Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі свого представника адвоката Орел В.В. до суду з позовною заявою до [PERSON] і просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07.08.2007 року він та відповідач зареєстрували шлюб, актовий запис №358. Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя у сторін не склалося, у зв`язку з тим, що сторони мають різні погляди на життя, відсутні спільні інтереси, взаєморозуміння, втрачені відчуття любові та поваги. Подружні стосунки припинені, сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюб існує формально, збереження шлюбу буде суперечить інтересам сторін. Син [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю, донька [PERSON] , [INFO] мешкає разом з батьком. Спору щодо місця проживання дітей між сторонами немає. Спор щодо поділу спільно нажитого майна відсутній. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.03.2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Призначено судове засідання. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи у відсутність позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримав, просив шлюб розірвати. Відповідач надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог та ухвалення рішення не заперечувала, просила розірвати шлюб. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом було встановлено, що сторони уклали шлюб, який було зареєстровано 18 серпня 2007 року у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №358, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 18.08.2007 року (а.с. 13). В шлюбі у сторін народились діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 6, 7). Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч.1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Отже суд вважає недоцільним надання сторонам строку для примирення. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, син [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю, донька [PERSON] , [INFO] мешкає разом з батьком, що визнається відповідачем. Враховуючи наведене, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємини подружжя, дослідивши письмові докази, суд вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим, оскільки це може зашкодити інтересам позивача та відповідача, яка позов визнала, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. За ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач в своїй заяві просила суд залишити прізвище без змін. На підставі викладеного та

Outcome: approved