Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-20 00:00:00

В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у праві власності на житловий будинок, в якому просить зобов`язати відповідача надати йому доступ до кімнати № 2-5 житлового будинку літер А, площею 11,7 , вбиральні літер Д, сараю літер С та у подальшому не чинити перешкоди у доступі до вказаного приміщення та будівель. В обгрунтування позову посилається на те, що не зважаючи на рішення суду, яким визначено порядок користування земельною ділянкою між співвласниками та проведено поділ житлового будинку з господарськими спорудами в натурі , відповідач продовжує чинити перешкоди у володінні та корситуванні наступними приміщеннями: кімната № 2-5 житлового будинку літер А, площею 11,7 кв.м., вбиральнею літер Д та сараєм літер С. Відповідач не допускає його до вказаних приміщень, вчиняє сварки та бійки, викликає поліцію. Посилаючись на положення ст.ст. 316,317,319,321, 386 ЦК України просили про задоволення позову. В жовтні 2021 року надійшов відзив на позов , в якому просили відмовити в задоволенні позову, оскільки відсутні докази можливості перепалування приміщень, а відповідача незаконно позбавили його власності на приміщенян 2-5. Ухвалою суду від 21.10.2021 року витребувано з Відділення поліції №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області наступні письмові докази: - копію матеріалів перевірки, зареєстрований до Журналу єдиного обліку за №11288 від 13.05.2021 року; - копію матеріалів перевірки, зареєстрованих до ІТС ІПН за №11288 від 13.05.2021 року; - копію матеріалів перевірки, зареєстрованих до ІТС ІПН за №14041 від 10.06.2021 року; - копію матеріалів перевірки, зареєстрованих до ІТС ІПН за №22038 від 06.09.2021 року; - копію матеріалів перевірки, зареєстрованих до ІТС ІПН за №П-101 від 07.09.2021 року. Витребувано з Центрального районного суду міста Миколаєва, для огляду в судовому засіданні, справу №2-380/11. Задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Рехлецького Р.В. про виклик свідків Закрито підготовче провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у праві власності на житловий будинок та призначено справу до судового розгляду по суті . Вказана справа перебувала в провадженні судді Центрального районного суду м.Миколаєва Саламатіна О.В. Згідно Розпорядження в.о. керівника апарату суду від 06.06.2022 року "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи" в зв`язку з увільненням від виконання обов`язків судді Саламатіна О.В, на час мобілізації - справу передано на повторний розподіл справи. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2022 року дану справу розподілено на суддю Гуденко О.А. та передано останній в зв`язку з особливостями роботи суду у воєнний час - 29 червня 2022 року. Ухвалою судді Гуденко О.А. від 11.07.2022 року прийнято до провадження вказану справу , призначено судове засідання у справі . Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила про задволення позову з викладених підстав.Також представник позивача зазначила, що відповідач у справі [PERSON] та його представник штучно затягують строки розгляду справи та зловживають своїми процесуальними правами. За заявою представника відповідача справа відкладалася більше трьох разів. Доказів поважності причин неможливості участі представника відповідача у судових засіданнях жодного разу суду не надано. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені неодноразово належним чином. Представник відповідача - адвокат Вавілов А.Є. минулого судового засідання надав до суду заяву про відкладення розгляду справи, проте доказів на підтвердження поважності причин неявки в не надав. В останнє судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Зважаючи на думку представника позивач, неодноразову неявку представника відповідача та його представника, повідомлених належним чином, не бажання скористатися своїм правом на відзив, та необхідність дотримання визначених Цивільним процесуальним кодексом України строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін справи за наявними у справі доказами. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та матеріали цивільної справи № 2-380/11за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою, а також за позовом [PERSON] до [PERSON] про реальний поділ житлового будинку, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. На підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 04 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Лашина О.П., позивач [PERSON] придбав у [PERSON] у власність 66/100 частини житлового будинку з відповідною часткою прилягаючих до нього господарських та побутових споруд і будівель по [ADDRESS] . Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстроване 15 грудня 2003 року. Відповідно до державного акту довічного успадкованого володіння землею № 150 від 03 лютого 1992 року [PERSON] на праві довічного успадкованого володіння належала присадибна ділянка за адресою [ADDRESS] площею 730,4 кв.м. При цьому зазначено, що домоволодіння належить [PERSON] (4/5 частини) та [PERSON] (1/5 частини). [PERSON] на підставі договору дарування від 09 липня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Захаренко І.В., отримав у дар від [PERSON] 34/100 частини житлового будинку, з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходяться у [ADDRESS] . Отже, позивачеві що йому на підставі договору купівлі-продажу від 04 грудня 2003 року належить 66/100 часток вказаного житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових споруд. Відповідно до договору купівлі-продажу на земельній ділянці розташований один житловий кам`яний будинок, зазначений на плані літ. А, житловою площею 93 кВ. м., погріб кам`яний літ Мпд, сарай кам`яний літ. С, П.Я., душ кам`яний літ. Р, туалет з цегли літ Д, сарай з цегли літ. 3, 1/2 літньої кухні та 1/2 гаража кам`яних літ. К, сарай з піноблока літ. Н, навіс, обшитий з 3-х сторін літ. О, огорожа під № 3, 4, 8, 11, 12, будівля 1, № 7, 9. Відповідачу по справі належить 34/100 частки цього житлового будинку на підставі договору дарування від 09 липня 2002 року. Домоволодіння за вказаною адресою складається з: житлового будинку літ. А-1 площею 151,1 кв.м.; нежитлової прибудови літ.А1; вбиральні літ. Д 2,1 кв.м., сарая літ. З, 5,9 кв.м.; літньої кухні-гаража літ. К, 64,5 кв.м.; погреба літ. Мпд, підвал 13,2 кв.м.; сарая літ. Н, 10,5 кв.м.; навіса літ. О, 8,7 кв.м.; душа літ. Р ,4,5 кв.м.; сарая літ. С, 8,9 кв.м.; сарая літ. Я, 7,0 кв.м.; замощення літ. І; огорожа № 11; хвіртка № 12; ворота № 3; огорожа № 4; басейн № 7; огорожа № 8; водяний кран № 9 . Житловий будинок [ADDRESS] літ А-1 складається із двох квартир . Квартира [ADDRESS] (якою користується [PERSON] ) має загальну площу 53,9 кв.м., житлову (основну) 42,3 кв.м. та допоміжну 11,6 кв.м. Ця квартира складається з трьох житлових кімнат площами 14,7 кв.м., 10,2 кв.м. та 17,4 кв.м., кухні площею 8,5 кв.м. та коридора - 3,1 кв.м. Квартира [ADDRESS] , якою користується [PERSON] , має загальну площу 70,7 кв.м., житлову (основну) 51,4 кв.м. та допоміжну площу 19,3 кв.м. Зазначена квартира складається з трьох житлових кімнат площами 13,6 кв.м., 19,3 кв.м., 11,7 кв.м., їдальні площею 6,8 кв.м., коридора - 2,1 кв.м., кухні - 8,9 кв.м., ванни - 5,3 кв.м. та коридора - 3,0 кв.м. Рішенням від 16 жовтня 2020 року Центрального районного суду м. Миколаєва, яке набуло законної сили- залишено без змін Постановою Миколаївського апеляційного суду від 29 червня 2022 року, описку в якому усунуто ухвалою від 15 січня 2021 року Центрального районного суду м. Миколаєва, [PERSON] - задоволено. Ухвалено у користування [PERSON] надати земельну ділянку загальною площею 574,86 кв.м. (194, 17 кв.м. під забудовами, 380,69 кв.м. вільна від забудов), що відповідає його ідеальній частці 66/100, з частиною житлового будинку літ. «А-1», «а» і господарськими спорудами: вбиральня, літ «Д»; сарай літ. «З»; літня кухня - гараж літ. «К»; сарай літ. «Н»; навіс літ. «О»; сарай літ. «Я»; сарай літ. «С»; басейн літ. №7; водяний кран літ. №9; огорожі літ. № 11,12,3,4,8; відмостки та замощення літ. №11,12,3,4,8,І з відділенням за точками по лінії земельної ділянки 3,4,5,6,7,8,9,10,11,12,13,14,15,16,29,28,27,32; 25,31,30,21,22,23,24, якими позначені поворотні точки межі земельної ділянки. Надати [PERSON] у користування земельну ділянку під забудовами, яка становить 194,17 кв.м., під частиною житлового будинку «А-1», «а» - 82,44 кв.м., загальною площею - 65,60 кв.м. у складі приміщень: «І», «1-2», «1-3», «1-5», «1-6», «2-5»; під господарськими спорудами - 111,73 кв.м. Надати у користування [PERSON] земельну ділянку, вільну від забудов площею 380,69 кв.м. Надати у користування [PERSON] частину земельної ділянки площею 296,14 кв.м. (91,83 кв.м. під забудовами, 204,31 кв.м. вільно від забудов), що відповідає його ідеальній частці 34/100 з частиною житлового будинку літ. «А-1», «а» та господарськими спорудами: погріб літ. «Мпд»; сарай літ. «П»; душ літ. «Р»; частка огорожі, відмостки та замощення літ № 11,12,3,4,8,І з відділенням за точками по лінії земельної ділянки 25,26,27,28,29,17,18,19,20,21,30,31, якими позначено поворотні точки земельної ділянки (на плані позначено земельним кольором). Надати у користування [PERSON] земельну ділянку під забудовою площею 91,83 кв.м. а саме: під частиною житлового будинку літ. «А-1», «а» - 73,80 кв.м., загальною площею - 59,0 кв.м.; у складі приміщень: «ІІ», «2-2», «2-3», «2-4», «2-6», «2-7», «2-8»; під господарськими будовами - 18,03 кв.м. Надати у користування [PERSON] земельну ділянку вільну від забудов площею 204,31 кв.м. Вхід (в`їзд) літ. № 3, № 12 на земельну ділянку залишається в загальному користуванні [PERSON] та [PERSON] . У загальному користуванні [PERSON] та [PERSON] залишити земельну ділянку площею 99,84 кв.м. (по 49,92 кв.м. кожному співвласнику) з відділенням за точками по лінії земельної ділянки 1,2,3,32,27,26,25,24,23, якими позначені поворотні точки межі земельної ділянки. Огорожі залишити у користуванні співвласників відповідно до встановленого порядку користування земельною ділянкою. Зустрічний позов [PERSON] в частині зміни ідеальних часток співвласників в житловому будинку [ADDRESS] залишити без задоволення. Зустрічний позов [PERSON] в частині реального поділу житлового будинку [ADDRESS] задоволено частково. Виділити у власність [PERSON] приміщення: 1-2, площею 14,70 кв.м.; 1-3, площею 8,5 кв.м.; 1-5, площею 10,2 кв.м.; 1-6, площею 17,40 кв.м.; 2-5, площею 11,7 кв.м.; І, площею 3,1 кв.м. Разом по частині будинку [PERSON] виділити: вбиральня, літ Д; сарай літ. З ; літня кухня - гараж літ. К; сарай літ. Н; навіс літ. О; сарай літ. Я; сарай літ. С; басейн літ. №7; водяний кран літ. №9; огорожі літ. №11,12,3,4,8; замощення літ. №1, що становить 60/100 частини житлового будинку по [ADDRESS] . Виділити у власність [PERSON] приміщення: 2-2, площею 13,6 кв.м.; 2-3, площею 19,3 кв.м.; 2-4, площею 6,8 кв.м.; 2-6, площею2,1 кв.м.; 2-7, площею 8,9 кв.м.; 2-8, площею 5,3 кв.м.; ІІ площею 3 кв.м. Разом по будинку [PERSON] виділити: погріб літ. Мпд; сарай літ. П; душ літ. Р; огорожі літ. № 11, 12, 3, 4, 8; замощення літ. №1, що становить 40/100 частини житлового будинку по [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за відхилення від ідеальної частки у житловому будинку по [ADDRESS] на 6/100 у розмірі у розмірі 32 868 грн її інвентаризаційної (дійсної) вартості. Користування горищним простором та інженерними комунікаціями лишається без змін. Визначаючи варіант розподілу житлового будинку по [ADDRESS] суд вважав за необхідне обрати саме варіант № 5, запропонований у висновку експерта від 16 жовтня 2018 року № 115-043/078. За цим варіантом відхилення від ідеальних часток є незначним (найменшим зі всіх варіантів), тому такий варіант буде відповідати інтересам сторін та приписам статті 41 Конституції України щодо непорушності права власності. Технічна можливість проведення перепланування і ізоляції двох частин житлового будинку літ. А відповідно до п`ятого варіанту підтверджується звітом № 289 від 04 лютого 2020 року, складеним ФОП [PERSON] . Відповідно до цього звіту технічний стан основних несучих конструкцій спірного житлового будинку є задовільним. Деформації будівлі відсутні, відсутні видимі пошкодження які свідчать про зниження несучої здатності конструкції. Таким чином є можливість виконати дверний отвір з приміщення 2-2 в приміщення 2-5 та закладання дверного отвору з приміщення 2-2 в приміщення 2-5. Перегородка з приміщення 2-2 в приміщення 2-5 не є несучою. Згідно переліку будівельних робіт постави Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 406 роботи не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. Виконання дверного отвору проводиться без застосування інструменту ударної дії. Матеріалами справи підтверджується, що протягом 2021 року позивач його представник [PERSON] багаторазово зверталися до органів поліції з приводу конфлікта з [PERSON] з приводу розподілу земельної ділянки та прибудинкової території , фізичних погроз на адресу [PERSON] . З досліджених судом матеріаалів ЄО з ГУНП в Миколаївській області не вбачається перешкоджання відповідача у доступі саме власнику житлового будинку [PERSON] . Явку свідків позивач до суду не забезпечив, хоча у підготовчому провадженні заявляв відповідне клопотання, яке було задоволено судом. Разом з тим, позиція відповідача як у цій справі, так і під час розгляду всіма судовими інстанціями справі № 2-308/11 свідчить про те, що останній дійсно не погоджуєтьяс з визначеним судом порядком розподілу домоволодіння та не заперечує, що не має наміру передавати у власність позивачеві приміщення 2-5, яким користується фактично він, а також інші господарські споруди. У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно з п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 - застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. За таких обставин суд доходить висновку про доведеність факту чинення відповідачем перешкод позивачу в здійсненні ним права користування належними йому житловими приміщеннями та господарськими спорудами, у зв`язку із чим вважає вимоги про усунення таких перешкод законними та частковообґрунтованими. Спосіб захисту, обраний позивачем, шляхом зобов`язання відповідача не чинити йому перешкод у користуванні вбиральнею літер Д та сараєм літер С та у подальшому не чинити перешкоди у доступі до вказаних будівель шляхом надання доступу до них та зобов`язання в подальшому не чинити перешкод у доступі та користуванні відповідає змісту порушеного права та характеру порушення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задволенню. Що стосується вимог позовув частині зобов`язання відповідача надати доступ до кімнати № 2-5 житлового будинку літер А, площею 11,7 кв.м., то суд вважає за необіхдне зазначити наступне. Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року №20 передбачено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. В дійсних правовідносинах сторін при ухваленні рішення від 16.10.2020 р. поділ будинку проведено судом у відповідності до ідеальних часток співвласників у праві власності на житловий будинок, технічної характеристики житлового будинку, відображеної в технічних паспортах, матеріалах інвентарної справи на житловий будинок, при наявності відповідного технічного звіту № 289-04-02-2020 від 04.02.2020 року, щодо можливості проведення такого поділу будинку. Тобто фактично правоспільної часткової власності сторін на вказане домовлодіння - припинено в силу вимог закону після проведення його реального поділу. Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок літер А, приміщення спірне 2-5 є суміжним з приміщенням 1-3 ( у власності позивача) та приміщеннями 2-2 та 2-4 ( у власності відповідача, при цьому вхід( двері) у спірне приміщення існують лише з приміщення 2-2. Разом з тим, як вбачається з вказаних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій , визначаючи варіант розподілу житлового будинку по [ADDRESS] суд вважав за необхідне обрати саме варіант № 5, запропонований у висновку експерта від 16 жовтня 2018 року № 115-043/078. Відповідно до варіанту № 5 для ізоляції двох окремих частин житлового будинку літ.А-1 та прибудов до нього літ. №а, №А1, для 1-го та 2-го співвласників пропонується перепланування, а саме: демонтаж дверного блоку з приміщення 2-2 до приміщення 2-5; закладення дверного прорізу з приміщення 2-2 в приміщення 2-5 цеглою, поштукатуривши перегородки з обох сторін; демонтаж кам`яної кладки перегородки з приміщення 1-3 в приміщення 2-5 і встановлення дверного блоку. І лише після запропонованого експертам переобладнання житлового будинку по [ADDRESS] кожній із сторін може бути виділено відокремлену та ізольовану частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Таким чином, зі змісту вказаних судових рішень та аналізу висновку експерта, який прийнято судом як підстава розподілу вказаного житлового будинку слідує, що виділ в натурі співвласнику [PERSON] кімнати 2-5 можливий лишешляхом виконання перепланування, а саме закладення дверного прорізу з приміщення 2-2 в приміщення 2-5 та демонтаж кам`яної кладки перегородки з приміщення 1-3 в приміщення 2-5 і встановлення дверного блоку. Проте доказів того, що такі роботи були виконані - позивачем суду не надано . А користування кімнатою 2-5 тим шляхом, яким наразі просить позивач ( просто надання доступу) - можливий лише при проходженні позивача через прибудову ІІ та кімнату 2-2 , яка належить відповідачеві. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий,неупередженийта своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метоюефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб,інтересів держави. Як викладено у висновках в Постанові ВП ВС, 21.09.22, справа N908/976/190 застосування будь-якого способу захисту цивільного права таінтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Цеозначає, що: застосування судом способу захисту, обраногопозивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивнеправо, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосібзахисту повинен відповідати характеру правопорушення;застосування обраного способу захисту має відповідати цілямсудочинства; застосування обраного способу захисту не повинносуперечити принципам верховенства права та процесуальної економії,зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися зазахистом до суду (пункт 5.6). Як викладено у висновках в ПостановіВП ВС, 18.01.23, справа N488/2807/17 ,застосування конкретного способу захисту цивільного права залежитьяк від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа,так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такіправо чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобтотаким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеруйого порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цимидіяннями наслідкам (пункт 86). При цьому критеріями ефективності судового рішення прозадоволення позову є : судове рішення забезпечить захист/відновленняпорушеного/оспорюваного права/інтересу; у позивача не буде потреби ще раз звертатися до суду з іншимивимогами (виконання завдання судочинства); судове рішення можливо виконати. Наслідками задоволення вимог, які не відповідають критеріям ефективності є : судове рішення не захищає/не відновлює порушене/оспорюванеправо/інтерес;судове рішення створює передумови для іншого судовогопроцесу, у якому буде відбуватися захист права/інтересупозивача; встановлює факти, які сторони можуть використовувати якпреюдиційні; встановлює факти, на підставі яких можливий переглядіншого судового рішення, що набрало законної сили, занововиявленими обставинами; судове рішення неможливо виконати. При цьому, як багаторазово зазначено у в усталеній практиці ЄСПЛ, критеріями сумісності заходу втручання у право на мирневолодіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу доКонвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національномузаконі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змістувказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційнимлегітимній меті втручання у право . Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛконстатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не будедотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такогопорушення, якщо дотримані всі три критерії. Так, задоволення позову у обраний позивачем спосіб - зобов`язання відповідача надати доступ до кімнати 2-5 житлового будинку літер А без визначення конкретного шляху такого доступу, адже з матеріалів справи вбачається ( і нішого позивачем не доведено), що такий доступ можливий лише через житлові приміщення, які перебувають у власності відповідача, - не відповідає критеріям ефективності судового рішення про задоволення позову . За такого, судове рішення неможливо буде виконати, адже про встановлення сервітуту позивач не просить, не зазначає яким шляхом відповідач повинен надати цей доступ - передати ключі від власного помешкання чи інше. Також, обраний спосіб захисту не відповідає характеру правопорушення - адже і позивач не виконав свого обов`язку щодо переобладнання будинку та облаштування входу до спірного приміщення, що повинно було запобігти порушенню його прав з боку відповідача ( при цьому позивач навіть не надав доказів того, що таке переобладнання неможливо провести в тому числі і через перешкоди відповідача, і що він взагалі намагався його здійснити). Застосування обраного позивачем способу захисту не відповідає цілямсудочинства та частково суперечить принципам верховенства права - з огляду на те, що фактично у такий спосбі порушується і право відповідача на вільне та безперешкодже користування своєю власністю, адже фактично позивач отримує право на нерегламентований прохід через житлові приміщення [PERSON] , що в свою чергу не відповідачє критеріями сумісності заходу втручання у право на мирневолодіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу доЄвропейської Конвенції з прав людини. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову у задволенні позовних вимог в цій частині з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права, що не перешкоджає [PERSON] звернутися до суду за захистом своїх прав у належний спосіб. Приймаючи остаточне рішення у справі, суд враховує також те, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaariv. Finland, N 49684/99, § 2)). З огляду на те, що позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, суд відповідно до статті 141 ЦПК України вважає за необхідне розподілити судові витрати у справі пропорційно до задволених вимог, а саме стягнути з відповідача на корсить позивача частину сплаченого судового збору у розмірі 454 грн та половину витра на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн ( сплата позивачем адвокатського гонорару у розмірі 5000 грн підтверджуються наявними у справі належними доказами).

Outcome: partial