Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. Заявник 10.03.2023 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] у с. Брускинське Бериславського району Херсонської області. В обґрунтуванні заяви заявник посилається на те, що [INFO] помер її чоловік, після смерті якого заявник не може отримати свідоцтво про смерть у зв`язку з тим, що відсутнє лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті, видані компетентними органами державної влади України. Неможливість отримання зазначених документів зумовлена тим, що с. Брускинське Бериславського району Херсонської області, де помер чоловік заявника, знаходиться на тимчасово окупованій території. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. \~ \~ \~ \~ Ухвалою судді від 04.04.2023 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду. Заявник у своїй заяві просив проводити розгляд справи за її відсутності. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~Згідно з копією паспорта заявника серії [NUMBER] , виданого 29.03.1996 Великоолександрівським РВУМВС України в Херсонській області, на ст. 10 у графі «сімейний стан» зазначено, що 06.11.1981 заявником зареєстровано шлюб з [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідно до копії медичного свідоцтва про смерть № 321нк від 05.11.2022 [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у с. Брускинське Великоолександрівського району Херсонської області під час воєнних дій, причина смерті гостра крововтрата, осколкове поранення грудної клітини з пошкодженням легені. \~ \~ \~ \~Також до заяви додано фото [PERSON] під час його поховання, копію його паспорта, картки фізичної особи платника податків. ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Приписами ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно зі п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до абз. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. Згідно зі змістом ч. 2 ст. 49 ЦК України актом цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. Згідно з положеннями частин третьої та четвертої цієї статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (у редакції Закону № 2217-IX від 21.04.2022) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. 22.12.2022 наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, згідно з яким вся територія Бериславського району Херсонської області була тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України з 27.02.2022 по 11.11.2022. У зв`язку з тим, що смерть [PERSON] настала [INFO] в населеному пункті, тимчасово окупованому Російською Федерацією, на території якого органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, суд дійшов висновку щодо неможливості отримання заявником лікарського свідоцтва про смерть встановленого зразка, виданого компетентним органом державної влади України. Встановлення факту смерті має для заявника юридичне значення, оскільки надає право для проведення державної реєстрації смерті на території України, яка контролюється державними органами, і отримання свідоцтва про смерть чоловіка встановленого зразку. На підставі викладеного, а також враховуючи, що встановлення факту смерті можливе лише у судовому порядку, а викладені у заяві обставини знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку, що подана заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до\~п.\~21\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від\~сплати судового\~збору під\~час розгляду\~справи в\~усіх судових\~інстанціях звільняютьсязаявники - у справах за заявами про встановлення факту народження або смерті, поданих у зв`язку із воєнним станом, надзвичайним станом, збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру Отже, судові витрати не підлягають розподілу. Заявником при поданні заяви було сплачено судовий збір у розмірі 536,80 грн, від неї надійшла заява про повернення помилково сплаченого судового збору у розмірі 536,80 грн. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Враховуючи викладене,

Outcome: approved