Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

[PERSON] 27.10.2022 року звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути із [PERSON] на його користь безпідставно набутих коштів у розмірі 10000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ним була досягнута попередня усна домовленість із [PERSON] про те, що останній виконає для нього роботи по виготовленню та встановленню міжкімнатних дверей. 14.01.2022 року позивач перерахував відповідачу на його картковий рахунок 10000 грн. в якості авансу по виготовленню дверей. Однак, після неодноразових звернень позивача жодних дій щодо виготовлення міжкімнатних дверей [PERSON] виконано не було, у зв`язку з чим [PERSON] направив відповідачу лист-претензію про повернення суми авансу.Посилаючись на викладене, просить суд стягнути із [PERSON] вказану суму коштів. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.11.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч.8 ст.178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч.2 ст.281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, дослідивши подані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [PERSON] від [PERSON] отримав завдаток у розмірі 10000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №ECM-P24A1900050796C7943 від 14.01.2023 року (а.с.9) та відповіддю АТ «Таскомбанк» №5041/47.7-5Т від 07.12.2022 року (а.с.30). З долученого до позову витягу з листування сторін у менеджері «Viber», вбачається, що вказані кошти перераховувалися позивачем у якості завдатку для виготовлення та встановлення міжкімнатних дверей, однак після неодноразових звертань позивача жодних дій щодо установлення таких відповідачем вчинено не було, у зв`язку з чим останній 20.06.2022 року звернувся до відповідача з вимогою повернути внесений ним аванс (а.с.11-15). Також встановлено, що 01.08.2022 року [PERSON] надіслав [PERSON] лист-претензію про повернення суми авансу у розмірі 10000 грн. (а.с.16, 17) Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов?язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові № 711/5065/15-ц від 17 червня 2021 року. Таким чином, внесення завдатку, як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови. Однак, як встановлено судом, договір підряду між сторонами укладений не був, у зв?язку з чим відсутні підстави вважати передані кошти завдатком. Враховуючи наведене, як встановлено судом та доведено зібраними по справі доказами, відповідач порушив взяті на себе, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають з та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10000 грн. в якості повернення суми авансу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 992,40 грн. судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову (а.с.4а).

Outcome: approved