Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся представник [PERSON] та [PERSON] - адвокат Григор`єв В.В. до [PERSON] с позовною заявою про стягнення вкладу за договором по управлінню фінансами довірителя у сумі 100 000,00 (сто тисяч) доларів США. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси справу передано за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2022 року, справу розподіллено судді Роїк Д.Я. Ухвалою судді Малиновського районного суд м. Одеса від 01.12.2022 року було відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. Позов обґрунтовано тим, що 10 вересня 2021 року Позивачі уклали із [PERSON] - Управляючій (надалі Відповідач) Договір № 10-09/2021-Б по управлінню фінансами довірителя. Відповідно до умов укладеного договору Позивачі передали в управління Відповідача грошові кошти (вклад) в розмірі 100\~000,00 (сто тисяч) доларів США, а Відповідач формує інвестиційний портфель та управляє ними з метою отримання прибутку у розмірі 7% на місяць. (п. 1.1, 1.2, 2.3 Договору). Факт передачі грошових коштів Відповідачу підтверджується розпискою згідно з якою Відповідач отримав від позивачів грошові кошти у розмірі 100\~000,00 (сто тисяч) доларів США відповідно до умов Договору № 10-09/2021-Б по управлінню фінансами довірителя. П. 3.2 Договору передбачено, що звітний період за домовленістю сторін, складає 5-7 число кожні 6 (шість) місяців на протязі дії даного договору. В цій період сторони здійснюють розрахунки по відсоткам отриманого прибутку, а після припинення дії договору Відповідач повертає Позивачам усю суму вкладу у розмірі 100\~000,00 (сто тисяч) доларів США. Так після звершення 6 шести місячного терміну Відповідач не здійснив не яких розрахунків по відсоткам отриманого прибутку та взагалі перестав виходити на зв`язок. У зв`язку із неналежним виконанням умов договору № 10-09/2021-Б по управлінню фінансами довірителя від 10.09.2021 року Відповідачем, Позивачі були змушені звернутися з даною позовною заявою, в які просять стягнути з Відповідача на свою користь вклад за договором по управлінню фінансами довірителя у сумі 100\~000,00 (сто тисяч) доларів США. Ухвалою суду від 26.01.2023 року закрито підготовче судове засідання, призначено розгляд справи по суті. Представник позивачів до початку розгляду справи подав через канцелярію суду клопотання в якому просив розгляд даної справи провести без участі позивачів та їх уповноваженого представника, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач до суду не з`явився, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від нього до суду не надходило, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу його зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ), проте судова повістка повернулась до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, який повідомлений належним чином та не повідомив суду причини своєї неявки. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Відповідно до положень ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. [PERSON] та [PERSON] Довірителі (надалі Позивачі) 10 вересня 2021 року уклали із [PERSON] Управляючій (надалі Відповідач) Договір № 10-09/2021-Б по управлінню фінансами довірителя. Відповідно до умов укладеного договору Довірителі передали в управління Управляючому грошові кошти (вклад) в розмірі 100\~000,00 (сто тисяч) доларів США, а Управляючий формує інвестиційний портфель та управляє ними з метою отримання прибутку у розмірі 7% на місяць. (п. 1.1, 1.2, 2.3 Договору). Факт передачі грошових коштів Відповідачу підтверджується розпискою згідно з якою Відповідач отримав від Позивачів грошові кошти у розмірі 100\~000,00 (сто тисяч) доларів США відповідно до умов Договору № 10-09/2021-Б по управлінню фінансами довірителя. П. 3.2 Договору передбачено, що звітний період за домовленістю сторін, складає 5-7 число кожні 6 (шість) місяців на протязі дії даного договору. В цій період сторони здійснюють розрахунки по відсоткам отриманого прибутку, а після припинення дії договору Управляючий повертає Довірителям усю суму вкладу у розмірі 100\~000,00 (сто тисяч) доларів США. Так після звершення 6 шести місячного терміну Управляючий не здійснив не яких розрахунків по відсоткам отриманого прибутку та взагалі перестав виходити на зв`язок та де саме його місце знаходження Довірителям невідомо. П. 2.2. Договору передбачено, що Управляючий гарантує своїм майном та грошовими коштами, збереження коштів в розмірі не менш ніж 100% від суми вкладу. П. 4.2. Договору передбачено, що Управляючий несе повну матеріальну відповідальність своїми коштами та своїм майном згідно п. 2.2 Договору. П 4.4 Договору передбачено, що Сторони домовились що у разі, як що Управляючий не виконає зобов`язань за даним договором, Довірителі мають право задовольнити свої вимоги, шляхом звернення стягнення на майно Управителя. У зв`язку із неналежним виконанням умов договору № 10-09/2021-Б по управлінню фінансами довірителя від 10.09.2021 року Відповідачем, Позивачі просять стягнути з Відповідача на свою користь вклад за договором по управлінню фінансами довірителя у сумі 100\~000,00 (сто тисяч) доларів США. Згідно з частиною першою статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України). Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 цього Кодексу, встановлені визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частини 1, 2 статті 321 - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 391 - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Майно це предмети матеріального світу, які перебувають у власності суб`єкта права (фізична особа, юридична особа, держава, територіальна громада, Український народ), у тому числі: окрема річ, сукупність речей, майнові права та обов`язки, гроші і цінні папери, а також майнові права на них. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Законом України «Про валюту і валютні операції», а також Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93) (чинний на момент укладання договору позики), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (чинний на момент укладання договору позики). Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. Враховуючи вище викладене можна зробити висновок, що у разі отримання грошових коштів у іноземної валюти Боржник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути Кредитору таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка була отримана. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані Відповідачем кошти в добровільному порядку Позивачам не повернуті, умови договору № 10-09/2021-Б по управлінню фінансами довірителя від 10.09.2021 року Відповідачем не виконуються, що свідчить про порушення прав Позивачів. [PERSON] та [PERSON] вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми коштів, а саме суми вкладу у розмірі 100 000,00 (сто тисяч) доларів США. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір в розмірі 12405,00 грн. ( квитанція 0.0.2578098614.1 від 16.06.2022) , тому з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню понесені ним судові витрати, а саме судовий збір в сумі 12405,00 грн.

Outcome: approved