Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири в [ADDRESS] . 06 грудня 2017 року бабуся заповіла на випадок смерті все своє майно їй - [PERSON] . Цей заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Гурою І.В. 29 вересня 2021 року її бабуся на випадок своєї смерті все своє майно заповіла соціальному працівнику - [PERSON] . Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж.Б.. Вважає, що її права порушені та заповіт від 29 вересня 2021 року є недійсним. Вказує, що вона постійно піклувалася про бабусю, приносила ліки, продукти та інші необхідні їй речі. Оскільки вона проживала за іншою адресою і постійно знаходитися вдома у бабусі не мала змоги, тому остання 02 серпня 2017 року уклала договір про надання соціальних послуг, які надавала [PERSON] 28 вересня 2021 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж.Б. посвідчена довіреність, якою [PERSON] доручає Коркішко В.М. вчиняти від її імені дії, а наступного дня склала на неї заповіт. Вказує, що це було зроблено всупереч ст.. 238 ЦК України. Також вказує, що волевиявлення спадкодавця на час складання заповіту не було вільним, не відповідало його внутрішній волі, оскільки на той час бабуся була в дуже хворобливому стані, це видно з її почерку на заповіті. Просила суд визнати заповіт від 29 вересня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Жанною Борисівною, зареєстрований в реєстрі №1610, згідно якого [PERSON] , на випадок своєї смерті, все своє майно, і все те, що їй належало - заповіла [PERSON] , [INFO] недійсним. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2021 року відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 04 січня 2022 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. В поданому до суд відзиві відповідач зазначила, що позивач життям та здоров`ям бабусі не цікавилася. Як представник [PERSON] в своїх інтересах чи в інтересах третіх осіб жодних правочинів з приводу розпорядження майном останньої не вчиняла та довіреністю від 28 вересня 2021 року, [PERSON] не надавала їй повноважень розпоряджатися її майном. Також вказує, що за життя [PERSON] будь-яких психічних розладів не мала. Позивачем не доведено наявності підстав вважати складений 29 вересня 2021 року заповіт недійсним. Просила відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. 13 січня 2022 року ухвалою Київського районного суду м. Полтави закрито підготовче провадження по справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 11.07.2022 року позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні відмовити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав за їх безпідставністю та необґрунтованістю. Позивачем не надано жодного належного доказу, а тому просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Носова Ж.Б. в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши докази по справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є онукою [PERSON] 06 грудня 2017 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гурою І.В. та яким заповідала все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право [PERSON] , [INFO] . Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 658. 02 серпня 2017 року між Територіальним центром соціального обслуговування виконавчого комітету Київської районної в м. Полтави ради та [PERSON] укладено договір про надання соціальних послуг. Додатковою угодою до Договору від 02 серпня 2017 року сторонами обумовлено найменування соціальних послуг, які будуть надаватися, а саме закупка та доставка продуктів, промтоварів, виклик лікаря, доставка ліків, допомога в оформленні документів та оплата комунальних послуг. Надавачем соціальних послуг визначено [PERSON] , з якою [PERSON] погодила індивідуальні плани надання послуг. 29 вересня 2021 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж.Б. та яким заповідала все своє майно, яке буде належати їй на день її смерті, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй за законом на день її смерті [PERSON] , [INFO] . Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 1610. Позивач зареєстрована за адресою [ADDRESS] , що вбачається з копії паспорта, наданої до матеріалів справи. [INFO] [PERSON] померла ( а.с.10). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Згідно положень ст.202 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Позивач як на одну із підстав позову посилається на те, що 28 вересня 2021 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж.Б. посвідчена довіреність, якою [PERSON] доручає Коркішко В.М. вчиняти від її імені дії, а наступного дня склала на неї заповіт. Це було зроблено всупереч ч.3 ст.. 238 ЦК України, згідно якої представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Так, цією нормою Кодексу визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4. ст. 207 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.3,4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В судовому засіданні встановлено, що оспорюваний заповіт від 29.09.2021 року, який підписаний заповідачем [PERSON] , складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, особисто підписаний заповідачем та посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Носовою Ж.Б. що відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України. Позивачем та його представником не доведено факту та не надано жодного доказу того, що соціальний працівник [PERSON] , як представник [PERSON] вчинила будь-який правочин від імені останньої. Крім того, позивач як на підставу для задоволення позовних вимог посилається на той факт, що волевиявлення спадкодавця на час складання заповіту не було вільним, не відповідало його внутрішній волі, оскільки на той час бабуся була в дуже хворобливому стані, це видно з її почерку на заповіті. Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Згідно з вимогами статті 105 ЦПК України призначення експертизи є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи хоча б однією зі сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи. В судовому засіданні клопотань про призначення експертизи для встановлення психічного стану померлої на час складання заповіту жодною зі сторін не заявлялося. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що [PERSON] мала хронічні захворювання, однак наявність таких захворювань не є належним доказом того, що на момент посвідчення заповіту, 29.09.2021 року, вона перебувала у такому стані коли не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Позивачем та його представником суду не надано жодного доказу, що оспорюваний правочин вчинений [PERSON] без відповідного її волевиявлення. Частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено , що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, позивачем всупереч вимогам ч.1 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що позивач та його представник в судовому засіданні належними та допустимими доказами не довели підстав для визнання недійсним укладеного 29.09.2021 року заповіту. Крім того, не заслуговують на увагу посилання позивача як на підставу задоволення позову, що вона постійно піклувалася про бабусю, приносила ліки, продукти та інші необхідні їй речі, оскільки вони не можуть слугувати безумовною підставою визнання заповіту недійсним. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Жодної з передбачених статтею 1257 ЦК України обставин, в ході судового розгляду не встановлено. При цьому заповіт по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача. Враховуючи викладене, виходячи з того, що стороною позивача не надано суду доказів того, що вчинений спадкодавцем заповіт суперечить ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства та не доведено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі, що заповідач не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, тобто обставин, з якими закон пов`язує визнання заповіту недійсними, суд дійшов до висновку, що заповіт складений [PERSON] 29.09.2021 року на користь [PERSON] з її наміру та підписаний з волевиявлення заповідача, що відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України. Відповідно до норм ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, тому судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду не підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed