Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-06 00:00:00

21.02.2023 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] , зазначений будинок було набуто за свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 04 грудня 2013 року. ЇЇ місце проживання зареєстровано в будинку [ADDRESS] з 16 лютого 1971 року по теперішній час, місце проживання відповідача також зареєстровано за вищевказаною адресою. Проте починаючи з січня 2021 року відповідач в будинку не мешкає, з того часу він переїхав жити до батька, в квартиру [ADDRESS] . Наявність реєстрації відповідача в будинку створює перешкоди власнику будинку у володінні та користуванні своїм майном, збільшує розміри платежів, які вона повинна сплачувати за утримання будинку, так як нарахування плати здійснюється в залежності від кількості осіб зареєстрованих в житловому приміщення, а головне створює перешкоди в отриманні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, так як розрахунок субсидії здійснюється відповідно до сукупного доходу осіб, місце проживання яких зареєстровано в будинку. За таких обставин позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 24.02.2023 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] надала письмову заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, згідно надісланої заяви позовні вимоги визнає, просить справу розглянути без його участі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.12.2013 року позивачу [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] . Як вбачається з довідкою МЄІРЦ № 348/01112022-30121899 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] (позивач), [PERSON] , [PERSON] (відповідач по справі). Факт не проживання [PERSON] без поважних причин за місцем реєстрації за вищевказаною адресою, підтвердив і сам відповідач, зокрема з його заяви від 03.04.2023 року вбачається, що він з січня 2021 року не проживає у вказаній квартирі та переїхав до батька в квартиру [ADDRESS] , проти заявлених позовних вимог не заперечує. Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні У силу ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже,\~оскільки відповідач\~не вносить\~плату за\~комунальні послуги,\~не проживає\~в жилому\~приміщенні,\~розташованому за\~адресою:\~ [ADDRESS] , відтак суд дійшов висновку про те, що все це в сукупності свідчить про усунення відповідача від права користування даним будинком без наміру збереження права користування ним. Таким чином, враховуючи положення наведених норм житлового законодавства, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved