Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

06 лютого 2023 року до Тростянецького районного суду Вінницької області через підсистему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Руденко К. В. надійшла позовна заява ТОВ «ФК «Ріальто» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] було укладено кредитний договір №210121-31955-2 від 21 січня 2021 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір був підписаний 21.01.2021 о 11:33:27 год. шляхом введення одноразового ідентифікатора 534609 в особистому кабінеті на веб сайті в мережі інтернет https://monetka.com.ua та/або https://monetka.ua/. Кредитні кошти були відправлені відповідачу 21.01.2021 на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «Приватбанк», що підтверджується відповідним чеком. Таким чином між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір у електронній формі, що прирівнюється до письмової форми договору з усіма правовими наслідками невиконання зобов`язання за договором. 01.07.2021 між ТОВ «ФК «Фінанс Іновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено договір відступлення права вимоги №01/07/2021-Р/М від 01.07.2021, відповідно до умов якого право вимоги за договором №210121-31955 від 21.01.2021 перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто». Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов Кредитного договору, що має відображення у розрахунку заборгованості. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054, ЦК України , відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором заборгованість відповідача станом на 27.01.2023 становить 28985 грн, що складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 5000 грн., заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.1.2. Кредитного договору за ставкою 1,9 % за кожен день користування кредитом за період з 21.01.2021 по 20.02.2021 в розмірі 2985 грн та заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 21.02.2021по 20.06.2021 відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України в розмірі 21000 грн. Враховуючи, що термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість відповідачем за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, тому ТОВ «Фінансова Компанія «Ріальто» з метою відновлення порушених прав вимушено звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою судді від 13 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано від АТ КБ «Приватбанк» інформацію. У судове засідання представник позивача Руденко К. В. не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без участі, в якій зазначив, що у зв`язку з рядом обставин об`єктивного характеру, прибути на судове засідання представник заявника не може та просить провести судове засідання без його участі за наявними в матеріалах справи документами. Також, просив розглянути та задовольнити клопотання про витребування доказів, що подавалося одночасно з позовною заявою. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`являвся, однак 04.04.2023 подав до суду заяву у якій просить розглядати справу за його відсутності. Вказує, що позов визнає повністю та просить зменшити судові витрати. Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. Згідно з ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 21 січня 2021 року між між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] було укладено кредитний договір №210121-31955-2 від 21 січня 2021 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Відповідно до п.п.2.4.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування (а.с. 11-12). Кредитний договір був підписаний 21.01.2021 о 11:33:27 год. шляхом введення одноразового ідентифікатора 534609 в особистому кабінеті на веб сайті в мережі інтернет https://monetka.com.ua та/або https://monetka.ua/. Кредитні кошти були відправлені відповідачу 21.01.2021 на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «Приватбанк», що підтверджується відповідним чеком (а.с. 10 зворот). 07 березня 2023 року на виконання ухвали суду від 13 лютого 2023 року від АТ КБ «Приватбанк» надійшла відповідь, з якої вбачається, що на ім`я відповідача [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] емітовано картку № [NUMBER] . Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою в період з 21.01.2021 по 26.01.2021 був [NUMBER] . До відповіді також надано копію виписки по рахунку [PERSON] за період з 21.01.2021 по 26.01.2021, яка підтверджує зарахування переказу на карту відповідача 21.01.2021 у розмірі 5000 грн (а.с. 67, 68-69). 01.07.2021 між ТОВ «ФК «Фінанс Іновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено договір відступлення права вимоги №01/07/2021-Р/М від 01.07.2021, відповідно до умов якого право вимоги за договором №210121-31955 від 21.01.2021 перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто» (а.с. 34-35). Відповідно до витягу з акту приймання-передачі прав №1 від 01.07.2021 до договору відступлення права вимоги №01/07/2021-Р/М від 01.07.2021, ТОВ «ФК «Ріальто» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за загальною сумою заборгованості за договором 28985 грн (а.с. 36). У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором заборгованість відповідача станом на 27.01.2023 становить 28985 грн, та складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 5000 грн., заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.1.2. Кредитного договору за ставкою 1,9 % за кожен день користування кредитом за період з 21.01.2021 по 20.02.2021 в розмірі 2985 грн та заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 21.02.2021 по 20.06.2021 відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України в розмірі 21000 грн, що відображено у розрахунку заборгованості (а.с. 13). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). Згідно з частиною першоюстатті 638\~ЦК України істотними\~умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055\~ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048\~ЦК України). Згідно з статтею 1049\~ЦК України позичальник\~зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього\~Кодексу. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516\~ЦК України заміна\~кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 1082\~ЦК України боржник\~зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним (що відповідає належному виконанню відповідно дост. 516\~ЦК України). Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду\~у своїй постанові від 6 лютого 2019 року у справі №361/2105/16-ц. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного вище, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи визнання позову відповідачем суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] порушив умови укладеного договору, а тому позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно доводів представника позивача про розгляд та задоволення клопотання про витребування доказів, що подавалося одночасно з позовною заявою, варто зазначити, що таке клопотання судом розглянуте і задоволене, що знайшло своє відображення в ухвалі про відкриття у спрощеному позовному провадженні від 13.02.2023 (а.с. 55-56). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням визнання заявлених вимог відповідачем, на підставі ч. 1 ст.142 ЦПК України, 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1342 грн, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Крім того, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1342 грн. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесених витрат, представником позивача було надано договір про надання юридичних послуг від 02 червня 2022 року укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , акт приймання-передачі наданих послуг №22/02 від 23 грудня 2022 року платіжне доручення №584 від 11.01.2023 та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2412. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved