Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що АТ «Криворізька теплоцентраль» надає послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2021. Як вказано в договорі, квартира обтяжена боргами за послуги водопостачання, спожиту електроенергію, газ, опалення. Відповідач взяв на себе зобов`язання сплатити заборгованість у повному обсязі. Однак останній зобов`язання за договором не виконав, оплату за отримані послуги не вносить. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за комунальні послуги за період з 01.11.2014 по 31.12.2022 в розмірі 103769,91 грн, плату за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 по 31.12.2022 в розмірі 108,71 грн, інфляційні втрати 20447,04 грн та 3% річних 6857,33 грн. В судове засідання сторони не викликались. Від відповідача відзив не надходив. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст.\~ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. 08 лютого 2023 року відкрито провадження у справі. Постановлено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. АТ «Криворізька теплоцентраль» надає послуги з постачання теплової енергії. Відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 грудня 2021 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої криворізької державної нотаріальної контори Оксамитною Н.В. Право приватної власності відповідача на вказану квартиру зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У пункті 1.4 Договору купівлі-продажу зазначено, що відчужувана квартира станом на 24.12.2021 обтяжена боргами за послуги водопостачання, спожиту електроенергію, газ, опалення тощо у сумі 120\~000 грн. Інформація доведена до відома покупця, який бере на себе зобов`язання сплатити заборгованість у повному обсязі. На підставі заяви [PERSON] від 10 січня 2022 року особовий рахунок на вказану квартиру № [NUMBER] в АТ «Криворізька теплоцентраль» переоформлено на відповідача. Позивачем відповідно до тарифів, постачалася теплова енергія до житла відповідача, однак останній вчасно оплату за надані послуги не здійснював, взяті на себе зобов`язання із сплати боргу, що значився за попереднім власником квартири, не виконав. Відповідно до наданого позивачем детального розрахунку заборгованості за період з 01 листопада 2014 по 31 грудня 2022 року заборгованість становить 103769,91 грн, за вказаний період оплата була проведена лише в грудні 2014 року в розмірі 200 грн. Заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 по 31.12.2022 становить 108,70 грн. Позивачем за період з січня 2015 року по лютий 2022 року здійснено нарахування інфляційних втрат в розмірі 20447,04 грн; 3% річних за період з 01.12.2014 по 01.02.2022 в розмірі 6857,33 грн. Правильність нарахування зазначених сум підтверджується розрахунками. Розмір наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем не спростовано. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають із зобов`язань за договором та із неналежного виконання споживачем зобов`язань зі сплати наданих послуг. Згідно ст.11\~ЦК України\~підставами для\~виникнення цивільних\~прав та\~обов`язків,\~зокрема,\~є акти\~цивільного законодавства,\~акти органів\~державної влади,\~акти органів\~місцевого самоврядування,\~а також\~договір,\~як різновид\~правочину. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. \~ \~ \~ \~Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Встановлено, що відповідачем порушувались умови договору купівлі-продажу квартири щодо взятих на себе зобов`язань із сплати заборгованості у повному обсязі, яка станом на 24.12.2021 становила 120000 грн. Крім того, відповідач не здійснював оплату поточних платежів за комунальні послуги відповідача, які нараховувались після 24.12.2021 року. Статтею 322\~ЦК України\~ передбачено,\~що власник\~зобов`язаний\~утримувати майно,\~що йому\~належить,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~ Вказаною статтею встановлено презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" 2004 року, який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин, передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. 01 травня 2019 року вступив в дію\~Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 5 вказаного Закону\~до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону\~встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом,\~оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача. Відповідно до змін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», внесених Законом України №1060-ІХ від 03.12.2020 (набрав чинності 01.05.2021), плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу та плати за абонентське обслуговування. Після опублікування позивачем 01.10.2021 Типового індивідуального договору про надання послугу з постачання теплової енергії та відсутності заперечень споживачів щодо обрання такої моделі договірних відносин, з 01.11.2021 вважається що такий договір укладено із споживачем. Тому з листопада 2021 року позивачем здійснено нарахування плати за абонентське обслуговування. На підставі ст.ст.12, 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.\~81\~ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлено, що позивач свої обов`язки з постачання теплової енергії виконував, доводи позивача щодо розміру заборгованості нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними, суд вважає доведеним факт прийняття на себе відповідачем зобов`язання із сплати заборгованості, яка виникла станом на дату укладення договору купівлі-продажу квартири, та в подальшому утворення заборгованості з оплати за надані послуги позивачем за адресою: [ADDRESS] , яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як видно із матеріалів справи, позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідача на свою користь 3% річних від простроченої суми в розмірі 6857,33 грн та інфляційних втрат в розмірі 20447,04 грн, нарахованих на суму несплаченої заборгованості та надав відповідні розрахунки. Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями ч.2 ст.\~625\~ЦК України та погоджується з наданим позивачем розрахунками 3% річних та інфляційних втрат, які також підлягають стягненню з відповідача. Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ч. 1\~ст.141\~ЦПК України понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved