Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-06 00:00:00

[PERSON] (далі: позивач) звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] (далі: відповідач), третя особа - Акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі: третя особа), в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь в порядку регресу 184 952, 85 грн. витрати за сплату комісії банку в сумі 1 109, 72 грн. В обґрунтування заявленої вимоги посилається на те, що він сплатив заборгованість перед третьою особою замість відповідача. 14.02.2023 р. подані пояснення, з яких вбачається, що третя особа не заперечує проти задоволення позовних вимог. До судового засідання, належним чином повідомленні про дату, час та місце судового засідання, учасники процесу не з`явились. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, причини для відкладення розгляду справи відсутні, суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи за відсутності сторін. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: 06.12.2011 р. між відповідачем та третьою особою укладено договір застави транспортного засобу № 910.10626. Пунктом 1 вищезазначеного договору передбачено, що для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 910.10629 від 16.09.2011 заставодавець передав у заставу заставодержателю наступне майно: транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, моделі PASSAT B7, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] , зареєстрований ВРЕР № 1 ГУМВСУ Харків 14.09.2011. Цей транспортний засіб належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ВРЕР № 1 ГУМВСУ Харків 14.09.2011.Предмет застави зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 04.10.2014 р. [PERSON] звернулась до ТОВ «ТВ «Слобожанщина» з заявою про те, що вона самостійно знайшла покупця на транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, моделі PASSAT, який знаходиться на комісії ТОВ «ТВ «Слобожанщина»,- [PERSON] . Надалі, між [PERSON] та ТОВ «ТВ «Слобожанщина» укладено договір № 20579, відповідно до змісту якого товариство зобов`язується за дорученням здійснити роботи з продажу автомобіля марки VOLKSWAGEN, моделі PASSAT, реєстраційний № [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Позивач є власником транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, моделі PASSAT B7, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] , що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . 16.05.2019 р. третя особа гарантійним листом № 12/75325 повідомила позивача про те, що 16.09.2011 р. між нею та [PERSON] укладений кредитний договір № 910.10626 за яким останній отримав кредит в сумі 181 153, 00 грн. та гарантувало, що у разі сплати до 24.09.2019 одноразовим платежем заборгованості кредитним договором у сумі 184 952, 85 грн. залишок заборгованості буде вважатись погашеним у повному обсязі, і у банку будуть відсутні будь-які претензії за кредитним договором, договором застави транспортного засобу від 06.11.2011. Банком протягом 3 календарних днів з моменту виконання вимог цього гарантійного листа буде внесено відповідний запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про реєстрацію вилученого запису про обтяження автомобіля VOLKSWAGEN, моделі PASSAT B7, 2011 року випуску, номер шасі номер кузова [NUMBER] , та подані відповідні заяви до органів ДВС, які здійснюють виконання рішення у судовій справі № 640/18297/15-ц. 22.05.2019 р. позивач звернувся до третьої особи з листом, в якому повідомив, що приймає їх пропозицію про укладення договору поруки. 23.05.2019р. між позивачем та третьою особою укладений договір поруки, відповідно до умов якого, позивач зобов`язується солідарно відповідати перед кредитом за виконання боржником - зобов`язань за кредитним договором № 910.10626, укладеним з відповідачем, в межах суми 184 952, 85 грн., підставою зобов`язань, забезпечених порукою за даним договором, є кредитний договір № 910.10626 від 16.09.2011. 23.05.2019 р. позивач сплатив третій особі 184 952, 85 грн. за кредитним договором № 910.10626 від 16.09.2011, договором поруки та на підставі домовленості по гарантійному листу від 16.05.2019 № 12/75325, комісія банку за означену процедуру склала 1 109, 72 грн., про що свідчать квитанції № ПН 928346, № ПН 928346РК від 23.05.2019. 07.06.2019р. державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі заяви стягувача від 27.05.2019 про погашення заборгованості за кредитним договором № 910.10626 від 16.09.20211 у повному обсязі, припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішень, припинено чинність постанов про розшук майна боржника, а саме: автомобіля VOLKSWAGEN, PASSAT B-7, 2011 р.в., номер шасі [NUMBER] . Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами Цивільного кодексу України. За змістом наведеної ч.1 ст. 544 ЦК України, право на зворотну вимогу (регрес) виникає у одного з солідарних боржників до інших лише після виконання ним солідарного обов`язку. Правовий аналіз положень зазначеної правової норми дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені у ній, настають лише в разі повного виконання боржником солідарного обов`язку. З фактичних обставин вбачається, що солідарний обов`язок позивача виник з договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України,за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Частиною 1 ст. 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. До кожного з кількох поручителів, які виконали зобов`язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов`язку, що виконана ним. (ч. 2 та 3 ст. 556 ЦК України). Отже, відповідно до п. 3 ч. 1 та ч. 3 ст. 512 та ч. 2 та 3 ст. 556 ЦК України, до позивача як до майнового поручителя, який виконав забезпечене порукою зобов`язання за кредитним договором, перейшли усі права кредитора за цим зобов`язанням в обсязі, який був ним забезпечений та виконаний, тобто в межах суми виконаного ним за боржника зобов`язання. Правовий аналіз норм частин першої та другої статті 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов`язання. Цей висновок узгоджується з положенням пункту 3 частини першої статті 512 ІІК України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов`язанні внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-466цс15. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач, як поручитель, виконав основне зобов`язання відповідача перед третьою особою, забезпечене порукою в повному обсязі, в результаті чого до нього перейшли всі права кредитора і він набув права на зворотну вимогу (регрес) до відповідача щодо відшкодування сплаченої суми. Одночасно суд вказує, що ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Доказів, які б свідчили про оспорювання будь-ким, або визнання судом недійсними вищезазначених правочинів, матеріали справи не містять. За таких обставин, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих позивачем доказів, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі 1 860, 64 грн.

Outcome: approved