька, а саме вказати батьком « [PERSON] , [INFO] , уродженець м.Лозова, Харківської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] »; у відомостях про дитину в графі «прізвище» змінити прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », в графі «по батькові» змінити по батькові дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », інші відомості залишити без змін. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини. Стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Позивач [PERSON] та її представник-адвокат Смірнова Н.А. в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог з урахуванням уточнень, наполягали з викладених у позові підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та день розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник третьої особи Лозівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) С.Заварза в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за їх відсутності та ухвалення рішення на розсуд суду. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд перевіривши матеріали справи та надані сторонами докази в їх сукупності, прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 04.03.2015, який заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.11.2018 було розірвано. [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON] , батьком якої у свідоцтві про народження записаний [PERSON] , [INFO] , оскільки остання перебувала із ним у зареєстрованому шлюбі і рішення про його розірвання не набрало законної сили. Судом встановлено та не заперечується позивачем та відповідачем, що з часу вагітності позивача, відповідач визнавав себе батьком дитини, однак не вчинив дій щодо закріплення даного факту юридично і деякий час підтримував спілкування з дитиною. Позивач на даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] разом із дитиною, [PERSON] , проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. При прийнятті рішення про встановлення батьківства суд приймає до уваги те, що відповідач у свою чергу підтвердження спростування свого батьківства щодо дитини, народженою позивачем, в процесі розгляду справи суду не надав. За клопотанням позивачки у справі була проведена судова молекулярно-генетична експертиза. Відповідно до висновку Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/117-23/1129-БД віл 22.02.2023, [PERSON] , [INFO] , є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , біологічною матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] , ймовірність даної події складає 99,9999999998429%. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави Відповідно до ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно вимог ч.2,3 ст.5 СК України держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. За приписами ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004, суд має вирішувати відповідно до норм СК (2947-14 ), зокрема ч.2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства Згідно вимог ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч.2,3 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. За приписами ст.134 Сімейного кодексу України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження В п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що відповідно до статей 213,215 ЦПК (1618-15) рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що фактичні дані, які підтверджують проживання позивачки та відповідача до народження [PERSON] , знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, враховуючи висновок експерта, який з практично доведеною вірогідністю вказує на батьківство саме відповідача, суд дійшов до висновку про задоволення вимог в частині визнання батьківства. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 статті 180 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини, як убачається з матеріалів справи, між сторонами у справі немає, тому у позивача є підстави для звернення до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При встановленні розміру аліментів суд, відповідно до ст.182 СК України, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач працездатний, матеріальну допомогу на утримання дитини на даний час не надає, дитина проживає з позивачем, а тому остання має право на утримання від відповідача по справі. Відповідно до ст.12,82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.183 Сімейного Кодексу України, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною віку повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved