Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 22.05.2022 року Інспектором відділення поліції №1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області Матковським Г.М. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №891982 від 22.05.2022 року, якою на нього (позивача [PERSON] ) накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Не погоджуючись із правомірністю винесеної постанови серії БАА №891982 від 22.05.2022 року, позивач у встановленому законом порядку звернувся до Маловисківського районного суду Кіровоградської області із позовом про визнання протиправною та скасування вищевказаної постанови. Так, рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 01.07.2022 року по справі №392/473/22 задоволено частково адміністративний позов [PERSON] . Провадження у справі про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Зазначив, що внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, що відбулося у результаті незаконних дій інспектора відділення поліції №1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області Матковським Г.М., щодо винесення відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №891982 від 22.05.2022 року, яка була визнана протиправною та скасована рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 01.07.2022 по справі №392/473/22, йому була заподіяна моральна шкода, що полягала у приниженні його честі та гідності, як водія; у спричиненні моральних переживань зумовлених страхом бути повторно зупиненим працівниками поліції з тих самих підстав, а також необхідністю доводити спочатку працівнику поліції свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, а потім у судових засіданнях доводити протиправність рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності; у порушенні нормального способу життя, оскільки він був змушений шукати адвоката для представництва власних інтересів у суді, а також підлаштовувати особистий час для зустрічей зі своїм захисником та для відвідування судових засідань у справі №392/473/22. З урахуванням вимог розумності та справедливості, а також характеру вчиненого правопорушення (незаконне притягнення особи до адміністративної відповідальності), глибини його душевних переживань та ступеня порушення його нормального способу життя, тривалістю розгляду справи, вважає, достатнім грошовим відшкодування завданої йому моральної шкоди у розмірі 5000 грн. Посилаючись на ст. ст. 23, 1174 ЦК України, ст. 56 Конституції України, ст. ст. 1, 3, 19, 23 ЗУ «Про Національну поліцію» звернувся з даним позовом до суду та просив задовольнити позовні вимоги. Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 19.09.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. Від відповідача Головного управління Держаної казначейської служби України у Кіровоградській області - представником за довіреністю Кудаковим Ю.В. подано відзив, зареєстрований судом 01.11.2022 року за вх.№8256, в якому просив відмовити позивачу в позові. В обґрунтування зазначив, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження наявності встановленої незаконності дій відповідальної посадової особи Національної поліції, причино наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкоди, на яку посилається позивач. Посилаючись на постанову Верховного Суду від 29.08.2018 по справі №686/16161/16-ц зазначила, що правовою підставою для цивільно правової відповідальності за відшкодування шкоди завданої рішенням, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоди, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної служби, інші докази. Як вказано в позовній заяві позивача притягнуто до адміністративної відповідальності. Водночас, даних щодо незаконності дій відповідальної посадової особи Національної поліції, у позовній заяві та матеріалах справи не міститься. Висновків щодо незаконності дій, рішень посадових осіб працівників поліції, постанова суду якою було закрито провадження в адміністративній справі, не містить. У постанові Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року по справі №638/1413/17 вказано про неможливість відшкодування шкоди у разі відсутності судового рішення про визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності органу. Крім того, вважає, що в матеріалах справи відсутні належні докази завдання моральних страждань, оскільки вони ґрунтуються лише на суб`єктивних твердженнях та суб`єктивних припущеннях позивача. Також, вважає, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку суми моральної шкоди та критеріїв з яких він виходив визначаючи розмір шкоди. Окрім того, посилаючись на постанову Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 по справі №199/6713/14-ц, в якій вказано, що не допускається стягнення моральної та матеріальної шкоди з Казначейства, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів, а у постанові Великої Палати Верховного суду по справі №910/23967/16 вказано, що процесуальний закон не встановлює необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись. Тому, вважає, що позивач безпідставно ставить питання про стягнення моральної шкоди через Головне управління Казначейства, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, тим самим самостійно, встановлює спосіб та порядок виконання судового рішення, за наявності вже встановленого у відповідних актах. Позивач [PERSON] подав відповідь на відзив, зареєстрований судом 07.11.2022 року за вх. № 8477, в якому вважає твердження відповідача 2 необґрунтованим в частині відсутності судових рішень, які підтверджують протиправність винесеного рішення посадових осіб державної служби, оскільки рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 01.07.2022 по справі № 392/473/22 адміністративний позов [PERSON] про визнання протиправною та скасування постанови, задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 891982 від 22.05.2022р. про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрито в зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Також до позовної заяви ним було додано: копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 891982 від 22.05.2022 року та копія рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 01.07.2022 по справі № 392/473/22 Зазначив, що внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, відбулося у результаті незаконних дій інспектора відділення поліції № 1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського районного відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області капітаном Матковським Г. М., щодо винесення відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та йому була заподіяна моральна шкода, для відшкодування якої він звернувся із даним позовом до суду. Крім того, зазначив, що заподіяння моральної шкоди полягало у спричиненні моральних переживань зумовлених страхом бути повторно зупиненим працівниками поліції з тих самих підстав, а також необхідністю доводити спочатку працівнику поліції свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, а потім у судових засіданнях доводити протиправність рішення про притягнення до адміністративної відповідальності; у порушенні нормального способу життя, оскільки Позивач змушений був шукати адвоката для представництва власних інтересів у суді, а також підлаштовувати особистий час для зустрічей зі своїм захисником та для відвідування судових засідань у справі № 392/473/22 . Після події яка сталася 22.05.2022 позивач довго відновлював свій фізичний та моральний стан. Після таких дій поліцейських, Позивач втратив відчуття захищеності, оскільки завданням поліції, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про національну поліцію» є охорона прав і свобод людини, які в даному випадку були грубо порушені. Крім того, Позивач переживає сильне душевне хвилювання при кожній наступній зупинці його працівниками поліції, чітко пам`ятаючи відношення поліцейських до нього останнього разу. Щодо того, що Відповідач 2, вважає факт спричиненої моральної шкоди не доведеним і на його думку сума в розмірі 5000 грн. необґрунтована та у справі не міститься розрахунок згідно якого було визначено моральну шкоду, зазначив наступне. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Посилаючись на п. 5, 10-1 Постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та практику Європейського Суду з прав людини, зазначив, що розмір компенсації становить 2 000 - 5000 євро. А позивач визначив розмір спричиненої йому моральної шкоди в суму 5\~000 грн. Щодо безпідставної вимоги про стягнення відповідних коштів саме з Державної казначейської служби, зазначив наступне. Позовних вимог про стягнення відповідних коштів саме з органів Держаної казначейської служби - немає, в п. 2 позовних вимог по даній справі він просить суд: стягнути з Держави Україна через Головне управління Державної казначейської служби у Кіровоградській області за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь. Доцільність списання відповідної суми коштів саме таким чином встановлена постановою Верховного суду у своїх судових рішеннях, зокрема, у справах № 521/10640/15-ц і № 520/3307/16-ц, неодноразово зазначав, що «обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання казначейством України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів». Таким чином, відшкодування моральної шкоди має здійснюватися через стягнення грошових коштів за рахунок Держави Україна, шляхом списання таких коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. Від відповідача Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області старшим юрисконсультом ВПЗ ГУНП в Кіровоградській області Я. Тарасенком подано відзив, зареєстрований судом 10.11.2022 року за вх. №8704, в якому просив відмовити в позові [PERSON] . В обґрунтування такої позиції зазначив, що звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на незаконні дії ГУНП в Кіровоградській області, що виразилось у складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП. Разом з тим, матеріали справи не містять підтвердження, про те, що до позивача було застосовано заходи, визначені статтею 1176 ЦК України та статтею 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями, органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зокрема, було незаконно засуджено, незаконно повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності чи незаконно застосовано запобіжний захід. Позивачем, крім рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 01.07.2022 року по справі №392/473/22 про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП відносно нього, не надано належних доказів незаконності дій відповідача. При цьому, вважає, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно правового характеру і не може бути доказом такого, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Посилаючись на висновок викладений в постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі №312/262/18, вважає доводи позивача помилковими про те, що притягнення особи до адміністративної відповідальності є також підставою для стягнення моральної шкоди. Тому, вважає, що позивач не довів незаконність рішень, дій чи бездіяльності працівників поліції, якими йому було заподіяно шкоду, що є підставою для відмови в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди. Позивач [PERSON] подав відповідь на відзив, зареєстрований судом 26.12.2022 року за вх. № 100085, в якому зазначив, що існують відповідні норми закону, які встановлюють вимоги до оформлення постанови, а саме необхідність зазначення в ній наявних доказів. Натомість, відповідач 1 не дотримавшись вимог закону, всупереч положенням ст. 19 Конституції України, ст.ст. 7, 245, 268, 283, 284 КУпАП, призвів до безпідставного притягнення його до відповідальності, що підтверджується потаноою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 01.07.2022 по справі № 392/473/22. Щодо твердження Відповідача про те, що йому не завдано жодних наслідків за винесення скасованої постанови, зазначив наступне. Наголошував, що йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягала: у приниженні честі та гідності як водія; у спричиненні моральних переживань зумовлених страхом бути повторно зупиненим працівниками поліції з тих самих підстав, а також необхідністю доводити спочатку працівнику поліції свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення (близько години доводив свою невинуватість під час винесення постанови), а потім у судових засіданнях доводити протиправність рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності; у порушенні нормального способу життя, оскільки він змушений був шукати адвоката для представництва власних інтересів у суді, а також підлаштовувати особистий час для зустрічей зі своїм захисником та для відвідування судових засідань у справі № 392/473/22. Зазначив, що таким чином, за умови дотримання Відповідачем 1 всіх вимог закону та виконання своїх службових обов`язків належним чином, він би не мав необхідності доводити свою невинуватість на місці зупинки та в судових засіданнях доводити протиправність рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності, а також підлаштовувати особистий час для відвідування судових засідань. Щодо тверджень Відповідач 1 про ненадання належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача, при цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли моральну шкоду, зазначив наступне: Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», кожна особа оцінює ступінь спричиненої моральної шкоди самостійно виходячи із глибини своїх душевних страждань та самостійно, оцінює суму моральної шкоди. Крім того, як вбачається з практики Європейського Суду з прав людини «заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Позивач [PERSON] у судове засідання подав заяву, зареєстровану судом 20.04.2023 року за вх.№3600, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача Головного управління Національної комісії в Кіровоградській області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив, клопотань про перенесення розгляду справи до суду не надходило. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представником ГУ ДКСУ у Кіровоградській області Ю.В. Кудаковим подано клопотання, зареєстроване судом 29.12.2022 року за вх. №10177 про розгляд справи у відсутність представника Головного управління Казначейства, підтримав надані раніше письмові пояснення. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, враховуючи подані відповідачами ГУ НП в Кіровоградській області та Головним управлінням Державної казначейської служби України у Кіровоградській області відзиви на позовну заяву, відповіді на відзиви подані позивачем, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12\~та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 травня 2022 року інспектором ВП №1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського РВВП ГУ НП в Кіровоградській області Матковським Г.М. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №891982, якою позивача [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2\~ст.122 КУпАП\~та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Крім того, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 01.07.2019 року, (справа №392/473/22), яке набрало законної сили 12.07.2022 року частково задоволено позов [PERSON] . Скасовано постанову від 22.05.2022 року серії БАА № 891982 інспектора ВП №1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського РВП ГУ НП в Кіровоградській області Матковського Г.М про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн на [PERSON] за ч.2 ст.122 КУпАП. Провадження у справі закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення. Судом відзначається, що відповідно до\~ст. 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права. Статтею 56 Конституції України\~гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади. Статтею 1174 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Тим самим, судом відзначається, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені\~ст.16 ЦК України, до яких, серед іншого, належить відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частини першої та другої\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Положеннями зазначеної статті також визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, Пленум Верховного Суду України у п.3\~Постанови № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або без діяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (втомучислі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 вказаної постанови). Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень статей\~16\~і\~23 ЦК України\~та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1\~ст.5 ЦПК України), при цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1\~ст.13 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, якими встановлений обов`язок доказування в цивільному процесі, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, визначаючи розподіл тягаря доведення у даній цивільній справі, суд прийшов до переконання про необхідність застосування до спірних правовідносин правила частини 3 ст.12\~та ст.81 ЦПК України, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тим самим, у даній справі про відшкодування моральної шкоди позивач, як особа, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди, повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди. Позивач [PERSON] , заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди та оцінивши розмір моральної шкоди в сумі 5000 грн. на обґрунтування позову зазначив, що 01.07.2022 року рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області скасовано постанову від 22.05.2022 року серії БАА №891982, винесену інспектором відділення поліції №1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області Матковським Г.М., якою його (позивача) було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2\~ст. 122 КУпАП, як таку, що винесена незаконно, при цьому, він (позивач) був змушений доводити спочатку працівнику поліції свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, потім шукати адвоката для представництва власних інтересів у суді, підлаштовувати особистий час для зустрічей зі своїм захисником та відвідувати судові засідання, щоб довести протиправність рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності, що полягало у порушенні нормального способу життя, після таких дій поліцейських, позивач втратив відчуття захищеності. Заподіяння йому моральної шкоди полягає у приниженні його честі та гідності як водія спричинення моральних переживань зумовлених страхом бути повторно зупиненим працівниками поліції та необхідністю доводити свою невинуватість. Крім того, позивач переживає сильне душевне хвилювання при кожній наступній зупинці його працівниками поліції, чітко пам`ятаючи відношення поліцейських до нього останнього разу. Судом відзначається, що, виходячи з положень статей\~16\~і\~23 ЦК України\~та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі. За викладених обставин, виходячи з заявлених позивачем [PERSON] підстав позову, суд приходить до висновку, що доводи позивача про спричинення йому моральної шкоди, яка полягає у моральних (душевних) переживаннях, яких він (позивач) зазнав у зв`язку з незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності, втратив відчуття захищеності, оскільки завданням поліції є охорона прав і свобод людини, які в даному випадку були грубо порушені, - знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, при цьому, зазначені позивачем підстави для відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими та доведеними, та, в свою чергу, відповідачами, - не спростовані. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, параграф 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При цьому, розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням роз`яснень, наведених у\~Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», факт заподіяння моральної шкоди пов`язується не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, як і тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків та потребують від позивача додаткових зусиль для організації життя. Суд не погоджується із ствердженнями відповідача Головного управління Державної казначейської служби, що позивач безпідставно ставить питання про стягнення моральної шкоди через Головне управління Казначейства, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. У постанові Верховного Суду України у справах №№521/10640/15-ц, 520/3307/16-ц, зроблено висновок, що обов`язок відшкодовувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання казначейством України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати\~\~Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зроблено висновок, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170\~ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Крім того, заперечення представника відповідача ВПЗ ГУНП в Кіровоградській області про те, що позивача не було незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності чи до нього не було незаконно застосовано запобіжний захід, тому відсутні підстави для застосування заходів, визначених ст.1176 ЦК України, є безпідставними, оскільки в даній справі позивач посилався на наявність підстав для застосування ст.1174 ЦК України, за якою і було вирішено справу. Є безпідставним також посилання відповідача на те, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру, тому не може бути доказом заподіяння моральної шкоди, оскільки як було встановлено судом, провадження в справі про адміністративне правопорушення було закрито з реабілітуючих підстав, а постанову інспектора відділу поліції №1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського РВП ГУНП у Кіровоградській області Матковського Г.М. від 22.05.2022 року серії БАА № 891982 було скасовано як незаконну. А згідно ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. З огляду на викладене вище та враховуючи тривалість та глибину душевних страждань та переживань, яких зазнав позивач [PERSON] незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності та з дотриманням принципу розумності та справедливості, з огляду на істотність змін у звичайному житті позивача, суд прийшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, та відповідно, визначає розмір компенсації моральної шкоди в розмірі 2000 грн., що підлягає стягненню на користь позивача із Державного бюджету України, що узгоджується із позицією ВС у справі № 953/6561/20, постанова від 26.01.2022 року. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~суд відносить судові витрати по даній справі в частині судового збору за рахунок держави.

Outcome: partial