Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.11.2020 р. між позивачем [PERSON] , як Позикодавцем, з однієї сторони, та [PERSON] як Позичальником, з іншої сторони, був укладений Договір позики грошових коштів, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Серафин Людмилою Вікторівною і зареєстровано в реєстрі за № 1732. Згідно з досягнутими домовленостями (п. 1 Договору) Позикодавець передав у власність Позичальнику грошові кошти в сумі 182 715, 00 грн., які за офіційним курсом Національного банку України станом на 18.11.2020 р. становили еквівалент 6 500 дол. США, а Позичальник зобов`язався у строк до 18.03.2022 р. в порядку та на умовах, встановлених Договором, повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). При цьому відповідно до п. 2 Договору сума позики була одержана Позичальником у повному обсязі до моменту підписання Договору. В п. 6 Договору сторони домовилися про те, що Позичальник поверне Позикодавцеві суму позики згідно з умовами Договору і погодженим між сторонами графіком не пізніше 18.03.2022 р. Сума позики була повернута Відповідачем лише частково у розмірі 79800,00 грн., що підтверджується банківськими виписками, копії яких додаються. Заборгованість за Договором становить 102 915, 00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 р. N2 435-IV (надалі також іменується «ЦК України») за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як зазначається в ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. П.п. 8 і 9 Договору встановлено, що у разі прострочення виконання Позичальником зобов`язання за Договором він зобов`язаний сплатити Позикодавцеві суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Також всі витрати, понесені у зв`язку із неповерненням суми позики, покладаються на Позичальника. Таким чином, оскільки Відповідач досі не виконав свого обов`язку щодо повернення суми позики у повному обсязі, позивач вимушений вимагати стягнення відповідної заборгованості в судовому порядку. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 102915 гривень. Позивач в судове засідання не з`явився, проте у поданій його представником -адвокатом Луців О.М. заяві від 08.04.2023 року справу просив розглядати за їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує (а.с.47-48). Відповідач будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті Виноградівського районного суду та направленням за місцем проживання судової розписки (а.с. 32, 45, 46), у судове засідання з невідомих суду причин повторно не з`явився і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки, тому на підставі ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що 18.11.2020 р. між позивачем [PERSON] , як Позикодавцем, з однієї сторони, та [PERSON] як Позичальником, з іншої сторони, був укладений Договір позики грошових коштів, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Серафин Людмилою Вікторівною і зареєстровано в реєстрі за № 1732 (а.с.3-3 зв.). Згідно п. 1 Договору Позикодавець передав у власність Позичальнику грошові кошти в сумі 182 715, 00 грн., які за офіційним курсом Національного банку України станом на 18.11.2020 р. становили еквівалент 6 500 дол. США, а Позичальник зобов`язався у строк до 18.03.2022 р. в порядку та на умовах, встановлених Договором, повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). При цьому відповідно до п. 2 Договору сума позики була одержана Позичальником у повному обсязі до моменту підписання Договору. Згідно п. 6 Договору сторони домовилися про те, що Позичальник поверне Позикодавцеві суму позики згідно з умовами Договору і погодженим між сторонами графіком не пізніше 18.03.2022 р. Сума позики була повернута Відповідачем лише частково у розмірі 79800,00 грн., що підтверджується банківськими виписками (а.с.4-17). Заборгованість за Договором становить 102 915, 00 грн. (182715-79800). Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України зазначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Частиною 1 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Підтвердженням укладення договору позики між сторонами та отримання коштів відповідачем є договір позики грошових коштів укладений 18.11.2020 р. між позивачем [PERSON] , як Позикодавцем, з однієї сторони, та [PERSON] як Позичальником, з іншої сторони, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Серафин Людмилою Вікторівною і зареєстровано в реєстрі за № 1732. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 11 листопада 2015 року по справі № 6-1967цс15, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу. Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Аналогічні твердження викладені в правовій позиції Верховного Суду від 8 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц. За вказаних обставин доводи позивача ґрунтуються на законі, підтверджені належними та допустимими доказами, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.144 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених судових вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив 1073,6 гривень судового збору (а.с.24), а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з Відповідача.

Outcome: approved