Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

У лютому 2023 року представник позивача Остащенко О.М. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми у розмірі 173 122,05 грн. - 3% річних та інфляційні витрати за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Апеляційного суду м. Києві від 25.08.2016 у справі №756/4367/14-ц та судовий збір у розмірі 2 596,83 грн. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 22.03.2006 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] (надалі Відповідач) укладено Кредитний договір №6-72B/03-2006H (надалі - Кредитний договір 1), відповідно до якого Банк надав кредит в сумі 14000,00 доларів США зі строком до 22.03.2013, та зі ставкою за користування кредитом в розмірі 13, 00% річних. Також, 29.05.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та Відповідачем укладено Договір про надання споживчого кредиту №11353689000 (далі - Кредитний договір 2) відповідно до якого Банк надав кредит в сумі 50 000,00 доларів США, зі строком до 29.05.2018 та зі ставкою за користування кредитом в розмірі 15, 00% річних. 25.08.2016 рішенням Апеляційного суду м. Києва у справі №756/4367/14-ц позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за Кредитним договором 1 та Кредитним договором 2, заборгованість в сумі 315 049,69 гривень та судовий збір 5 378,14 гривень. 24.05.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Гефест» укладено Договір купівлі-продажу майнових прав №1436/К, відповідно до п. п. 1. 1. якого останній став єдиним власником всіх прав вимоги за кредитними договорами, зокрема але не виключно, за Договором про надання споживчого кредиту №6-72B/03-2006H від 22.03.2006 та Договором про надання споживчого кредиту №11353689000 від 29.05.2008 і всіх прав вимоги за забезпечувальними договорами, тим самим набув також право вимоги до боржників - майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених у додатку №1 до цього Договору. 06.11.2019 Оболонським районним судом м. Києва, винесено ухвалу, якою замінено стягувача з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Гефест» у виконавчому провадженні [NUMBER] з примусового виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 25.08.2016 у справі №756/4367/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Станом на дату подачі позову, вищезазначене рішення не виконано. Три проценти річних нараховуються за весь період порушення грошового зобов`язання, але стягненню підлягають лише в межах строку позовної давності, який ст. 257 ЦК України встановлений тривалістю у три роки. Розрахунок 3% річних за порушення зобов`язання з повернення кредиту у сумі 28 372,47 грн. за останні 3 роки до звернення до суду з позовом. Позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 173 122,05 грн. - 3 % річних та інфляційні витрати невиконання грошового зобов`язання за рішенням Апеляційного суду м. києві від 25.08.2016 у справі №756/4367/14-ц та судовий збір у розмірі 2 596,83 грн. Ухвалою суду від 16.03.2023 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 10.04.2023 року від відповідача [PERSON] на адресу електронного суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона зазначає, що строк позовної давності сплив, оскільки порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Також, 6 листопада 2019 року Ухвалою Оболонського районного№756/4367/14-ц заяву ТОВ "Фінансова компанія "Гефест" про заміну сторони виконавчого провадження [NUMBER] з примусового виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року у справі №756/4367/14-ц за позовом публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Відповідач вказує, що ТОВ "Фінансова компанія "Гефест" знало про наявність судового рішення від 25 серпня 2016 року і мало час скористатись правом на подання позовної заяви про стягнення 3% річних та інфляційних витрат.Таким чином, дата подання заяви про стягнення 3% річних та інфляційних витрат спливла 23.05.2022 року, а даний позов був поданий 28 лютого 2023 року. У вказаному відзиві, [PERSON] також вказує про звільнення позичальника від відповідальності у зв`язку ізЗаконом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18. У зв`язку із позицієювикладеною у відзиві, позивачка вважає, що пред`явлені до неї вимоги є протиправними і такими, що вчинені всупереч діючому законодавству України, а тому просить в позові відмовити. 12.04.2023 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій сторона позивача вказує, що відповідно до п.2 ч.1 ст.49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Користуючись таким правом, Позивач зменшує позовні вимоги, саме нарахування та стягнення 3% річних та інфляційні витрати, що здійснюється в межах трирічного строку з виключенням періоду воєнного стану, а саме за період з 14.02.2020 по 23.02.2022р. Тому, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача суму в розмірі 97 243,23 грн. - 3 % річних та інфляційні витрати невиконання грошового зобов`язання за рішенням Апеляційного суду м. києві від 25.08.2016 у справі №756/4367/14-ц та судовий збір у розмірі 2 596,83 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься клопотання, в якому позивач підтримує позовні вимоги та просить суд проводити розгляд справи за відсутності представника. Відповідач в судове засідання не з`явилася, судові документи направлялись їй за зареєстрованим місцем проживання і були повернуті підприємством поштового зв`язку через відсутність адресата за вказаною адресою. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі, просить суд розглядати справу за наявними матеріалами. Тому, на підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України суд вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи із такого. Встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.08.2016 р. у справі №756/4367/14-ц рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року було скасовано та ухвалено по справі нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково та стягнуто на користь ПАТ «Дельта Банк» з [PERSON] заборгованість в сумі 315 049, 69 коп. та судовий збір в сумі 5 378, 14 грн. 24.05.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Гефест» укладено Договір купівлі-продажу майнових прав №1436/К, відповідно до п. п. 1. 1. якого останній став єдиним власником всіх прав вимоги за кредитними договорами. 06.11.2019 року ухвалою Оболонського районного суду заяву ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» про заміну сторони виконавчого провадження було задоволено та замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» його правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» у виконавчому провадженні [NUMBER] з примусового виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року у справі №756/4367/14-ц за позовом публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Згідно з наданим розрахунком трьох процентів річних та втрат від інфляції за період з 14.02.2020 р. по 23.02.2022 р. сума 3 % річних складає 28354,47 грн., втрати від 68888,76 грн., а всього 97243,23 грн. Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином-ст.599 ЦК України. Відповідно до ч. 1,2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оцінка доказів і мотиви суду. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми. Норми ст. 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора. Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 Цивільного кодексу України). Тому, оскільки застосування індексу інфляції до суми боргу фактично має на меті одержання кредитором того, на що він розраховував одержати у разі належного виконання боржником грошового зобов`язання, то стягнення 3% річних є тою мірою відповідальності, яку боржник зобов`язаний понести за неналежне виконання свого грошового зобов`язання. Отже, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі N 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі N 686/21962/15-ц, провадження N 14-16цс18. Під індексом інфляції розуміється показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, отже норма ЦК України, яка регламентує сплату індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання, поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором. Позивачем надано розрахунок заборгованості, згідно з яким за період з 14.02.2020 р. по 23.02.2022 р. сума 3 % річних складає 28354,47 грн., втрати від 68888,76 грн., а всього 97243,23 грн. Доказів на спростування заявлених сум, відповідачем не надано. Надаючи оцінку доводам відповідача, викладеним у відзиві, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. У відповідності до ст.ст.256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як зазначає ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд враховує висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі N 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах №905/2324/17 та N 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Судом встановлено, що позов поданий до суду 28.02.2023 року, та розрахунок заборгованості по статті 625 ЦК України здійснено за період з 14.02.2020 р. по 23.02.2022 р., тобто в межах трирічного строку, що передує зверненню з цим позовом. Тому, строк позовної давності позивачем не пропущено. Стосовно аргументів про звільнення від відповідальності позичальника у зв`язку із введенням воєнного стану на території України, суд зазначає таке. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, пунктом 18, яким визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Суд звертає увагу, що 3 % річних та інфляційні втрати нараховувались позивачем в період із 14 лютого 2020 року по 23 лютого 2022 року, тобто до введення в дію воєнного стану на території України та до часу набрання чинності вищезгаданих змін та доповнень до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, а також законів "Про банки та банківську діяльність", "Про споживче кредитування" та "Про іпотеку". З цих підстав, суд не приймає до уваги посилання відповідача на звільнення позичальника від відповідальності. Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» до [PERSON] , на користь позивача 3% річних за період з 14.02.2020 по 23.02.2022 р. у сумі 28 354,47 грн. та інфляційних втрат за вказаний період часу у розмірі 68 888,76 грн. У відповідності до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача 2 596,83 грн. сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved