Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Калушу Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області 04.05.2011 року, актовий запис № 144, залишити прізвище [PERSON] , та стягнути судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 04.05.2011 вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу в них народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які знаходяться на її утриманні. Причиною розлучення є те, що відповідач зловживає спиртним, ображає її та застосовує фізичну силу, не приділяє відповідної уваги сімї та свої інтереси ставить вище сімейних цінностей. У них різні погляди на життя, у зв`язку з чим виникають сварки та непорозуміння. Вони втратили почуття любові один до одного та стали чужими людьми. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, та твердо вирішила розірвати шлюб. Позивачка у поданій заяві просила здійснювати розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подавав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбаченому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 20.02.2023 відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання за участю сторін в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов. Від відповідача будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень не поступало, як і не повідомляв він про причини своєї неявки в судові засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивача суду не надав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідач, хоч і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав, а тому протокольною формою ухвали суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Калушу Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області 04.05.2011 року, актовий запис № 144 (а.с.4). Як вбачається зі світлокопії свідоцтва про народження за час шлюбу у сторін народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (а.с.5,23). Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітньої дитини, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові заяви та докази, які надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, через відсутність взаєморозуміння. Шлюбні відносини фактично припинені і практично крім шлюбу сторін нічого не зв`язує. Відповідач заперечень з даного приводу чи будь-яких інших заяв та клопотань не заявляв, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Таким чином, у разі наявності спору щодо встановлення місця проживання дитини батьки не позбавлені можливості звернутися до суду із відповідним позовом. Водночас судом звертається увага на те, що під час розгляду цієї справи не вирішується питання саме про визначення місця проживання дітей. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків буде проживати неповнолітня дитина суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Матеріали дійсної справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Проживання дітей з матір`ю не позбавляє батька приймати участь у вихованні та розвитку дітей. Вимоги про встановлення місця проживання неповнолітніх дітей позивачем не ставилось, а лише заявлялась вимога про залишення проживання неповнолітніх дітей сторін із матір`ю. Вказані позовні вимоги не є тотожними. Такі висновки узгоджуються з правовими позиціями, викладеними у постанові Верховного Суду у справі № 200/952/18 від 15 січня 2020 року (провадження № 61-14859св19) Враховуючи вищезазначене, вік неповнолітніх дітей, а також ту обставину, що фактів, ознак чи наявність інших випадків, які б давали підстави вважати, що залишення дітей з матір`ю є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання, не встановлено, враховуючи також приписи Декларації про права дитини, міжнародних актів, що регулюють питання захисту прав та свобод дітей, національного законодавства, суд дійшов висновку, що залишення проживання неповнолітньої дитини саме з матір`ю є правомірним. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати, залишити позивачці прізвище [PERSON] . Розподіл судових витрат між сторонами: Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою сплачено судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що позивачка уклала з адвокатом Сидор Я.М. договір про надання правової допомоги та сплатила вартість послуг в загальній сумі 2000,00 грн., що підтверджено квитанцією №464626 від 10.02.2023 (а.с.12). За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 2000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги та 1073,60 грн. судового збору. На підставі викладеного, статей 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113, 114 СК України та

Outcome: approved