Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

07 лютого 2023 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява АТ АКБ "Львів" до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 24 листопада 2021 року між АТ АКБ "Львів" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 15184/112/2021, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 30 000,00 грн., зі сплатою 62,1 % річних. Оскільки відповідачем неналежним чином виконувалися умови договору, у неї утворилася заборгованість, яка становить 39 785,51 грн, та яку позивач просить стягнути на свою користь у судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 лютого 2023 року цивільну справу № 753/2058/23 передано судді Шаповаловій К.В. 21 лютого 2023 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 27 лютого 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання на 11 квітня 2023 року на 11:30 год. 10 березня 2023 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 15236), відповідно до якого вона заперечує щодо стягнення зазначеної банком суми заборгованості, оскільки на думку відповідача позивачем невірно зроблений розрахунок заборгованості та не враховано суми, які вона періодично сплачувала. Відповідач надала суду зроблений власноруч розрахунок, відповідно до якого сума заборгованості перед банком становить 28 927, 86 грн (12336,55 грн - сума заборгованості, 16591,31 грн. - сума заборгованості за процентами). Окрім того, відповідач зазначає, що наявні певні обставини, які ускладнили виконання нею кредитних зобов`язань, а саме, повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України та те, що внаслідок шахрайських дій, жертвою яких вона стала, її фінансове становище погіршилось. Разом із відзивом відповідач просила витребувати у позивача виписку про рух коштів по її рахунку. Суд, вивчивши доводи клопотання про витребування доказів, ухвалив у задоволенні клопотання відмовити, враховуючи таке. Відповідно до частини першої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено, зокрема, вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Відповідачем не долучено до клопотання доказів звернення із таким прохання до позивача та відмову позивача у наданні їй виписки по її рахунку, що стосується кредитного договору від 24 листопада 2021 року. Крім того, позивачем долучено до позовної заяви виписку по рахунку відповідача з 24 листопада 2021 року по 10 листопада 2022 року. З огляду на вказане, суд не знаходить підстав для задоволення вказаного клопотання відповідача. У судове засідання 11 квітня 2023 року сторони не з`явилися, позивач у позовні заяві зазначав про можливість розгляду справи у відсутність його представника. Причини неявки відповідача суду невідомі, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою від 1 березня 2023 року. Відповідно до статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи, що відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за її відсутності, а також клопотань про неможливість явки у призначене судове засідання з поважних причин до суду не надходило, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності нез`явившихся осіб за наявними матеріалами справи. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, вивчивши доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 листопада 2021 року між АТ АКБ "Львів" та [PERSON] було укладено кредитний договір №15184/112/2021, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 30 000,00 грн. з терміном остаточного погашення кредиту до 23 листопада 2023 року. Процентна ставка за користування кредитом - 62,1% річних (а.с. 7-9). Згідно до умов пункту 1.4 договору - видача банком кредиту здійснюється одноразово, безготівково на поточний рахунок позивальника. Факт перерахування позичальнику кредитних коштів підтверджується меморіальним ордером від 24 листопада 2021 року № 834369 (а.с. 14). Відповідач не заперечувала факт укладання кредитного договору від 21 листопада 2021 року та факт отримання коштів від позивача. Відповідно до пункту 5.1. кредитного договору позичальник зобов`язався повернути банку кредит/кредити у повному обсязі в порядку та терміни, передбачені цим договором і додатковими договорами. Пунктом 5.2. кредитного договору передбачено, що повернення суми кредиту, сплата нарахованих процентів здійснюється за ануїтетною схемою, згідно додатку 1 (платіжного календаря), що є невід`ємною частиною цього договору. Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Всупереч зазначеним вище вимогам законодавства та умовам кредитного договору, позичальник систематично не виконував взяті на себе кредитні зобов`язання, своєчасно кредит не погашає. Крім цього, згідно положень пункту 3.6. кредитного договору - позичальник сплачує проценти щомісячно до дня повернення кредиту, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховано проценти. Позичальник не сплатив відсотки за користування кредитом, строк сплати яких настав, чим порушив право позивача на їх отримання, передбачене ч. 1 ст. 1048 Цивільного Кодексу України. Станом на 23 січня 2023 року заборгованість по нарахованих та несплачених в строк процентах по кредиту становить 10 406,48 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором та виписками по рахунках, які додаються. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положенням статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно пункту 5.8. договору банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, у випадках обумовлених цим договором і чинним законодавством. Відповідно до пункту 2.3.2. кредитного договору - банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших платежів за договором у разі несвоєчасної сплати процентів та/або неповернення суми кредиту (частини кредиту). Пунктом 2.4. кредитного договору - у випадку прийняття банком рішення щодо вимоги про дострокове повернення кредиту, сплату процентів, комісій та інших платежів, з підстав обумовлених цим договором, банк письмово повідомляє про це позичальника. В такому випадку, позичальник зобов`язаний впродовж 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Банку повністю повернути суму Кредиту та сплатити проценти на день повернення. На виконання вимог пункту 2.4. кредитного договору, зважаючи на наявність простроченої заборгованості по тілу та процентах, банк надіслав позичальнику цінним листом лист- вимогу про дострокове виконання зобов`язання за вих.№884/0-07 від 15 вересня 2022 року (а.с. 15). Вказаний лист-вимога залишився без реагування зі сторони відповідача. Доказів протилежного відзив на позовну заяву не містить. З аналізу норм статті 1048, частини другої статті 1050 ЦК України вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. Позивач реалізував своє право на дострокове стягнення усієї заборгованості за договором шляхом пред`явлення позову до суду. Отже, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 29 379,03 грн та суми прострочених відсотків в розмірі 10 406, 48 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд відхиляє доводи відповідача, що банком не враховані суми проплат, які нею були здійснені 1 грудня 2021 року та 1 січня 2022 року на загальну суму 2665 грн та її розрахунок заборгованості, з урахуванням того, що, як вбачається із розрахунку заборгованості, долученого позивачем до позову, ним враховано сплачені відповідачкою суми в загальному розмірі 2665,75 грн та розподіллено ці платежі на погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом. Суд зауважує, що долучені до відзиву копії платіжних доручень про сплату відповідачкою коштів за кредитним договором від 24 листопада 2021 року у призначені платежу не містять відомостей про те, що саме сплачується позичальником: тіло кредиту чи відсотки за його користування, а отже банк має право, з урахуванням пункту 5.6 кредитного договору, зараховувати кошти, які надійшли від позичальника у черговості, визначеній у вказаному пункті. Таким чином, виходячи із вищенаведеного суд прийшов до висновку про те, що позивач виконав всі умови договору належним чином, натомість відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договором зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаного договору. Стосовно доводів відповідачки про неможливість сплати заборгованості через наявні форс-мажорні обставини, якими є повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України, що підтверджується листом ТПП України від 28 лютого 2022 року, суд зазначає таке. За загальним правилом обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила (частина 1 статті 614 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. У пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути. Відповідно до частини 2 статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. За змістом статті 617 Цивільного кодексу України особа звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання за умови доведення цією особою, що порушення є наслідком непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 липня 2019 року у справі № 917/1053/18 та від 9 листопада 2021 року у справі № 913/20/21. Отже, форс-мажор як обставина непереборної сили потребує доведення і належного правового оформлення сторонами у справі. Саме по собі існування таких надзвичайних і невідворотних обставин не звільняє сторону від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка не мала змоги сплачувати заборгованість саме через вказану форс-мажорну обставину (не могла працювати та заробляти кошти, не отримувала жодного доходу) та повідомила належним способом про це банк. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до частини першої статті 81 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на те, що відповідачем не спростовано заявлені до нього позивачем вимоги, не надано належних доказів на погашення заборгованості, що виникла за укладеним між сторонами договором, враховуючи здійсненні судом висновки щодо розрахунку позивача, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача в розмірі 2684 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved