Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

25 червня 2020 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ТОВ "Птахокомплекс "Морозівка Агро"(далі:позивач) до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування кв. [ADDRESS] , - недійсним. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилався на те, що відповідач - [PERSON] має перед ним боргові зобов`язання за договором поруки. Спір про стягнення заборгованості на час звернення до суду з цим позовом розглядався господарським судом Харківської області, ухвалою якого від 22.06.20р. в забезпечення позову накладений ареш та вищевказану квартиру. Однак, достеменно знаючи про наявні зобов`язання, відповідач подарувала квартиру, яка перебувала у неї на праві приватної власності, своєму рідному брату - [PERSON] . Вказані дії відповідачів свідчать про їх недобросовістність, оскільки правочин вчинений на уникнення реального виконання зобов`язання [PERSON] та є фіктивним, отже є підстави для визнання його недійсності у судовому порядку, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 26.06.2020 справу передано на розгляд Київського районного суду м. Харкова. 21.10.2020 ухвалою Київського районного суду м. Харкова загальне позовне провадження у справі відкрито після усунення недоліків позовної заяви, визначеної ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.08.2020, справа призначена до підготовчого судового засідання. 18.12.2020 представник відповідача [PERSON] [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що [PERSON] дійсно подарувала квартиру 18.06.2020 своєму брату - [PERSON] , оскільки вона пообіцяла раніше це зробити після народження його доньки ( [PERSON] , [INFO] ). Її брат з дитиною проживають та зареєстровані у цій квартирі. Натомість [PERSON] в цій квартирі не зареєстрована, має інше житло. Крім того, заперечує обізнаність про судовий процес до неї про стягнення заборгованості на час відчуження квартири. Більше того, вважає договір поруки №1/6П-БР2 від 12.01.2018 припиненим згідно додаткової угоди від 30.11.2018 за згодою сторін. Отже, вважає вимоги позивача безпідставними та вказує на реальність правочину, що є підставою для відмови у позові. \~ \~ \~ \~18.12.2020 представник відповідача [PERSON] [PERSON] звернувся до ТОВ «Птахокомплекс «Морозівка Агро», третя особа: ТОВ «Компанія з управління активами «ДІКВ-Л», з зустрічним позовом про визнання припиненим договору поруки між ТОВ «Компанія з управління активами «ДІКВ-Л» та фізичною особою [PERSON] №1/6П-БР2 від 12.01.2018. \~ \~ \~ \~В обгрунтування\~зустрічної позовної\~заяви представником\~відповідачів вказав,\~що позивач\~за первісним\~позовом просить\~суд визнати\~недійсним договір\~дарування \~від 18.06.2020\~на підставі\~наявного перед\~ним боргу\~у [PERSON] ,\~що виник\~з договору\~поруки №1/6П-БР2\~від 12.01.2018.\~Однак,\~з відносин,\~що склались\~вбачається,\~що договір\~поруки \~№1/6П-БР2\~від 12.01.2018\~припинений згідно\~додаткової угоди\~від 30.11.2018\~за згодою\~сторін.\~За період\~з 12.01.2018\~по 30.11.2018\~до [PERSON] \~як поручителя\~не пред`явлено\~жодної вимоги\~щодо погашення\~заборгованості.\~Крім того,\~в той\~же день\~позивач та\~ТОВ «Компанія\~з управління\~активами «ДІКВ-Л»\~уклали договір\~поруки №3/6П-БР2,\~на виконання\~основного зобов`язання\~за основним\~договором №6П-БР2.\~Тобто,\~фактично в\~один день,\~відбулась заміна\~поручителя.\~Отже,\~на підставі\~вимог ст.\~653\~ЦК України\~ [PERSON] \~просить суд\~визнати договір\~поруки №1/6П-БР2\~від 12.01.2018 припиненим. Позивач за первісним позовом скористався своїм правом на подання відповіді на відзив на позовну заяву, в якій висловив свою незгоду з позицією відповідача - [PERSON] . Крім того зазначив, що рішенням Господарського суду Харківської області від 10.11.2020 у справі №922/1901/20 позов ТОВ "Птахокомплекс "Морозівка Агро" задоволено, стягнуто солідарно з ТОВ "Птахокомплекс "Слобожанщина Агро" та Фізичної особи [PERSON] на його користь \~грошові кошти у розмірі 17771287,67 грн. за невиконання умов договору №6П-БР2 від 12.01.2018. Під час розгляду означеної справи судом твердження [PERSON] про припинення її поруки відхилене. 16.04.2021 ухвалою Київського районного суду м. Харкова зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом після усунення недоліків позовної заяви, визначених ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15.03.2021. Підготовче судове засідання відкладено. 16.04.2021 позивач повідомив суд про зміну його назви з Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Морозівка Агро" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "НОВА", на підтвердження чого надав відповідні документи. 05.05.2021 (згідно конверта) відповідачем за зустрічним позовом - ТОВ "Птахокомплекс "НОВА" (ТОВ "Птахокомплекс "Морозівка Агро" ) подано до суду відзив на зустрічний позов, який отримано судом 12.05.2021. Відповідач за зустрічним позовом просить суд відмовити у його задоволенні, оскільки позивачем - [PERSON] обрано неналений спосіб правового захисту її прав, що є самостійною підставою для цього. Крім того, посилається на постанову ВП ВС у справі №522/1528/15-ц від 26.01.2021 де зазнчена позиція, що після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася. 02.11.2021 ухвалою Київського районного суду м. Харкова закрито підготовче провадження у цивільній справі, справу призначено до судового розгляду по суті. В судових засіданнях сторони та їх представники підтримали доводи своїх вимог та заперечень, та наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених у заявах по суті, поданих у справі. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд висновує: Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Судом встановлено, що 12.01.2018 року між TOB «КУА «ДІКВ-Л», яке здійснює управління активами та діє від свого імені в інтересах та за рахунок коштів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «БІЗНЕС РЕСУРС-2» (Позикодавець за Договором позики) та ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «СЛОБОЖАНЩИНА АГРО» (Позичальник за Договором позики) уклали Договір позики № 6П-БПР2 (Договір позики) на умовах якого, з урахуванням Додаткової угоди від 06.06.2018 року Позикодавець надав 18 500 000,00 (вісімнадцять мільйонів п`ятсот тисяч) грн. 00 коп. Позичальнику. Позичальник за Договором позики зобов`язався сплачувати проценти у розмірі 36 % річних від суми позики (або її частини, з урахуванням пп. 2.3.5. Договору позики) до дня фактичного повернення Позики (п. 2.2. Договору). У пункті 2.4. Договору визначена сплата процентів, що здійснюється не пізніше 15 числа кожного календарного місяця за попередній місяць, а строк повернення позики - до 31.12.2018 року (включно), що передбачено пунктом 4.1. Договору. 12.01.2018 року між ТОВ «КУА «ДІКВ-Л», яке здійснює управління активами та діє від свого імені в інтересах та за рахунок коштів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «БІЗНЕС РЕСУРС-2» (Кредитор за Договором поруки № 1/6П-БР2) та [PERSON] (Поручитель за Договором поруки № 1/6П-БР2), укладений Договір поруки №1/6П-БР2. Відповідно до пункту 1.1. Договору поруки № 1/6П-БР2 [PERSON] зобов`язалась відповідати перед Кредитор за Договором поруки № 1/6П-БР2 за виконання в повному обсязі всіх зобов`язань ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «СЛОБОЖАНЩИНА АГРО» (Боржник за Договором поруки № 1/6П-БР2), що виникли із Договору позики та всіх додаткових угод до нього, в тому числі і тих, що будуть укладені в майбутньому. З матеріалів справи вбачається, що позичальником за договорами позики виступило ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «СЛОБОЖАНЩИНА АГРО», власником якого на час його укладання, була [PERSON] , а поручителем за виконання основного договору - власне [PERSON] . Як зазначено у відзиві [PERSON] на первісний позов та вбачається з обгрунування зустрічної позовної заяви, договір поруки №1/6П-БР2 від 12.01.2018 є припиненим у зв`язку із його розірванням за згодою сторін згідно додаткової угоди від 30.11.2018, на підтвердження чого відповідачем долучено копію цієї угоди (т.1 а.с. 93). Також судовим розглядом встановлено, що Протоколом №01-10/18 від 01.10.2018 Позачергових загальних зборів учасників ТОВ ПТАХОКОМПЛЕКС Морозівка АГРО обрано на посаду директора товариства [PERSON] (а.с. - 80, том 2) 30.11.2018р. між ТОВ «КУА «ДІКВ-Л», що здійснює управління активами та діє від свого імені в інтересах та за рахунок коштів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «БІЗНЕС РЕСУРС-2» (Кредитор за Договором поруки № 3/6П-БР2) та ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «МОРОЗІВКА АГРО» (Поручитель за Договором поруки № 3/6П-БР2) укладений Договір поруки № 3/6П-БР2 (далі:Договір поруки № 3/6П-БР2). Відповідно до пункту 1.1. Договору поруки № 3/6П-БР2 поручитель зобов`язався відповідати перед Кредитором за Договором поруки № 3/6П-БР2 за виконання у повному обсязі всіх зобов`язань ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «СЛОБОЖАНЩИНА АГРО» (Боржник за Договором поруки № 3/6П- БР2), що виникли із Договору позики та всіх додаткових угод до нього, в тому числі і тих, що будуть укладені в майбутньому. 02.04.2020 загальними зборами учасників ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «МОРОЗІВКА АГРО» ухвалене рішення про проведення аудиту діяльності товариства під час перебування на посаді директора [PERSON] та відсторонено її від виконання обов`язків директора на час проведення аудиту (т.2 а.с. 81-82). 16.06.2020 ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «МОРОЗІВКА АГРО» подано позовну заяву про стягнення солідарно з ТОВ "Птахокомплекс "Слобожанщина Агро" та Фізичної особи [PERSON] на користь Товариства грошові кошти у розмірі 17771287,67 грн. А через день, - 18.06.2020 між [PERSON] та її рідним братом - [PERSON] укладений договір дарування нерухомого майна, - квартири за [ADDRESS] , загальною площею 53,1 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м., який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Богданович А.О. 18.06.2020р. за реєстр.№ 943. За поясненнями відповідачів [PERSON] та [PERSON] , останні уклали оспорюваний договір дарування, оскільки [PERSON] ще раніше пообіцяла своєму братові [PERSON] зробити це після народження у [PERSON] доньки. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] (т.1 а.с. 90) Згідно довідок органів реєстрації місця проживання, зареєстровані: [PERSON] з 18.10.2011 за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] з 18.07.2019 за адресою: [ADDRESS] , а з 01.07.2020 разом з дочкою - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с. 25-27, 94) Також судовим розглядом встановлено, що 30.06.2020 позачерговими загальними зборами учасників ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «МОРОЗІВКА АГРО» ухвалене рішення про звільнення [PERSON] з посади директора товариства (т.2 а.с. 83-84). Рішенням господарського суду Харківської області від 10.11.2020 у справі №922/1901/20, залишеним у силі постановою Східного апеляційного господарського суду від 15.02.2012р., позов ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «МОРОЗІВКА АГРО» (позивач у цій справі) задоволено: стягнуто солідарно з ТОВ "Птахокомплекс "Слобожанщина Агро" та Фізичної особи [PERSON] на користь ТОВ "Птахокомплекс "Морозівка Агро"\~\~грошові кошти у розмірі 17771287,67грн., а також суму судового збору у розмірі 266569,33грн. Судовими рішеннями встановлено, що ТОВ "Птахокомплекс "Слобожанщина Агро" частково повернуто за договором позики суму коштів у розмірі 1500000грн. основної заборгованості та 3338773,14грн. в якості відсотків, що в загальному розмірі становить 4838773,14грн. та підтверджено банківськими виписками. При цьому, грошові кошти в загальному розмірі 17771287,67грн., з яких основна сума боргу - 17000000грн., проценти - 771287,67грн. погашено саме ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «МОРОЗІВКА АГРО», як поручителем за договором поруки № 3/6П-БР2. Ухвалюючи рішення, суди критично оцінили твердження [PERSON] щодо розірвання договору поруки №1/6П-БР2 від 12.01.2018 за згодою сторін згідно додаткової угоди від 30.11.2018, за недоведеності [PERSON] зазначених тверджень під час розгляду справи №922/1901/20 в судах першої та апеляційної інстанцій. Судом апеляційної інстанції зазначено про обгрунтованість неприйняття судом першої інстанції цієї додаткової угоди як доказу припинення договірних зобов`язань [PERSON] , оскільки останньою поважність пропуску строку на подання цього доказу не обгрунтована. Судова колегія зауважила, що зазначена додаткова угода датована 30.11.2018р., отже [PERSON] знала про її наявність ще за два роки до відкриття провадження у даній справі, та відповідно, мала можливість у строк встановлений судом для подання відзиву, повідомити суд про її наявність. Таким чином, доводи [PERSON] про порушення місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення норм процесуального права, що полягає у неприйнятті додаткових доказів, які мають суттєве значення при вирішення даного спору, а саме: додаткової угоди від 30.11.2018р. про розірвання договору поруки №1/6П-БР2 від 12.01.2018р. визнані судом апеляційної інстанції безпідставними. З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про доведеність ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «МОРОЗІВКА АГРО» факту існування заборгованості перед ним у розмірі 17771287,67грн. Колегія суддів погодилась із висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів, у т.ч. з [PERSON] , існуючої заборгованості у зазначеному розмірі. Надаючи правову оцінку обставинам та правовідносинам, що склались між сторонами, суд дійшов такого: Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч.1 ст.1 ЦК). Частиною 1 ст.15 ЦК визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК, ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу 2004 року (ч.1 ст.4 ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.717 ЦК за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Частиною 1 ст.202 ЦК передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до положень ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.13, 5, 6 ст.203 ЦК. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст.234 ЦК фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Подібна правова позиція викладена у постанові ВСУ від 21.01.2015 у справі №6-197цс14, з якою погодився ВС у постановах: від 14.02.2018 у справі №379/1256/15-ц, від 8.02.2018 у справі №756/9955/16-ц. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої палати ВС від 3.07.2019 у справі №369/11268/16-ц. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК), дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У постанові ВС у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 7.12.2018 у справі №910/7547/17-ц зроблено висновок, що з конструкції ч.3 ст.13 ЦК випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи-стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора. Цивільно-правовий договір (у тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого розпочате судове провадження про стягнення боргу, та йогомати (обдаровувана), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора. Оскільки укладають договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Установивши, що\~ [PERSON] \~знала про розгляд справи господарським судом за позовом ТОВ «ПТАХОКОМПЛЕКС «МОРОЗІВКА АГРО» (позивач у цій справі) про солідарне стягнення з ТОВ "Птахокомплекс "Слобожанщина Агро" та неї на користь ТОВ "Птахокомплекс "Морозівка Агро"\~\~грошових коштів у розмірі 17771287,67грн, суд вважає, що вона могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, що належить їй на праві власності. Також суд враховує, що спірний договір дарування нерухомого майна уклали сторони, які є близькими родичами. До пояснень відповідачів щодо мети укладання договору дарування, - народження дитини у брата [PERSON] , а також факту проживання відповідача [PERSON] з дитиною у спірній квартирі та наявність у [PERSON] іншого житла, суд ставиться критично, оскільки ці обставини не доводять поза розумним сумнівом, враховуючи наявність великого боргу у дарувальника - [PERSON] та судового процесу у цей період щодо неї, що сторони бажали реального настання правових наслідків, зумовлених спірним правочином. З огляду на обставини цієї справи суд дійшов переконання, що дії сторін договору були спрямовані на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховання вказаного майна від виконання у майбутньому за ймовірного звернення на нього судового рішення про стягнення коштів. Позивач, звертаючись з позовом, звертав увагу судів на фіктивність договору, оскільки очевидним вважав укладення договору дарування з метою уникнення відповідальності за договором, на підтвердження своїх доводів посилався на існування несплаченої до цього часу заборгованості. Відповідачі не спростували належними та допустимими доказами позовних вимог, не надали пояснень щодо причин несплати боргу та необхідності укладення спірного договору дарування. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову. Розглядаючи вимоги зустрічного позову про визнання договору поруки припиненим, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для його задоволення, з наступних підстав: \~Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений. Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася. Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. У разі, якщо кредитор вже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір судом вирішений, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту. Отже, ухвалення судом рішення у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду України у справі №522/1528/15-ц від 26.01.2021 (пп 62-66). Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~ст. 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 1,6\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення первісних позовних вимог та про відмову у задоволенні зустрічного позову. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається пропорційно на відповідачів.

Outcome: approved