Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

01.02.2022 р. позивач [PERSON] звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ТОВ «Біогазінвест» про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якому просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену йому заробітну плату за період з лютого 2020 р. по грудень 2021 р. в розмірі 492524,48 грн., без врахування утриманих податкових платежів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він з 05.05.2016 р. перебуває в трудових обов`язках з відповідачем, оскільки прийнятий на посаду директора товариства. З лютого 2020 р. за вказівкою власника товариства - відповідачем безпідставно не виплачується позивачу нарахована бухгалтерією заробітна плата. Причини невиплати заробітної плати відповідачем позивачу невідомі. Згідно довідки товариства за період з лютого 2020 р. по грудень 2021 р. позивачу була нарахована заробітна плата в сумі 611831,63 грн, з якої податкові утримання склали 119307,15 грн., а чистий дохід - 492524,48 грн. Випискою із банківського зарплатного рахунку стверджується, що грошові кошти у вигляді заробітної плати за період з лютого 2020 р. по грудень 2021 р. на рахунок позивача не надходили. Ухвалою суду від 03.02.2022 р. відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. В ухвалі про відкриття провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду. Від відповідача на адресу суду відзив не надходив. 01.02.2023 р. підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 14.03.2023 р. позивач та його представник - адвокат Пилипенко Р.Б. підтримали позов. Не заперечували проти проведення заочного розгляду справи. Позивач пояснив, що він перебуває в трудових відносинах з відповідачем. Працював з 2016 р. директором товариства. Товариство показувало нарахування заробітної плати з січня 2021 р. З грудня 2022 р. він перестав виконувати функції директора, але наказу про звільнення фірма не надіслала йому й до цього часу. Позивач зазначив, що за період з лютого 2020 р. по грудень 2021 р. йому була нарахована заробітна плата, з якої нараховані та сплачені податки. Але перерахування самої заробітної плати на його картковий рахунок не було здійснено. Бухгалтер товариства направляла до центрального офісу, що знаходиться в смт. Рокитне графіки, і в Рокитному здійснювалося вже нарахування зарплати. Нарахування вираховувалися зі ставки посадового окладу. Представник позивача - адвокат Пилипенко Р.Б. у судовому засіданні 19.04.2023 р. наполягав на задоволенні позовних вимог повністю, вказавши, що відповідач не надав жодних доказів та не заперечив фактів, викладених у позові. Позовні вимоги доводяться наданими стороною позивача доказами, тому підлягають задоволенню. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але в судове засідання не з`явився без поважних причин, не подав відзив, сторона позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Суд, вислухавши доводи сторони позивача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши доводи позивача, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У відповідності зі ст.ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно копії паспорта України серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] у с. Партизани, Приморського району Запорізької області. 28.11.2019 р. йому видано карту платника податків, з якої вбачається, що він має РНОКПП [NUMBER] , що стверджено копією даної картки, що міститься в матеріалах справи. З копії наказу ТОВ «Біогазінвест» №01 від 05.05.2016 р. встановлено, що на підставі рішення загальних зборів засновників товариства [PERSON] з 05.05.2016 р. приступив до виконання обов`язків директора ТОВ «Біогазінвест». Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] 05.05.2016 р. прийнятий на посаду директора ТОВ «Біогазінвест». Запис про звільнення з даної посади відсутній в трудовій книжці. Копією довідки від 14.01.2022 року №БІ000000001, виданою ТОВ «Біогазінвест» стверджено, що за період з лютого 2020 р. по грудень 2021 р. [PERSON] , який з 05.05.2016 р. займає посаду директора ТОВ «Біогазінвест» має сукупний дохід 611831,63 грн., утримання становлять 119307,15 грн, сума до виплати складає 492524,48 грн. З виписки з рахунку [PERSON] в АТ «Альфа-Банк» за період з 03.01.2020 р. по 28.01.2022 р. вбачається, що 03.03.2020 р. на рахунок надійшла заробітна плата за жовтень-листопад 2019р., 23.04.2020 р. - за грудень 2019 р., 15.09.2020 р. - за січень 2020 р. Інших надходжень заробітної плати на картку [PERSON] згідно виписки судом не виявлено. Відповідно до довідки №3 від 05.01.2022 р., виданої інспектором відділу кадрів ТОВ «Біогазінвест», директору ТОВ «Біогазінвест» [PERSON] з лютого 2020 р. нараховувалася заробітна плата, яку він не отримував до дня видачі даної довідки. З відомостей з реєстру застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5 відносно застрахованої особи - [PERSON] , наданих ГУ ПФУ України в Черкаській області на виконання ухвали суду від 02.12.2022 р., вбачається, що: з травня 2016 по грудень 2021 р. страхувальником ТОВ «Біогазінвест» сплачені страхові внески із суми заробітку. За січень-березень 2022 р. вказана сума заробітку для нарахування пенсії, але страхові внески не сплачені. Згідно відповіді на запит суду щодо отримання відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суми річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період з 1-го кварталу 2020 р. по 4 квартал 2021 р. [PERSON] протягом 2020 р. отримав від ТОВ «М`ясопромторг», а з січня 2021 по грудень 2021 р. від ТОВ «Біогазінвест» суму доходів - заробітну плату (нарахованого і виплаченого), з яких нараховано та перераховано суму податку на доходи фізичних осіб. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України, Законом України «Про оплату праці» та ін. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та ін. нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частинами 1,2 статті 115 КЗпП України та ч.1,2 ст.24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Статтею 110 КЗпП України передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Аналогічна норма міститься статті 30 Закону України «Про оплату праці», яка доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахунково-платіжна відомість. Відповідно до ч.ч.4,5 ст.24 Закону України «Про оплату праці» виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Забороняється провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах, за винятком тих випадків, коли заробітна плата виплачується працюючим у цих закладах особам. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через банки/небанківських надавачів платіжних послуг, які отримали право на відкриття і ведення обслуговування рахунків відповідно до Закону України «Про платіжні послуги», поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Частиною 2 ст.233 КЗпП України (в редакції станом на день подачі позову) встановлено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Судом встановлено, що в порушення вимог ст.115 КЗпП України відповідачем (роботодавцем позивача) було здійснено з лютого 2020 р. по грудень 2021 р. нарахування позивачу заробітної плати в сумі 611831,63 грн., з нарахуванням та сплатою утримань в сумі 119307,15 грн., але суми, що підлягають [PERSON] до виплат не були виплачені/перераховані на рахунок останньому, що призвело до порушення прав працівника. Доказів, які б спростовували даний факт, стороною відповідача надано не було. Суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з лютого 2020 р. по грудень 2021 р. в розмірі 492524,48 грн., без врахування утриманих податкових платежів, які вже, як встановлено судом, перераховані до бюджету. Враховуючи вище викладене, позов підлягає до повного задоволення. З урахуванням вимоги ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 4925,24 грн., від якого при подачі позову був звільнений позивач на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «про судовий збір».

Outcome: approved