Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

16.12.2022 року [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , в якій, посилаючись на ст. 192 СК України, просить змінити розмір аліментів, що стягуються з позивача за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.05.2019 року на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на 1/6 частку від усіх видів доходів, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішенням суду законної силі і до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтований тим, що 16.11.2017 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON] , [INFO] . За рішенням суду від 13.05.2019 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини, починаючи з 13.05.2019 року і до досягнення повноліття. На теперішній час, позивач вважає розмір аліментів занадто значним для матеріального утримання сина. Відповідне стягнення ставить [PERSON] у скрутне матеріальне становище. На даний час позивач вдруге одружений, має неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Крім того, його дружина зараз вагітна терміном 24 тижні. Окрім утримання своєї родини, він значно фінансово допомагає [PERSON] та сину [PERSON] , бере активну участь у його вихованні, надає додатково кошти для його належного виховання. Отже, у зв`язку з зміною сімейного стану, утриманням неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та вагітної дружини [PERSON] , беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та значні витрати на родину, [PERSON] звертається до суду про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Кулик В.Б. Ухвалою судді від 19.12.2022 року позовну заяву залишено без руху та позивачу визначено п`ятиденний термін для усунення виявлених недоліків. 17.01.2023 року на адресу суду надійшла заява від [PERSON] про виконання вимог ухвали разом із квитанцією про сплату судового збору. В цей же день, 17.01.2023 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 17.02.2023 року до суду від [PERSON] надійшов відзив на позов. Заперечення проти позову обґрунтовані таким. 09.02.2008 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2017 року по справі № 333/3773/17 вказаний шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу син [PERSON] залишився проживати з відповідачем, яка займається його вихованням та утриманням. У зв`язку із тим, що позивач не надавав матеріальної допомоги на утримання сина відповідач була змушена стягнути аліменти в судовому порядку. Так, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.05.2019 року по справі № 333/1388/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів (заробітку), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач вважає, що встановлений судом розмір аліментів повністю відповідає нормам сімейного законодавства, а його зменшення з 1/3 на 1/6 частину доходів позивача негативно вплине на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Позивач зазначив, що перебування на його утриманні неповнолітньої дитини від іншого шлюбу та вагітної дружини позбавляють його можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини доходу. Вказані обставини він вважає тими обставинами, які мають істотне значення для зменшення розміру аліментів. Проте, позивачем до позовної заяви не надано належних та допустимих доказів того, що він є непрацездатною особою та не має можливість заробляти на життя своєю працею, також не надано доказів про свій матеріальний стан чи відсутність доходу. Натомість, як свідчать матеріали виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження № 59425372 матеріальний стан позивача з 2022 року покращився, він отримує дохід від Військової частини, який згідно з відповіддю Державної податкової служби України за другий квартал 2022 року становить 73 805 грн. 98 коп. Крім цього, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 02.02.2023 року, здійсненого Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в січні 2023 року з доходів позивача утримано суму аліментів в розмірі 22 131 грн. 51 коп., що свідчить про можливість позивача сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини доходів. Крім цього, доводи позивача про активну участь в утриманні та вихованні сина [PERSON] спростовуються довідкою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про неотримання аліментів від 06.02.2023 року № 2124-6-26.1, в якій зазначено заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 42 984 грн. 36 коп., та довідкою Запорізької гімназії № 97 Запорізької міської ради від 14.02.2023 року № 01-22/015, в якій зазначено, що батько [PERSON] за час навчання сина у гімназії не з`являвся, зв`язок з класним керівником та вчителями-предметниками не підтримував і не спілкувався. Також, відносно позивача складався протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 183-1 КУпАП та на підставі постанови Якимівського районного суду Запорізької області від 17.12.2020 року по справі № 330/2888/20 його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Дана обставина свідчить про ухилення позивача від сплати аліментів, тобто позивач фактично ухиляється від утримання сина [PERSON] . Враховуючи викладене, вважає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось матеріальне становище та за своїм матеріальним станом або ж через стан здоров`я він не здатен сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] , в розмірі визначеному судовим рішенням, а тому підстав для зменшення розміру аліментів немає. На виконання частини 1 статті 134 та пункту 9 частини 3 статті 175 ЦПК України відповідач надає попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи: консультація адвоката - 500,00 грн.; складання відзиву на позовну заяву - 2 000,00 грн.; складання інших процесуальних документів (заяви, клопотання, відзиви, відповіді відзиви, тощо) - 1 500,00 грн. (кожне); участь адвоката у судовому засіданні - 1 500,00 грн. (кожне). Просить суд у позові відмовити, судові витрати покласти на позивача. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримував, просив його задовольнити. Додатково суду зазначив, що причиною звернення до суду є те, що у нього народилось ще двоє дітей від другого шлюбу. Друга дитина народилась з генетичним захворюванням, її потрібно постійно лікувати, здавати аналізи. Його сім`я виїхала в Полтавську область, так як місце, де вони раніше мешкали, наразі є окупованою територією. Його дружина та син [PERSON] оформлені як переселенці, отримують щомісячну допомогу, на дитину 3 000,00 грн., на дружину 2 000,00 грн. Також, дружина на дітей ( [PERSON] та [PERSON] ) отримує допомогу від держави в розмірі по 860,00 грн. щомісячно. Вони мешкають в поганих умовах, тому що житло коштує дорого, у них нічого не залишилось, ні одягу, ні меблів, ні посуду, все потрібно знов придбати. [INFO] народилась друга дитина - [PERSON] , в другому шлюбі. Також, на окупованій території залишилась мешкати його паралізована мати, якій він допомагає матеріально. Він є військовослужбовцем. Його винагорода складає 30 000,00 грн. та заробітна плата 12 000,00 грн., інших доходів він не має. До мобілізації він працював офіційно, отримував заробітну плату в розмірі 6 000,00 грн., 50 % з яких сплачував аліменти. Зараз на одну дитину - аліменти, з нього стягують по 15 000,00 грн., вважає, що це сума занадто велика. Крім того, у нього є борг по аліментам, тому сума зараз до стягнення ще більша. Також, зазначив, що його було притягнуто до кримінальної відповідальності за несплату аліментів, він відбував громадські роботи. Просить суд встановити справедливий розмір аліментів. Відповідач [PERSON] та її представник у судове засідання 13.04.2023 року не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, Представник відповідача - адвокат Попова О.