Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними будовами, що розташований за адресою:\~ [ADDRESS] за набувальною давністю. В обґрунтування позову посилалася на те, що з 05.12.2003 вона зареєстрована та проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] . Інша частина цього будинку належала [PERSON] , яка померла [INFO] , однак позивач користується цією частиною будинку протягом всього часу, навіть за часів життя власника [PERSON] , оскільки допомагала їй та зберігала там свої речі. [PERSON] заповіт не складався, інших близьким родичів в неї не було та жодних осіб, які б могли мати право на спадщину, не має. В той же час позивач, проживаючи у даному будинку, сплачує комунальні послуги та несе усі витрати, пов`язані з його утриманням, робить поточний ремонт, тобто продовжує відкрито володіти нерухомим майном більше ніж 10 років, тому просить визнати за нею право власності на вказану частину будинку за набувальною давністю. В судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила розглядати справу без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, надав заяву про розгляд справи без участі представника, просив винести рішення на розсуд суду. За таких обставин суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи. Оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню як така, що знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно наданого свідоцтва про право на спадщину серії ВАМ № 578474, [PERSON] є власником 1/3 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, розташованого на земельній ділянці [ADDRESS] (а.с. 9). Згідно повідомлення КП «Чугуївське МБТІ» від 14.12.2021, за реєстраційними матеріалами право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] 1/3 частина будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.09.2003; за [PERSON] 1/3 частина будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.12.1999; за [PERSON] 1/3 частина будинку на підставі свідоцтва про право власності від 21.12.1999. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10). Згідно акту обстеження житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] від 02.03.2021, 2/3 частини будинку не використовується за призначенням, на момент обстеження у цій частині будинку ніхто не проживає, знаходиться у незадовільному технічному стані та може наносити шкоду іншій частині будинку, яка належить [PERSON] (а.с. 16-25). Таким чином, позивач проживає у будинку, що є предметом спору та яка належала померлій [PERSON] , понад 10 років, але не зареєстроване право власності на будинок чинить перешкоди у вільному користуванні. На підтвердження володіння спірним будинком позивачем надані копії квитанцій про сплату комунальних послуг, договір на виконання ремонтних робіт будинку (а.с. 50-61). Згідно повідомлення Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області від 18.02.2023, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , в термін, передбачений ст. ст. 529, 531 ЦК Української РСР і заключних та перехідних положень до ЦК України від 16.01.2000 (шість місяців), з заявами про прийняття спадщини за законом звернувся брат спадкодавиці [PERSON] , [INFO] , місце реєстрації республіка Комі, Іжемський район, с. Іжма; заведена спадкова справа за № 160/2003; заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, свідоцтво про право власності не видавалось (а.с. 70). Однак [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , на підтвердження чого надано свідоцтво про смерть [NUMBER] (а.с. 74). Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. 9 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст.\~344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст. 214 ЦПК). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК про те, що правила статті 344\~ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344\~ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. При цьому, суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16\~ЦК України, а також частини четвертої статті 344\~ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5). Виходячи зі змісту ч. 1 ст.\~344\~ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном, продовжує відкрито, безперервно володіти вказаним майном та не допущення його знищення, суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю. На підставі викладеного і

Outcome: approved