Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

20.06.2022 року заявник звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із заявою про визнання особи безвісно відсутньою. В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що вона є рідною донькою [PERSON] , [INFO] . В будинку у [ADDRESS] зареєстровані на проживання, син [PERSON] , 2005 р.н., донька [PERSON] , 2009 р.н., брат [PERSON] , 1987 р.н., батько [PERSON] , 1963 р.н., мати [PERSON] , 1961 р.н.. Її батько, [PERSON] , [INFO] володіє частиною будинку у [ADDRESS] . Останній часто вживав алкогольні напої і її батьки розірвали шлюб. Після розірвання шлюбу її батько [PERSON] , [INFO] по місцю реєстрації відсутній більше 14 років і місце його перебування їй не відоме. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого [ADDRESS] безвісно відсутнім. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити в повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що вона бувша дружина [PERSON] , [INFO] , з яким у 2004 році розірвала шлюб. Підтвердила, що після розірвання шлюбу її бувший чоловік їздив на заробітки в Росію. За місцем свого проживання у [ADDRESS] не появлявся більше десяти років. Вислухавши пояснення представника заявника, зацікавленої особи та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що заявник [PERSON] є дочкою [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] . З повідомлення Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області № 22/02-23 від 09.01.2023 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , який раніше проживав за адресою [ADDRESS] , останні п`ять років до сільради не звертався і місце його перебування їм не відоме. З повідомлення КНП «ЦПМСД» Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області № 16 від 06.02.2023 року вбачається, що [PERSON] , 1963 р.н. на протязі останніх п`яти років в амбулаторію не звертався та на обліку не перебуває. \~ \~ \~ \~Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23.12.2008 року за [PERSON] , [INFO] визнано право власності на частину будинковолодіння за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Ці відомості дозволяють визначити право осіб на звернення до суду в справі цієї категорії, коло заінтересованих осіб, необхідні докази. Згідно ст.43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. За вимогами ст.ст.305-309 ЦПК України виникнення справ про визнання громадян безвісно відсутніми зумовлені необхідністю захисту майнових прав громадян, справи про правовий статус яких розглядається судом, захистом інтересів осіб, які мають певні правовідносини з особою, тривала відсутність якої позбавляє їх можливості користуватись своїми правами. Згідно положень статті 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти» особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду. Особа вважається зниклою безвісти до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом. Надання особі статусу зниклої безвісти відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством. Якщо особа, зникла безвісти, оголошена померлою, але її місцеперебування, місце поховання чи місцезнаходження її останків не встановлено, проведення розшуку такої особи в розумінні цього Закону не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження її останків. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою». 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження №61-34068св18 підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Більше того, визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла). З`ясувавши всі обставини у справі, а саме відсутність відомостей про перебування [PERSON] , [INFO] у місці його постійного проживання та за місцем його реєстрації, відсутність відомостей про дійсне перебування останнього і неможливість отримати такі відомості, сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про його місце перебування, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку про наявність юридичного складу для визнання [PERSON] , [INFO] безвісти зниклим та наявність підстав для задоволення заяви. Згідно ч.7 ст.94 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст.44 ЦК України заявник має право звернутися на підставі цього рішення суду до нотаріуса за останнім місцем проживання [PERSON] , [INFO] для опису належного йому майна та встановлення над ним опіки. Також, слід роз`яснити, що згідно ч.1 ст.45 ЦК України, якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Відповідно до положень ст.309 ЦПК України, у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою. На підставі викладеного та

Outcome: approved