В. надала заяву про розгляд справи без участі відповідача та її представника, в задоволенні позову просять відмовити в повному обсязі. У судовому засіданні 29.03.2023 року представник відповідача - адвокат Попова О.В. зазначила, що проти позову сторона відповідача заперечує, звернула увагу суду, що позивач мотивує своє звернення лише тим, що у нього народились ще інші діти, проте навпаки матеріальне становище позивача поліпшилось, він отримує достойну оплату, тобто факт того, що дохід [PERSON] погіршився відсутній. При цьому, згідно з довідкою з виконавчої служби позивач за період з 2019 року по 2022 рік взагалі не сплачував аліменти, тому і має борг, який з 11.03.2019 року по 31.01.2022 рік складав 42 984,00 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 29.03.2023 року підтримала свого довірителя, додатково суду зазначила, що позивач тривалий час не сплачував аліменти на утримання сина, тому вона була вимушена звертатись до правоохоронних органів. Майже три роки вона забезпечувала дитину самостійно. Позивач взагалі не цікавиться життям і здоров`ям дитини, бо на даний час [PERSON] хворіє, а він навіть цього не знає. При цьому, син закінчує дев`ятий клас, в гімназії нема десятого класу, тому він буде поступати на навчання в інший заклад. Дитина також потребує одягу, предметів гігієни, ліків. [PERSON] знає номер мобільного телефону [PERSON] , проте вони спілкуються раз на місяць не частіше. Жодної додаткової фінансової допомоги на дитину, окрім, одноразового поповнення мобільного телефону на 100 грн. він не здійснював. До школи ніколи не приходив, життям та інтересами дитини не цікавиться. Вона з сином мешкають разом з батьками, іншого житла не мають, а винаймати окреме житло не вистачає коштів. Вона працює офіційно, отримує заробітну плату в розмірі 7 000,00 грн., інших доходів не має. У 2022 році вони з позивачем домовились про те, що він буде платити по 2 000,00 грн. щомісячно аліменти на утримання сина, у вересні 2022 року він сплатив 2 000,00 грн., у листопаді 2022 року - 4 000,00 грн., у грудні 2022 року - 6 000,00 грн. В грудні вона купила сину новий ноутбук. З лютого [PERSON] почав відвідувати тренажерний зал. У лютому 2023 року вона отримала аліменти за січень в розмірі 21 000,00 грн., у березні також таку суму, це аліменти і частково погашається наявний борг. Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 09.02.2008 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу їх неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні. Згідно з рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.05.2019 року по справі № 333/1388/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів (заробітку), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.05.2019 року до повноліття дитини (а.с. 8-9). 12.12.2022 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Зюбрицьким А.В. винесено постанову у виконавчому провадженні № 59425372 про звернення стягнення на заробітну плату по виконавчому листу № 333/1388/19, виданого 21.06.2019 року. Встановлено, що [PERSON] отримує дохід у військовій частині [NUMBER] , має суму боргу в розмірі 59 030 грн. 26 коп., погашення боргу стягнення буде в розмірі 50%, а після погашення 33% заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини - [PERSON] , [INFO] . З інформації Державної податкової служби України № 155226023 від 02.02.2023 року за другий квартал 2022 року [PERSON] отримав дохід в розмірі 73 805 грн. 98 коп. Станом на 02.02.2023 рік [PERSON] має заборгованість по аліментам в розмірі 42 984 грн. 36 коп., про що свідчить розрахунок заборгованості зі сплати аліментів заступника начальника відділу примусового виконання рішень Зюбрицького А. Крім того, довідкою відділу примусового виконання рішень підтверджено, що у період з 11.03.2019 року по 31.01.2022 року у сумі 42 984 грн. 36 коп. [PERSON] аліменти від [PERSON] на утримання сина [PERSON] не отримувала. 05.04.2022 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (а.с. 13), від якого мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 14) та [PERSON] , [INFO] . Згідно з медичними документами новонароджений [PERSON] , [INFO] має гемолітичну хворобу за Rh-фактором, потребує прийняття певного лікування та відвідин лікаря. Довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи підтверджено, що [PERSON] , його дружина та діти взяті на облік за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7, 15, 17). Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами статті 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки від іншого шлюбу з [PERSON] ( [PERSON] ) мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а тому на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей. Згідно з статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що у нього народились двоє дітей від іншого шлюбу та він утримує трьох дітей дружини від першого та другого шлюбу, його мати паралізована, потребує теж матеріальної допомоги. Однак, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Крім того, позивачем не надано доказів щодо надання допомоги матері. Та, обставина, що у позивача народились сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , сама по собі не свідчить про погіршення матеріального стану позивача. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16.09.2020 року у справі № 565/2071/19. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.05.2019 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей від другого шлюбу, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з [PERSON] - сина [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме його інтересам. Таким чином, суд, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову [PERSON] , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження дітей від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20). Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів. А тому суд приходить до висновку, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, та в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed