Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

[PERSON] \~звернувся до\~Хмельницького міськрайонного\~суду Хмельницької\~області із\~позовом до\~ [PERSON] \~про стягнення\~коштів,\~в обґрунтування\~якого вказав,\~що між\~ним,\~відповідачем та\~Хмельницьким центром\~нерухомості 28.06.2014\~року був\~укладений договір\~про набуття\~в майбутньому\~квартир під\~номером [ADDRESS] .\~Договір купівлі-продажу\~з [PERSON] \~мав бути\~укладений до\~01.09.2014\~року.\~В рахунок\~часткової оплати\~за вказану\~квартиру позивач\~сплатив 24.07.2014\~року [PERSON] \~особисто кошти\~в сумі\~70000\~гривень,\~що по\~курсу долара\~США 12.00\~грн.\~за один\~долар до\~гривні становив\~5833\~дол.\~США,\~про що\~підтверджено власноруч\~написаною [PERSON] \~розпискою в\~присутності свідка\~ [PERSON] . Договір купівлі-продажу\~квартири укладено\~не було,\~по вині\~ [PERSON] ,\~за таких\~обставин кошти\~отримані відповідачем\~безпідставно і\~у відповідності\~до ст.\~1212\~ЦК України\~підлягають поверненню. Вимогою від 13.12.2022 року, яка була відправлена 14.12.2022 року, а вручена 22.12.2022 року позивач звернувся до відповідача про повернення коштів, якою вимагав повернути кошти в добровільному порядку в десятиденний строк з дня отримання даної вимоги без звернення до суду. Про те відповідач не виконав дану вимогу та кошти не повернув, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача 70000грн. безпідставно отриманих коштів. 22.03.2023 відповідач [PERSON] подав відзив на позов, де зазначив, що суд касаційної інстанції дійшов висновку, що для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося, при цьому зазначив, що у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому законом порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі, заперечуючи проти позовних вимог, наголошує, що позивачем доказів ухилення відповідача від укладання договору суду не надано, як і доказів безпідставно отриманих відповідачем коштів від позивача. 03.04.2023 відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, просить в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, та суду пояснив, що в 2014 році через агентство нерухомості домовився про купівлю квартири у відповідача, сторони погодили розрахунок в гривні з еквівалентом у доларах США, договір купівлі-продажу (відступлення майнових прав) мав бути укладений до 01.09.2014. 24.07.2014 позивач в присутності свідка [PERSON] передав відповідачу в рахунок оплати квартири 70000грн. Проте після підписання цього договору, змінився курс гривні до долара, та відповідно узгоджена сторонами ціна в гривнях 624000грн. зросла, у зв`язку з чим відповідач наполягав, на сплаті вартості квартири не в розмірі погодженому в договорі від 28.06.2014, а відповідно до курсу на момент підписання договору купівлі-продажу, оскільки сторони не дійшли згоди щодо ціни квартири, договір не був підписаний з вини відповідача. Відповідач пообіцяв повернути 70000грн. сплачених в рахунок оплати квартири, після продажу квартири, проте обіцянки не виконав, після продажу квартири, гроші не повернув. Про продаж квартири позивач дізнався осінню 2022 року, після чого звернувся до відповідача із претензією про повернення коштів, яка не була задоволена, просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, вказав, що позивач відмовився від укладення договору купівлі-продажу, у зв`язку з чим в 2017 році квартира була відчужена третій особі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просить в позові відмовити, застосувати строк позовної давності. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. 28.06.2014 [PERSON] , [PERSON] та Хмельницький центр нерухомості уклали договір, відповідно до умов якого позивач та відповідач в майбутньому зобов`язуються укласти договір купівлі-продажу (відступлення майнових прав) об`єкта, щодо якого [PERSON] зобов`язаний передати [PERSON] трикімнатну квартиру під номером [ADDRESS] . Пунктом 2.1 сторони узгодили вартість об`єкта в розмірі 624000 грн., що еквівалентно 52000 долари США, по курсу 12.00грн./один долар. Відповідно до п. 2.3. договір купівлі-продажу має бути укладений не пізніше 01 вересня 2014 року. У разі необхідності термін договору сторони можуть продовжити за взаємної згоди сторін. 24.07.2014 [PERSON] отримав від [PERSON] 70000грн. за квартиру по [ADDRESS] , про що написав власноручно розписку, гроші передані в присутності свідка [PERSON] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 326942559 від 24.03.2023 права власності на квартиру [ADDRESS] зареєстрована 01.08.2017 за [PERSON] . 13.12.2023 [PERSON] звернувся до [PERSON] із вимогою про повернення коштів, які отримав [PERSON] особисто 22.12.2023. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що сторони погодили укладення договору купівлі-продажу квартири, розрахунок мав бути в гривнях, але у зв`язку із зростанням долара покупець відмовився від укладання договору, договір не був укладений через зміни в цінах. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в його присутності покупець передав продавцю 70000грн. в рахунок ціни договору, договір не був укладений з вини покупця. Згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 341/551/16-ц (провадження № 14-109цс18). За змістом статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи. [PERSON] у цій справі фактично намагається поновити свої права на грошові кошти, які він передав відповідачу за розпискою від 24.07.2014. \~ \~ \~ \~Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частинами першою, другою статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. У той же час сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 912/2601/19. Як встановлено судом, 24.07.2014 [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в сумі 70000 грн. в розрахунок за квартиру по [ADDRESS] , при цьому договір купівлі-продажу квартири не укладався, у зв`язку з чим сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Судом встановлено, що отримані [PERSON] кошти в розмірі 70000грн. це аванс, який виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання. Щодо строку позовної давності. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що [PERSON] 13.12.2022 звернувся із вимогою до [PERSON] про повернення коштів, яка отримана особисто відповідачем 22.12.2022, із позовом [PERSON] звернувся в січні 2023 року, тобто в межах строку позовної давності. Відповідно до ч. 1,6 ст. 141 ЦПК України, оскільки [PERSON] звільнений від сплати судового збору як особа, яка має інвалідність 2-ої групи, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн. (квитанція № ПН 2682532 від 13.01.2023) підлягають компенсації за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved