Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-20 00:00:00

06\~грудня 2022року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відділу Державної\~виконавчої служби\~у місті\~Ужгороді в якому просить: - звільнити з під арешту житлову квартиру [ADDRESS] , що накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: Позовні вимоги мотивує тим, що 13.02.2018 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та фізичною особою [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) укладено кредитний договір № 302/6- 08 від 13.02.2008 року. З метою забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань між сторонами було укладено іпотечний договір, що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Когутич І.І. та зареєстрований у реєстрі за № 46, відповідно до якого позичальник передав в іпотеку банку житлову квартиру [ADDRESS] . На підставі Договору про відступлення прав вимог за договором, що посвідчений 29.12.2020 року до громадянина [PERSON] перейшло право вимоги за кредитним договором № 302/6-08 від 13.02.2008 року, а саме право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до Основного договору в сумі 14046 (чотирнадцять тисяч сорок шість Доларів США 89 центів), що за офіційним курсом НБУ на дату укладання договору становить 398465 (триста дев`яносто вісім тисяч чотириста шістдесят п`ять) гривень 32 копійки. Також між первісним та новим кредитором укладено договір передачі прав за Іпотечним договором від 13.02.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Когутич І.І. та зареєстрований у реєстрі за № 46 відповідно до якого до нового кредитора [PERSON] перейшло право вимоги за Іпотечним договором № 302/6-08 від 13.02.2008 року, зокрема право одержувати задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки у повному обсязі переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця, в тому числі і шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до умов Договору іпотеки та будь-які інші права, що існують та/або можуть виникнути у майбутньому на підставі Іпотечного договору. [INFO] позичальник за кредитним договором № 302/6-08 від 13.02.2008 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] , що видане Ужгородським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального Міністерства юстиції України 24.11.2020 року. Позивач, як новий кредитор та іпотекодержатель зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки, житлову квартиру [ADDRESS] в порядку визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 64872783 від 21.09.2022 року, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А., що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 310368987 від 21.09.2022 року. Відповідно до відомостей, що містяться у державному реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, станом на 19.10.2022 року містяться заборони на відчуження нерухомого майна, що належить позивачу, по зобов`язанням попереднього власника майна [PERSON] , а саме постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 49824394, виданий 19.04.2016 року, видавник: Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 42125958 від 19.07.2018 року, вид обтяження: арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження: квартира [ADDRESS] . На даний час позивач позбавлений можливості подальшого розпорядження належним йому на праві приватної власності майном - житловою квартирою [ADDRESS] , зокрема його відчуження у встановлений законом спосіб, внаслідок накладення на нього арешту, за зобов`язаннями осіб, які на момент реєстрації за позивачем права власності не мали жодного відношення до вказаного майна. 20 березня 2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву в якому зазначив, що на виконанні у ВДВС у м.Ужгороді перебувало виконавче провадження АСВП №49824394 з примусового виконання виконавчого напису №815 від 17.06.2021 року виданий Приватним нотаріусом Мукачівського нотаріального округу Вімерт В.І. про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» на суму боргу в розмірі 142874 грн. 53 коп.. 01 квітня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану відповідно до п.9 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» а саме законом встановлення заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, оскільки згідно відповіді Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 28.11.2018 року за №3406103- 18 встановлено, що в квартирі на яку згідно даного виконавчого документу необхідно звернути стягнення, за адресою [ADDRESS] , зареєстровано неповнолітню дитина [PERSON] ( [INFO] ).Рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 27.03.2019 року державному виконавцю було відмовлено у реалізації іпотечного майна. 08 грудня 2022 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області позовну заяву залишено без руху. 21\~лютого 2023року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в справі. 21 березня 2023 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. У судове засідання 06.04.2023 року: - представник позивача не з`явився, разом з тим подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. - представник відповідача повторно не з`явився про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відзиві зазначив, що просить розгляд справи проводити у його відсутності. Застосування технічних засобів фіксування під час розгляду цивільної справи не здійснювалось відповідно до ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників судового засідання. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи: 13 лютого 2018 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та фізичною особою [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) укладено кредитний договір № 302/6- 08 від 13.02.2008 року. З метою забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань між сторонами було укладено іпотечний договір, що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Когутич І.І. та зареєстрований у реєстрі за № 46, відповідно до якого позичальник передав в іпотеку банку житлову квартиру [ADDRESS] . На підставі Договору про відступлення прав вимог за договором, що посвідчений 29.12.2020 року до громадянина [PERSON] перейшло право вимоги за кредитним договором № 302/6-08 від 13.02.2008 року, а саме право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до Основного договору в сумі 14046,89 (Чотирнадцять тисяч сорок шість Доларів СІЛА 89 центів), що за офіційним курсом НБУ на дату укладання договору становить 398465,32 (Триста дев`яносто вісім тисяч чотириста шістдесят п`ять) гривень 32 копійки. Також між первісним та новим кредитором укладено договір передачі прав за Іпотечним договором від 13.02.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Когутич І.І. та зареєстрований у реєстрі за № 46 відповідно до якого до нового кредитора [PERSON] перейшло право вимоги за Іпотечним договором № 302/6-08 від 13.02.2008 року, зокрема право одержувати задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки у повному обсязі переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця, в тому числі і шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до умов Договору іпотеки та будь-які інші права, що існують та/або можуть виникнути у майбутньому на підставі Іпотечного договору. [INFO] позичальник за кредитним договором № 302/6-08 від 13.02.2008 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] , що видане Ужгородським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального Міністерства юстиції України 24.11.2020 року. Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 310368987 від 21.09.2022 року підтверджується, що позивач зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки, житлову квартиру [ADDRESS] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 64872783 від 21.09.2022 року, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. Відповідно до відомостей, що містяться у державному реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, станом на 19.10.2022 року містяться заборони на відчуження нерухомого майна, що належить позивачу, по зобов`язанням попереднього власника майна [PERSON] , а саме постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 49824394, виданий 19.04.2016 року, видавник: Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 42125958 від 19.07.2018 року, вид обтяження: арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження: квартира [ADDRESS] . Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Ознайомившись з матеріалами справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши в судовому засіданні подані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Слід зазначити, що будь - які інші докази, окрім зазначених вище, суду подані не були, відтак у суду з урахуванням принципу диспозитивності відсутні підстави для збирання доказів, тому суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними у ній доказами. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 575, 577 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки щодо зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження». Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до частин четвертої та п`ятої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеногочастиною першоюстатті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Виходячи з системного тлумачення статей 16, 572, 589 ЦК України, статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», статті 1 Закону України «Про іпотеку» і роз`яснень пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом у випадку, який регламентований Законом України «Про виконавче провадження», як «інший випадок». Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2018 року по справі 910/4772/17 встановлено наступне: «Оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту наведених приписів Закону України "Про іпотеку" випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки». Зі змісту наведених приписів Закону України "Про іпотеку" випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателяі не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 р., в п.167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Так, положеннями\~ст. 41 Конституції України\~визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Права власності є непорушним. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов може бути пред`явлений власником або особою, яка володіє\~\~на підставі закону чи договору, або іншій законній підставі майном, що належить боржнику. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України\~визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наявність накладеного арешту перешкоджає позивачці здійснювати належним чином розпорядження та володіння майном, чим порушуються її права та інтереси. Крім того, обставини, які були підставою для накладення арешту на теперішній час відсутні. Отже, з огляду на наявність накладеного арешту на квартиру, що є наслідком заборону відчуження арештованого майна, порушується право позивача як іпотекодержателя одержати реалізувати свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у зв`язку із невиконанням [PERSON] зобов`язання за кредитним договором №302/6-08. Зважаючи на ту обставину, що накладенням арешту порушується право позивача як іпотекодержателя одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки та з огляду на те, що належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги та скасувати арешт, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер: 49824394 виданої 19.04.2016 року Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 42125958 від 19.07.2018 року.. На підставі викладеного,

Outcome: approved