Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

14 вересня 2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позивач [PERSON] посилається в обґрунтування своїх позовних вимог на те, що з вересня 2013 року по 2017 рік він та відповідач [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після припинення спільного проживання сторін, дочка [PERSON] проживає з матір`ю - відповідачем [PERSON] , син [PERSON] проживає з батьком - позивачем [PERSON] . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 березня 2022 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 вересня 2021 року до досягнення дитиною повноліття. Проте, відповідач [PERSON] не сплачує аліменти на утримання свого неповнолітнього сина, внаслідок чого у неї виникла заборгованість по аліментам за період з 24 вересня 2021 року по 31 липня 2022 року на суму 14291 грн. На підставі викладеного позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 14291 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн. 19 вересня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. 17 січня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач заперечила проти позову. Свої заперечення відповідач [PERSON] обґрунтовує тим, що вона та позивач [PERSON] мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після припинення спільного проживання сторін, дочка [PERSON] проживає з матір`ю - відповідачем [PERSON] , син [PERSON] проживає з батьком - позивачем [PERSON] . Судовим наказом № 686/24154/19, виданим 20 січня 2020 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області, з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19 грудня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 березня 2022 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 вересня 2021 року до досягнення дитиною повноліття. 01 серпня 2022 року постановою старшого державного виконавця Першого відділу ДВС у м.Хмельницькому ЦЗМУ МЮ (м.Хмельницький) було відкрито виконавче провадження № 69529066 про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на користь позивача [PERSON] . У вересні 2022 року із заробітної плати відповідача було утримано та перераховано позивачеві аліменти в сумі 5523,45 грн. З того часу із заробітної плати відповідача щомісячно утримуються та перераховуються позивачеві аліменти на утримання неповнолітнього сина. За таких обставин відповідач [PERSON] стверджує, що її вини у виникненні заборгованості по аліментам немає. На підставі викладеного відповідач [PERSON] просить відмовити в задоволенні позову. 18 січня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшла заява, якою відповідач повідомила, що в період з вересня по листопад 2022 року вона повністю сплатила заборгованість по аліментам. З грудня 2022 року відповідач щомісячно сплачує аліменти на утримання свого неповнолітнього сина. 16 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечив проти позову, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. З вересня 2013 року по 2017 рік позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після припинення спільного проживання сторін, дочка [PERSON] проживає з матір`ю - відповідачем [PERSON] , син [PERSON] проживає з батьком - позивачем [PERSON] . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 березня 2022 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 вересня 2021 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 07 липня 2022 року. 21 липня 2022 року на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 березня 2022 року видано виконавчий лист № 674/1254/21 про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Вказаний виконавчий лист позивач (стягувач) [PERSON] пред`явив для примусового виконання до державної виконавчої служби. 01 серпня 2022 року постановою старшого державного виконавця Першого відділу ДВС у м.Хмельницькому ЦЗМУ МЮ (м.Хмельницький) Боднарчук Д.Л. було відкрито виконавче провадження № 69529066 про щомісячне стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 вересня 2021 року до досягнення дитиною повноліття. Після відкриття виконавчого провадження державний виконавець визначив суму заборгованості відповідача [PERSON] по аліментам за період з 24 вересня 2021 року по 31 липня 2022 року в сумі 14291 грн. Згідно ч.1 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Згідно ч.3 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Згідно ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Згідно ч.9 ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ч.1 ст.8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Згідно ч.1 ст.9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення частини першої статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення Цивільного кодексу України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Згідно ч.1 ст.164 ЦК України о соба, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Згідно ч.2 ст.164 ЦК України в ідсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Таким чином, стягнення пені, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. В Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Позивач [PERSON] вказує розмір пені, виходячи із заборгованості відповідача [PERSON] по аліментам в сумі 14291 грн., визначеної державним виконавцем за період з 24 вересня 2021 року по 31 липня 2022 року, тобто до набрання судовим рішенням про стягнення аліментів законної сили (07 липня 2022 року) та до відкриття виконавчого провадження (01 серпня 2022 року). В судовому засіданні встановлено, що починаючи з вересня 2022 року відповідачем [PERSON] щомісячно здійснюються платежі зі сплати аліментів на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , в тому числі на погашення заборгованості по аліментам, яка виникла на час відкриття виконавчого провадження. За таких обставин суд приходить до висновку, що вина відповідача [PERSON] у простроченні сплати аліментів відсутня. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд вважає, що наявність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, позивач не довів, чим не виконав вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. На підставі викладеного суд вважає, що позов задоволенню не підлягає через необґрунтованість. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача [PERSON] відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed