Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, посилаючись на те, що на його утриманні знаходиться їх неповнолітня дитина - [PERSON] .. Хотинським районним судом було видано судовий наказ, яким стягнуто з відповідача до сплати аліменти на дитину в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 лютого 2020 року до її повноліття. Зазначив, що з дати присудження аліментів по 30 квітня 2022 року відповідач практично постійно допускала несвоєчасну сплату аліментів, що потягло за собою право вимоги про стягнення неустойки (пені). За вказаних обставин, просив стягнути з відповідача на його користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини в розмірі 26200 гривень 96 копійок. Представник відповідача [PERSON] в інтересах останньої подав до суду відзив, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на відсутність вини відповідача у несвоєчасній сплаті аліментів. Так, відповідачу не було відомо про наявність виконавчого провадження про стягнення з неї аліментів, оскільки не була ознайомлена від відповідною постановою від 28 липня 2020 року, так як з 02 серпня 2020 року по 25 жовтня 2020 року перебувала за кордоном. Про наявність виконавчого провадження [PERSON] дізналась в січні 2021 року, у зв`язку із чим відразу сплатила заборгованість по аліментах. На час звернення до суду відповідач взагалі переплатила розмір аліментів, що свідчить про відсутність будь-якої вини щодо навмисної несплати аліментів. Відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справи щодо спорів про стягнення аліментів розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження. За змістом ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. З метою всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього дослідження доказів та з`ясування всіх обставин справи, суд з власної ініціативи ухвалив розгляд справи провести з повідомленням сторін. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав та до викладених у відзиві обставин додатково пояснив, що [PERSON] є спортсменкою та аліменти на дитину позивачу після того як вона дізналась про виконавче провадження в січні 2021 року вона сплачувала по мірі заробітку коштів. Коли у неї було більше коштів, вона переплачувала аліменти на дитину, що підтверджується розрахунком Новоселицького ВДВС. Тим самим, у [PERSON] не було вини щодо несвоєчасної сплати аліментів на дитину. Крім цього, на утримані [PERSON] є спільна дитина сторін [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом дитинства, а тому щомісячно потребує значних коштів на утримання та лікування. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні позивача. 18 травня 2020 року Хотинським районним судом було видано судовий наказ, яким стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 лютого 2020 року до її повноліття. Відповідно до наявного у судовій справі поштового повідомлення, даний судовий наказ був отриманий [PERSON] 25 травня 2020 року, про що свідчить її особистий підпис у поштовому повідомленні. Постановою державного виконавця Новоселицького ВДВС від 28 липня 2020 року за вказаним судовим наказом було відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Вказана постанова була направлена державним виконавцем на адресу [PERSON] рекомендованим поштовим відправленням, про що свідчить квитанція про оплату. Виходячи із змісту ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається належним чином повідомленим, якщо документи виконавчого провадження надсилаються йому за адресою, зазначеною у виконавчому документі (аналогічний за змістом висновок наведено у постановах Верховного Суду від 07.06.2021 року у справі № 910/15292/18, від 11.02.2021 року у справі № 914/223/19). В той же час, в матеріалах виконавчого провадження належних та допустимих доказів, які могли свідчити саме про отримання [PERSON] постанови про відкриття виконавчого провадження, не має. З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № [NUMBER], виданим П-ЗМУ Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Новоселицького ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області від 01 вересня 2022 року вбачається, що станом на дату видачі, за відповідачем заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Більше того, згідно вказаного розрахунку за відповідачем взагалі рахується надмірна переплата в розмірі 582 гривні. Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. За змістом ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 14 грудня 2020 року по справі № 661/905/19 вказавши, що якщо платник аліментів доведе, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, він є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. В ході судового розгляду з`ясовано, що до січня 2021 року [PERSON] не було відомо про наявність виконавчого провадження про стягнення з неї аліментів на користь позивача на утримання сина [PERSON] .. Так, не дивлячись на те, що в матеріалах виконавчого провадження ВП № [NUMBER] наявна квитанція про оплату рекомендованого листа поштового відправлення на адресу відповідача від 28 липня 2020 року, докази про отримання нею вказаного відправлення в матеріалах справи відсутні, між тим згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з положень п.п. 99, 105, 106 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, саме напис про одержання поштового відправлення учасником справи, в якому зазначено його прізвище, зроблений працівником поштового зв`язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків. Однак таку презумпцію може бути поставлено під сумнів і спростовано. Аналогічне тлумачення зазначених правових норм міститься у постановах Верховного Суду від 20.03.2019 року (справа № 222/1402/16), від 13.03.2019 року (справа № 639/4278/16-а), від 27.09.2021 року (справа № 806/2046/18). В досліджених судом матеріалах виконавчого провадження ВП № [NUMBER] напису про одержання [PERSON] постанови про виконавче провадження не має, що ставить під розумний сумнів її обізнаність до січня 2021 року про наявність виконавчого провадження. Суд не може припускати про доведеність певної обставини, а тому виходячи з правил про розподіл тягаря доведення, вважає недоведеним факт обізнаності [PERSON] до січня 2021 року про наявність виконавчого провадження ВП № [NUMBER]. З розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] починаючи з січня 2021 року й до вересня 2022 року регулярно сплачувала аліменти, маючи станом на 01 вересня 2022 року переплату. Одночасно, протягом вказаного періоду мали місце випадки несплати аліментів по декілька місяців із одночасним погашенням заборгованості відповідачем однієї проплатою. Вказане на думку суду із урахуванням пояснень представника відповідача про відсутність у [PERSON] регулярного доходу свідчить про наявність причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів. Оскільки, [PERSON] періодично сплачувала позивачу аліменти на дитину, а з травня 2022 року взагалі наявна переплата аліментів, суд вважає недоведеним факт умисного ухилення нею від сплати аліментів. Окрім цього, слід врахувати, що на утримані [PERSON] є спільна дитина сторін [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом дитинства, а тому щомісячно потребує значних коштів на утримання та лікування, що сторонами не оспорюється. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів, що на думку суду й було доведено стороною відповідача. Таким чином, у суду є всі підстави вважати, що [PERSON] протягом 2020-2022 років допускала випадки заборгованості позивачу щодо щомісячної сплати аліментів на дитину з незалежних від неї причин та її вина у простроченні сплати аліментів відсутня, оскільки нею вживалися всі залежні від неї заходи щодо належного виконання зобов`язання, що потягнуло за собою повну сплату розміру аліментів станом на час звернення позивача до суду та відсутність заборгованості по аліментах, у зв`язку із чим на відповідача не можна покладати таку відповідальність, як стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а тому у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. На підставі ст.ст. 195-197 Сімейного кодексу України, ст. 614 ЦК України, ст.ст. 18, 19 Закону України «Про виконавче провадження», суд

Outcome: dismissed