Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування позову зазначає, що у період з 02 лютого 2020 року по 27 червня 2021 року вона проживала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з відповідачем по [ADDRESS] . У період спільного проживання з відповідачем у них народилась дитина - син [PERSON] , [INFO] . 20 липня 2021 року сторони припинили стосунки повністю. 08 грудня 2021 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб. На даний час спільна дитина позивача і відповідача проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Тому позивач [PERSON] просить суд встановити факт, що відповідач проживав разом з нею у період з 02 лютого 2020 року по 27 червня 2021 року однією сім`єю та стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі однієї чверті заробітку (доходу). Ухвалою від 23 лютого 2023 року було відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 13 березня 2023 року, яке було відкладено на 22 березня 2023 року у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача та на 06 квітня 2023 року для належного повідомлення відповідача через оголошення на сайті. В підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали і просили задовольнити, оскільки позивач і відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мають спільну дитину, і тому у відповідності до ч.2 ст 91 СК України позивач має право на утримання. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позов до нього визнав і не заперечував проти його задоволення, вони дійсно проживали однією сім`єю в період з 02 лютого 2020 року по 27 червня 2021 року. Представник відповідача - Талалаївської селищної ради - в підготовче судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подали заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради, позовні вимоги визнають. Тому підготовче судове засідання за згодою сторін проведено без участі представника відповідача у відповідності до положень ч.3 ст 211 ЦПК України. Крім того, розглянувши визнання відповідачем [PERSON] позову в підготовчому судовому засіданні, суд приходить до наступного висновку. Положенням ч.4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього кодексу. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Поскільки визнання відповідачем позову у даному випадку не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, поскільки сто рони дійсно проживали в зазначений позивачем період однією сім`єю, відповідач не заперечує цього факту і не заперечує проти позову в цілому, це не суперечить закону, права свободи та інтереси інших осіб при цьому не зачіпаються, тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи у підготовчому судовому засіданні. Судом під час розгляду справи по суті встановлені фактичні обставини справи, та зміст спірних правовідносин, які підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні і на підставі яких встановлені відповідні обставини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] є [PERSON] (а.с.17). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08 грудня 2021 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.15). Неповнолітня дитина позивача і відповідача на даний час проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується копією довідки Талалаївської селищної ради від 03.01.2023 року (а.с.16). Розглядаючи вимогу позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю з відповідачем, суд виходить з наступного. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно ч.2,4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно вимог ч.4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права жінки на утримання від чоловіка в разі проживання з нею їхньої дитини, як це передбачає ч.2 ст 91 СК України. Позивачем доведено, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу як жінки та чоловіка породжує для неї юридичні наслідки, а саме це підтвердження необхідне для надання їй утримання відповідно до чинного законодавства як законного члена сім`ї, у зв`язку із чим суд вважає за можливе задовольнити заяву, оскільки позивач довела це належними та допустимими доказами, а відповідач зазначений факт визнав. Розглядаючи позовну вимогу [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів на її утримання, суд виходить з наступного. Згідно ч.2 ст 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею чи з ним їхньої дитини, зокрема, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 цього Кодексу. Положенням ч.2 ст 84 СК України в свою чергу передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Зазначене право дружина має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Положенням ч.1 ст 79 СК передбачено, що аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідач [PERSON] визнаючи позов до нього в повному обсязі, не надав суду жодних заперечень з приводу можливості його утримувати позивача шляхом сплати аліментів, тому суд приймає це як факт того, що він може надавати матеріальну допомогу, що в сукупності із встановленим фактом спільного проживання сторін однією сім`єю з позивачем є підставою для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача до досягнення їхньою спільною дитиною трьох років. Тому суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі однієї чверті доходу відповідача, починаючи з 23 лютого 2023 року - дня подання позовної заяви. Крім того, ч.5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При подачі позову до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, тому у відповідності до ч.6 ст 141 ЦПК України сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь держави, а оскільки в ході розгляду справи суд прийшов до висновку про задоволення позову, тому з відповідача на користь держави підлягає до стягнення сума судового збору в повному обсязі за вимогу окремого провадження в розмірі 536 грн 80 коп та позовного - 1073 грн 60 коп, на загальну суму 1610 грн 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved