Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-20 00:00:00

23.02.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив: стягнути з відповідачки на його користь аліменти на його утримання в розмірі 1/6 частини всіх доходів, починаючи з дня подання позовної заяви до суду. В обґрунтування позовних вимог вказав, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.07.2008 року до 29.11.2022 року. Під час перебування у шлюбі позивач втратив працездатність, отримав статус особи з інвалідністю другої групи з 01.01.2020 року. Від шлюбу сторони дітей не мають. Відповідачка зареєстрована та здійснює підприємницьку діяльність, має у власності земельну ділянку, яку здає в оренду, виходячи з чого може надавати матеріальну допомогу позивачеві. Натомість він, позивач, отримував пенсійне забезпечення в розмірі 1934 гривень протягом січня-лютого 2022 року та по 2100 гривень протягом березня-грудня 2022 року. Враховуючи положення абз. 1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» дохід позивача не забезпечує йому прожитковий мінімум, встановлений законом. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.03.2023 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачка надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено на які саме потреби його необхідна матеріальна допомога і що вона, колишня дружина позивача, може надавати таку допомогу. Так, позивачу відомо, що з 2021 року по 2022 рік у зв`язку з епідемією та військовим станом вона, відповідачка, не здійснює підприємницьку діяльність та не отримує доходу. Щодо доходу від оренди землі, то за 2021 рік він становить 18633,54 грн., а за 2022 рік - 22360,25 - це всі доходи, які вона має і яких їй не вистачає для існування. 11.04.2023 року позивачем надано відповідь на відзив, в якому він зазначає, що аналіз норм статтею 75 та 76 СК України дає підстави для висновку про те, що право на утримання, зокрема, має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Він вирішив скористатися своїм правом на утримання його, як непрацездатної особи. В силу свого похилого віку, ряду захворювань, що має позивач і які спричинили появу інвалідності, він витрачає значну суму коштів на лікувальні процедури, огляди лікарів та лікарські препарати. Відповідачка здійснює підприємницьку діяльність та отримує дохід, однак остання дохід не вважає за потрібне декларувати. Дохід відповідачки від здачі землі в оренду підтверджує той факт, що вона може надавати допомогу на утримання позивача. Інших заяв та клопотань від сторін не надходило. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, а також відзив відповідача та долучені до нього докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Згідно положень ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності, у разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Аналіз норм статей 75 і 76 СК України дає підстави для висновку про те, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом (Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17 та від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц). Крім того, із змісту наведеної норми сімейного законодавства вбачається, що нею встановлено умови за існування яких дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Тобто, наведені положення закону чітко і безальтернативно вказують на те, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 02.07.2008 року між сторонами було укладено шлюб. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26.10.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Під час перебування у шлюбі позивач втратив працездатність, отримав статус особи з інвалідністю другої групи з 01.01.2020 року, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ № 0082892, виданою 23.12.2019р. та копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 29.01.2020 року. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначено на 2022 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2022 року - 1934 гривень, з 1 липня - 2027 гривні, з 1 грудня - 2093 гривень. Згідно наданої позивачем довідки про доходи № 1482 1047 6914 7419, [PERSON] отримав у 2022 році пенсію по інвалідності в розмірі 1934 грн. за період січня по лютий та у розмірі 2100 гривень з березня по грудень (включно) 2022 року. Таким чином, позивач хоч і є інвалідом ІІ групи загального захворювання, інвалідність була встановлена в період перебування у шлюбі з відповідачем, втім отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує визначений законодавством прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому [PERSON] не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч.4 ст.75 СК України. Крім того, позивачем не надано будь-яких фактичних, прямих і беззаперечних доказів, які б підтверджували ту обставину, що відповідач може надавати матеріальну допомогу [PERSON] . Клопотань про забезпечення і/або витребування доказів до та під час розгляду справи заявлено не було. Так, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2021 року по 4 квартал 2022 року відповідачка [PERSON] отримала дохід від надання земельної ділянки в оренду у 2021 році в сумі 18633,54 грн. та у 2022 році в сумі 22360,25 грн. Крім того, у 2021 році відповідачка отримала 9 589 грн. від ГО «Фонд подолання наслідків Васильківської трагедії». Відомості про інші доходи [PERSON] відсутні. Таким чином, згідно наданих суду документів за 2022 рік [PERSON] отримав дохід в сумі 24868 грн., а [PERSON] в сумі 22360,25 грн. З огляду на викладене, під час розгляду справи судом не встановлено, що відповідач може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи встановлені обставини у справі, матеріальне становище сторін, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Судові витрати в справі - судовий збір, від сплати якого позивач був звільнений при подачі позову, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed