Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 14.03.2022 року, в інтересах [PERSON] , звернулась представник адвокат Павленко А.Л. із позовом про стягнення коштів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 689 204,00 гривень, як отримані від продажу квартири [ADDRESS] та з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 300 433,68 гривень, як отримані від продажу автомобіля марки Toyota Land Cruiser 105 д/н [NUMBER] 1998 року випуску. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що здійснюючи відчуження майна, яка належить позивачу, відповідачі які діяли за дорученням власника, не повернули власнику кошті отримані після здійснення відчуження. У судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні позову у повному обсязі та обґрунтовували позовні вимоги про стягнення коштів з [PERSON] наявністю довіреності від імені позивача на підставі якою і було здійснено відчуження відповідачкою та відсутність доказів передання грошей отриманих від покупця власнику а стосовно стягнення коштів з [PERSON] наявністю фотознімків екрана смартфону щодо переписки між сторонами про здійснення продажу транспортного засобу позивача та розміру отриманих внаслідок відчуження відповідачем коштів. Від відповідачів 01.11.2022 року до суду надано відзив в якому зазначено про незгоду із викладеними у позові обставинами та невизнання заявлених вимог, враховуючи що кошти отримані за квартиру за домовленістю із позивачем були внесені на забезпечення кредитної заборгованості а стосовно продажу автомобіля у відповідачів відсутні будь яки відомості про те, хто і коли продав транспортний засіб та з ким у позивача була переписка. Як встановлено судом на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2019 року , укладеному між діючою в інтересах продавця - власника [PERSON] [PERSON] та покупця [PERSON] було здійснено за 689\~204 грн. ( отриманих представником продавця до підписання договору) відчуження квартири, за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Таранською А.М. ( т.1 а/с 28). Довіреність на підставі якою діяла [PERSON] була видана [PERSON] 18.01.2019 року посвідчена у Генеральному консульстві України у м. Кракові, республіка Польща ( т.1 а/с 30), та надає повноваження представнику здійснити за цінами та на умовах на власний розсуд продаж квартири [ADDRESS] , з правом здійснення банківської діяльності пов`язаної із відчуження квартири та правом розпорядження грошима. Згідно договору комісії №7466/20/017614 від 21.05.2020 року ТОВ « Ф.А.Р.Т.» прийняло на комісію від [PERSON] автомобіля марки Toyota Land Cruiser 105 д/н [NUMBER] 1998 року випуску ( т.1 а/с 68). Відповідно до договору купівлі-продажу №7466/10/017614 [PERSON] придбав 21.05.2020 року у ТОВ «Ф.А.Р.Т.» за ціну 214 000 грн., вищевказаний автомобіль ( т.1 а/с 64). Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із стягнення коштів за невиконання представником грошового зобов`язання врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ). Так за приписами статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ч.1 ст. 526 ЦК України). Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін ( ч.2 ст. 526 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ( ч. 1 ст. 610 ЦК України). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. ( ч.1 ст. 614 ЦК України). Таким чином предметом доказуванням у даному випадку є факт наявності у відповідачів зобов`язання про повернення коштів яки були ними отримані при відчуженні майна позивача за його дорученням, тобто суд повинен встановити факт виконання відповідачами доручення позивача під час відчуження майна а також наявний у них обов`язок згідно договору або закону про повернення отриманих коштів позивачу. На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч.1 ст. 72 ЦПК України доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. \~Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ч.1 ст. 81 ЦПК України). Згідно ч.\~1-3\~ст.\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~ Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У даному випадку суд оцінюючи надані сторонами докази яким обґрунтовується вимоги та заперечення та застосовуючи до вказаних доказів принципи переваги ясних та переконливих доказів, приходить до висновку про недоведеність стороною позивача заявлених вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Так сторона позивача наполягає на тому, що відповідач [PERSON] є матір`ю колишньої дружини позивача [PERSON] що було підставою для довірчих відносин між сторонами і лише згодом після розірвання шлюбу у 2021 році відносини погіршились, тобто на момент відносин стосовно продажу квартири,у січні 2019 року, відносини між [PERSON] та [PERSON] були добрими та їх погіршення не пов`язано із якістю виконання умов доручення за довіреністю про продаж майна позивача. Зазначені обставини дають більш переконливе значення доказам наданим стороною відповідача стосовно наявної між сторонами домовленості про погашення [PERSON] за рахунок власних коштів у 2018 році кредитних зобов`язань [PERSON] як боржника перед АТ « Укрсиббанк» по яким [PERSON] була поручителем, із подальшим поверненням коштів шляхом продажу спірної квартири, ніж пояснення позивача про очікування коштів більш ніж двох років після відчуження квартири у зв`язку із гарними стосунками між сторонами. Також судом вважається неспростовним стороною позивача право представника за довіреністю на розпорядження грошима отриманими за договором купівлі - продажу на власний розсуд, яке зазначено у самої довіреності виданої та підписаної [PERSON] , а тому недоведеним суд вважає і наявність у [PERSON] зобов`язань щодо повернення всіх отриманих коштів власнику або придбання на його ім`я іншої квартири , так як зазначені зобов`язання не вказані у дорученні ( довіреності ) та суперечать його змісту. Що стосується позовних вимог стосовно стягнення коштів за продаж автомобілю судом також вважається недоведеним належними та допустимими доказами наявність доручення з боку [PERSON] на ім`я [PERSON] про представництва його інтересів як власника при відчуженні автомобілю та відповідно і наявність зобов`язань про повернення вартості проданого транспортного засобу саме [PERSON] . З наданої фотозйомці екрану смартфону про переписку у інтернет менеджері неможливо ідентифікувати особу, яка у адресної книжці самого позивача їм самим зазначена як « Вітя Бенет» , та відсутні докази того, чому відповідальна за продаж автомобіля фірма ТОВ «Ф.А.Р.Т.» не виконала своїх зобов`язань щодо передачі коштів власнику. У відповідності до вимог ст. 12,13 ЦПК України саме на сторони цивільного процесу покладено тягар доведеності доказами своїх вимог або заперечень із наявністю ризиків пов`язаних із вчиненням або невчиненням стороною певних процесуальних дій та забороною суду здійснювати будь які дії щодо самостійного збирання доказів, окрім спеціально визначених випадків, яки не відносяться до даного спору. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed