Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

28.11.2022 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ФОП [PERSON] про захист прав споживачів. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачем зазначено, що 26.04.2021 р. він, як споживач, придбав у Інтернет-магазині «[INFO]» товар, а саме: телефон "Motorola Moto" E7+ 4/64 GB моделі XT2081-2, сер. № [NUMBER] IMEI1 [NUMBER] IMEI2 [NUMBER] , вартість товару становила 3190 грн. Він сплатив вартість товару, тобто, повністю виконав свої обов`язки за вказаним Договором купівлі-продажу, а продавець передав йому зазначений товар. Придбання товару підтверджується квитанцією. Продавець встановив гарантійний строк на вказаний товар - 12 календарних місяців з дня придбання. 7.09.2022р., в зв`язку з неодноразовим виявленням одного і того ж дефекту впродовж гарантійного терміну, позивачу було видано "Довідку про неремонтноспроможність обладнання №50069208" від 25.08.2022р., а телефон було залишено на відповідальне зберігання установою ТОВ "МТІ-СЕРВІС" для подальшої передачі Виробнику - Motorola Inc. Того ж дня позивач звернувся до магазину відповідача за адресою [ADDRESS] , з вимогою замінити телефон на аналогічний того ж виробника в чому йому було відмовлено з причини його відсутності в асортименті. Відповідач запропонував позивачу купити інший телефон з відповідною доплатою, на що позивач не погодився. 15.09.2022р. Позивач отримав повідомлення від відповідача про розірвання договору купівлі-продажу в односторонньому порядку та запрошенням завітати до магазину для отримання відшкодування за телефон. 22.09.2022р. позивачем було отримано відшкодування в розмірі 3190,00 грн. за телефон, про що свідчить відповідна розписка. Звертаючись до суу з позовом позивач просив стягнути вартість дефектного телефону станом на день розірвання договору в розмірі 4 779,41 грн., пеню за просторочення виконання зобов`язання в розмірі 10467,91 грн., неустойку за кожен день затримки в розмірі 5209,99 грн., моральну шкоду в розмірі 4779,41 грн. та компенсацію за відрив від звичайних занять для захисту поруших прав без визначення її вартості. Ухвалою суду від 05.12.2022 року позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків терміном 5 днів з моментру отримання ухвали суду (а.с.28). 09.12.2022р. позивач подав заяву про усунення недоліків (а.с. 30). 09.12.2022р. ухвалою суду позовну заяву було визнано неподаною та повернуто (а.с.31). 12.12.2022р. позивачем було подано апеляційну скаргу на ухвалу Святошинського районного суду м. Києві від 09.12.2022р. (а.с. 33-34). 20.01.2023 р. Постановою Київським апеляційним судом апеляційну скаргу позивача було задоволено, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 09.12.2022р. скасовано, та направлено для продовження розгляду (а.с. 43-45). Ухвалою суду від 15.02.2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду Святошинським районним судом м. Києва, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. (а.с. 50-51). 21.02.2023 р. до суд від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути вартість дефектного телефону станом на день розірвання договору в розмірі 4779,41 грн., пеню за просторочення виконання зобов`язання станом на 20.02.2023 в розмірі 22654,40 грн., неустойку за кожен день затримки станом на 20.02.2023 в розмірі 9319,85 грн., та моральну шкоду в розмірі 4779,41 грн., компенсацію за відрив від звичайних занять для захисту поруших прав без визначення її вартості, а також просив стягнути судові витрати (а.с. 54-56). Також позивач надав до суду докази направлення вказаної заяви відповідачу (а.с. 57). Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Відповідачу направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, шляхом направлення на електронну адресу. Відповідач заяву із запереченням про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву до суду не направив. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі рішення у відповідності до вимог п. 5 ст. 279 ЦПК України та відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач 26.04.2021 р. придбав у Інтернет-магазині «[INFO]» телефон вартістю 3190 грн. Продавець встановив гарантійний строк на вказаний товар на 12 календарних місяців з дня придбання. Як зазначив позивач у зв`язку з неодноразовим виявленням одного і того ж дефекту, під час гарантійного терміну, позивачу було видано довідку про неремонтноспроможність обладнання №5006920" від 25.08.2022р. (а.с. 18). 09.08.2022 р, позивач написав заяву до інтернет-магазину " [INFO] " надати йому альтернативний телефон на час гарантійного ремонту (а.с. 21). 08.09.2022 р. позивач подав вимогу до інтернет-магазину " [INFO] " замінити дефектний телефон на якісний іншої моделі з аналогічними характеристиками (а.с.19-20). 22.09.2022 р. позивач отримав лист продавця від 15.09.2022р. з повідомленням про розірвання Продавцем публічного договору купівлі-продажу відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с.22-23). У відповідь на лист відповідача позивач з`явився до магазину відповідача, де отримав повернення грошових коштів в розмірі 3190,00 грн. та встановив факт відсутності будь-яких претензій до магазину (а.с.23). Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про захист прав споживачів». За правилом частини першої статті 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. Правові наслідки передання товару неналежної якості передбачені як статтею 678 ЦК України, так і статтею 8 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про захист прав споживачів», виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Гарантійний строк на комплектуючі вироби повинен бути не менший, ніж гарантійний строк на основний виріб, якщо інше не передбачено нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про захист прав споживачів», гарантійний строк зазначається в паспорті на продукцію або будь-якому іншому документі, що додається до продукції. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати, зокрема, безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк. Також, частиною 1 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що в разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Відповідно до пункту 12 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Відповідно до ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Гарантія якості товару поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 676 ЦК України гарантійний строк починається з моменту передання товару покупцеві, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу. Отже, з урахуванням вищенаведених норм, право на заміну товару або розірвання договору купівлі-продажу товару виникає у споживача за умови виявлення саме істотного недоліку протягом гарантійного строку, який виник з вини виробника товару. При цьому, для віднесення виявленого недоліку до числа істотних, недолік обов`язково повинен: роботи неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, бути таким, що виник з вини виробника товару, після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин та має бути наділеним хоча б однією з ознак, передбачених підпунктами «а»-«в» п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» у сукупності. Жодна із вказаних ознак сама по собі не може свідчити про наявність істотного недоліку у товарі та бути підставою для заміни товару. Відповідно до ч. 6 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» за наявності товару вимога споживача про його заміну підлягає негайному задоволенню, а в разі виникнення потреби в перевірці якості - протягом чотирнадцяти днів або за домовленістю сторін. Зазначені вимоги позивача з боку інтернет-магазину " [INFO] " були задоволені, у строки встановлені Законом України «Про захист прав споживачів» [PERSON] , було повернуто грошові кошти в розмірі 3190,00 грн., про що наявна відповідна розписка (а.с.23), в якій також зазначено, що останній претензій до магазину немає. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має справо вимагати від боржника виконання його обов`язку. За нормами ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі: розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Згідно ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положеннями ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Статтею 20 ЦК України визначено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Так, згідно положень ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення на його користь вартості дефектного телефону є необгрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки позивач самостійно погодився на повернення грошової суми, підтвердив, що претензій до магазину не має, про що свідчить відповідна розписка (а.с. 23). На підставі даної розписки суд приходить до висновку, що позивач саме погодився на розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. Таким чином не встановлено порушення прав позивача відповідачем, оскільки всі інші вимоги є похідними, вони задоволенню не підлягають, оскільки судом не встановлено порушення прав позивача відповідачем. Згідно положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, та запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача компенсації від звичайних занять, то ч. 2 ст. 138 ЦПК України встановлює, що стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, відтак компенсація, передбачена ст. 138 ЦПК України не підлягає стягненню на користь позивача. З огляду на вищезазначене суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed