Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просив передати на виховання та визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] (проживає за адресою: [ADDRESS] , рнокпп: [NUMBER] ). Мотивував позов тим, що 14.04.2003 р. між ним та [PERSON] (далі-Відповідач) було укладено шлюб, у зв`язку з чим виконкомом Жовтневої сільської ради Кагарлицького району Київської області було проведено його реєстрацію та видано свідоцтво про одруження серія [NUMBER] від 14.04.2003 р. Від спільного шлюбу Позивач та Відповідач мають двох дітей, а саме: - [PERSON] , [INFO] . - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 25.07.2018 року у справі № 368/925/18 шлюб між Сторонами було розірвано та визначено місце проживання дочки [PERSON] разом з матір`ю, тобто Відповідачем. Разом з тим, Відповідач на даний час не забезпечує дочці [PERSON] належних умов проживання, не приділяє дитині достатньо уваги, та на даний час дочка постійно проживає з Позивачем. На підставі чого позивач вважає, що проживання дитини з батьком краще відповідатиме інтересам дитини. Наразі Позивач проживає у [ADDRESS] . Зазначений житловий будинок належить на праві власності Позивачу на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння під 04.06.2004 р. Відповідно до довідки виконавчого комітету Кагарлицької міської ради №15 від 18.01.2023 р. у вказаному будинку разом з Позивачем проживає дочка [PERSON] . Мати, тобто Відповідач, не приймає участі у вихованні дочки [PERSON] та з 2018 року батько, тобто Позивач, виховує дочку один по даний час. Отже, на думку Позивача наявні усі підстави для визначення місця проживання дочки [PERSON] з батьком. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, моральною, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІ1 (далі - Конвенція про права дитини), дсржави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави- учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої-третьої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини другої та третьої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків дія ти в її інтересах. Враховуючи, що з 2018 року по даний час дочка [PERSON] проживає з Позивачем, Позивач вважає, що визначення місця проживання дитини разом з ним краще відповідатиме інтересам спільної дочки. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив задоволити. Представник Виконавчого комітету Кагарлицької міської ради Обухівського району Київської області як орган опіки та піклування Прохоренко Л.М. в судовому засіданні проти позову не заперечувала, так згідно Висновку про визначення місця проживання дитини з батьком, виконавчий комітет вважає за доцільне проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, а тому проведено заочний розгляд справи відповідно до ст.280 ч.1 ЦПК України. Судом встановлено, що 14.04.2003 р. між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, у зв`язку з чим виконкомом Жовтневої сільської ради Кагарлицького району Київської області було проведено його реєстрацію та видано свідоцтво про одруження серія [NUMBER] від 14.04.2003 р. Від спільного шлюбу Позивач та Відповідач мають двох дітей, а саме: - [PERSON] , [INFO] . - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 25.07.2018 року у справі № 368/925/18 шлюб між Сторонами було розірвано та визначено місце проживання дочки [PERSON] разом з матір`ю, тобто Відповідачем. Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 17.05.2019 року у справі № 368/79/19 [PERSON] , звільнено від сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , які стягуються згідно судового наказу Кагарлицького районного суду Київської області від 27.12.2018 року на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , жительки [ADDRESS] на утримання сина [PERSON] , [INFO] та доньки - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви 11.12.2018 року і до досягнення дітьми повноліття і продовжити стягувати за наказом аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення донькою повноліття, та стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення сином повноліття. Також рішенням суду відмовлено в частині позовних вимог про звільнення [PERSON] від сплати аліметів на утримання дочки з обгрунтуванням, що не заявлялись позовні вимоги про визначення місця проживання дочки за наявності спору у цих правовідносинах. Постановою Київського апеляційного суду від 19.09.2019 року рішення в частині відмови в задоволенні позову змінено у мотивувальній частині , що неправильно обрано спосіб захисту порушених прав. Позивач проживає у [ADDRESS] . Зазначений житловий будинок належить на праві власності Позивачу на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння під 04.06.2004 р. Відповідно до довідки виконавчого комітету Кагарлицької міської ради №15 від 18.01.2023 р. у вказаному будинку разом з Позивачем проживає дочка [PERSON] , а відповідач не проживає на території с. Зелений Яр з 2018 року. Дочка сторін спору пояснила в судовому засіданні, що фактично проживає з батьком в с. Зелений Яр з 2018 року який здійснює її виховання та матеріальне забезпечення, а мати ні. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Позивач має стабільний дохід та в змозі забезпечувати потреби дитини. Вказане підтверджується також Висновком Виконавчого комітету Кагарлицької міської ради як органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, в якому зазначено, що комітет вважає за доцільне проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 161 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу. У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У зв`язку з цим зазначений орган необхідно залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог. Рішенням виконавчого комітету Кагарлицької міської ради від 6.03.2023 року затверджено висновок про доцільне проживання дочки з батьком. А тому, враховуючи вище зазначене позов слід задоволити частково та визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] (проживає за адресою: [ADDRESS] , рнокпп: [NUMBER] ). В частині позову про передачу [PERSON] , [INFO] на виховання батьку - відмовити, так як матір дитини, має право брати участь у її житті та вихованні незалежно від того, з ким дитина буде проживати відповідно до ст.. 12 ЗУ «Про охорону дитинства».

Outcome: dismissed