Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 18 серпня 2022 року біля 21.00 години в громадському місці на балконі будинку над магазином "ОРС" за адресою [ADDRESS] , [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, бувши агресивно налаштованим, розуміючи, що на вулиці знаходяться інші особи, безпричинно став висловлюватися на адресу позивача нецензурними словами та такі дії уперто та тривалий час не припиняв. Протягом кількох днів після інциденту позивач переживав нервові стреси через публічне приниження його честі та гідності, не міг нормально спати та працювати. Дії відповідача направлені на приниження його честі та гідності надзвичайно негативно вплинули на його психоемоційний стан та такими діями було порушено особисті немайнові права позивача та заподіяно моральну шкоду, яку позивач оцінив в 100 000 гривень. Згідно ухвали судді Свалявського районного суду від 06 вересня 2022 року позовну заяву залишено без руху до виправлення недоліків. Відповідно до ухвали судді Свалявського районного суду від 13 жовтня 2022 року прийнято позовну заяву до провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14.30 год. 10.11.2022 року. Відповідно до ухвали Свалявського районного суду від 06.03.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд справи. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав повністю. Відповідач та його представник заявлених вимог не визнали. Зокрема, відповідач пояснив, що не мав наміру образити позивача, вважає, що його слова було невірно сприйнято. Представник відповідача зазначив, що відповідач помилково сприйняв ситуацію та помилково вважає, що йому заподіяно моральну шкоду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. В судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт образливих висловлювань відповідача на адресу позивача в присутності сторонніх осіб. Зокрема, такі в судовому засіданні підтверджені показами свідків [PERSON] , [PERSON] , оглянутими матеріалами справи про адміністративне правопорушення справа №306/1589/22 (які містять і письмові пояснення відповідача, які підтверджують факт висловлювання нецензурною лайкою відповідача на адресу позивача), переглянутим судом відеозаписом. Спростування відповідних фактичних обставин відповідачем не надано. Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За таких обставин вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є підставними. Визначаючи розмір заподіяної шкоди суд виходить із такого. Критерії, які суд оцінює при визначенні розміру моральної шкоди: - характер правопорушення - глибина фізичних та душевних страждань, яка визначається в залежності від особистих властивостей психіки потерпілого та характеру шкоди, яка йому завдана; - погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації - ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. - інші обставини, що мають істотне значення (тривалість страждань, істотність вимушених змін у способі життя потерпілого, можливість усунення негативних наслідків, які виникли в результаті посягання на права особи тощо). Позивач зазначив, що протягом кількох днів він переживав нервові стреси у зв`язку з публічним приниженням його честі та гідності, що супроводжувалося відчуттям сорому та приниження, негативними емоціями та психічними переживаннями. Тобто, несталий психоемоційний стан позивача тривав декілька днів. В позовній заяві не зазначено та в судовому засіданні не встановлено, що позивач змушений був докласти зусиль для продовження звичного способу життя, реалізації своїх звичок та бажань. Крім того, крім критеріїв визначених у ст. 23 ЦК України (характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи), при визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди, судом зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Доказами, що підтверджують розмір моральної шкоди можуть слугувати дані, що підтверджують дійсність моральних страждань, їх тяжкість та зміну звичного способу життя потерпілого, це можуть бути висновок спеціаліста психолога або висновок судового експерта психолога, показання свідків (свідчення друзів, колег), характеристика з місця роботи, виписки з лікарні, якщо потерпілий звертався по допомогу до лікаря невролога чи психіатра, рахунки від приватних психологів чи проходження спеціальних курсів реабілітації. Однак, саме за підсумками психологічного дослідження можна точно встановити, які саме моральні страждання були заподіяні особі даним правопорушенням, наскільки ці моральні страждання (моральна шкода) є важкими, які можливі суми компенсації моральної шкоди будуть адекватні встановленого рівня моральних страждань. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст.\~264\~ЦПК України\~-\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує,\~чи мали\~місце обставини,\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються;\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи;\~докази на\~їх підтвердження;\~ст.\~89\~ЦПК України\~-\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженні наявних\~у справі\~доказів;\~ ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, обставини справи, на які позивач послалався як на підставу своїх вимог, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити частково. Зважаючи на викладене, суд вважає що розмір моральної шкоди, яка повинна бути відшкодована відповідачем з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, ступеня вини відповідача необхідно визначити в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень. Статтею 129 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: approved