Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 390 300,00 грн, моральну шкоду у розмірі 180 000,00 грн, витрати понесені на проведення експертних послуг у розмірі 5 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.10.2016 року за договором-купівлі продажу позивач придбала у власність квартиру [ADDRESS] . Вказує, що після прибуття у дану квартиру вона виявила, що в ній проживає відповідач [PERSON] , яка пояснила позивачу, що це її квартира, вона придбала її разом з колишнім чоловіком, але останній подарував її спільному синові [PERSON] , який пізніше продав її громадянину [PERSON] . На прохання позивача відповідач відмовилась звільнити квартиру. Позивач зазначає, що 01.06.2018 року Шевченківським районним судом міста Києва було ухвалено рішення у справі №761/30040/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] про визнання права власності, визнання договорів недійсними та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину удаваним, яким в задоволенні позовних вимог було відмовлено. 25.02.2019 року Київський апеляційний суд залишив вказане рішення без змін. Після вступу рішення суду в законну силу, 03.03.2019 року позивач вселилась в квартиру. Зазначає, що відповідачкою було завдано шкоди за результатами проживання у цій квартирі. Відповідно до проведеної оцінки від 09.08.2019 року вартість проведення відновлювального ремонту становить 390 300,00 грн. Вартість оцінки становить 5 000,00 грн. Позивач вказує, що їй також завдана моральна шкода, яку остання оцінює у розмірі 180 000,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20.12.2021 року позовну заяву залишено без руху. 14.10.2022 року на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. Відповідач не скористалась своїм правом на подання відзиву. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25.01.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Представником позивача подана заява про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про місце і час розгляду справи була повідомлена належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталась, в зв`язку з чим суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутність. На підставі положень ст. 280 ЦПК України, за згодоою представника відповідача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.10.2016 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Відповідно до п.10. договору, відчужувана квартира візуально оглянута покупцем до оформлення цього договору. Недоліків чи дефектів, які б перешкоджали її використанню за призначенням на момент огляду виявлені не були. Після укладення договору купівлі-продажу позивач не змогла вселитись до квартири, оскільки в ній проживала відповідач, яка вважала, що має право на дане нерухоме майно, яке вона придбала перебуваючи у шлюбі з [PERSON] . Відповідно до рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 1 червня 2018 року (суддя Савицький О.А.) у цивільній справі №761/30040/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності, визнання договорів недійсними та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину удаваним, судом відмовлено у задоволені первісного та зустрічного позовів. Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 26.02.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 1 червня 2018 року - без змін. Відповідно до постанови Верховного Суду від 18.02.2021 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення - рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року залишено без змін. Як встановлено судом і не спростовано відповідачем, позивач 03.03.2019 р. вселилась до кв. [ADDRESS] . На момент вселення квартира була занедбана внаслідок неналежного утримання відповідачкою домашніх тварин, оздоблення квартири було пошкоджено, пошкоджені двері та дверні коробки. Неналежне ставлення відповідачки до майна та недотримання норм при утриманні домашніх тварин актом про залиття від 11.03.2019 року, відповідно до якого встановлено залиття квартири [ADDRESS] , що сталось 07.03.2019 року з квартири [ADDRESS] внаслідок халатного використання мешканкою квартири каналізаційних мереж (викидання піску з котячих унітазів, залишення відкритими кранів на кухні перенесеної при переплануванні попередніми власниками.) Також утримання домашніх тварин відповідачкою підтверджується вимогою [PERSON] до [PERSON] про повернення з квартири котів, що їй належать. Відповідно до висновку про вартість проведення відновлювального ремонту квартири [ADDRESS] після її забруднення домашніми тваринами, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , вартість проведення відновлювального ремонту становить 390 300,00 грн. Вартість проведеного дослідження становить 5 000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Наведене свідчить про те, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Суд вважає встановленим і доведеним належними та достатніми доказами факт пошкодження майна, що належить позивачу, з вини відповідача, в зв`язку з чим позов в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 23 ЦКУ особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. В силу положень ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. завданої внаслідок пошкодження або знищення її майна. Відповідно до роз"яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивач пред`явила вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок завдання шкоди її майну. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає, що в ході судового розгляду знайшло свого підтвердження факт завдання позивачу шкоди внаслідок пошкодження її майна. Будь-яких доказів на спростування зазначених обставин з боку відповідача не надано. Вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню в розмірі 5000 гривень, оскільки внаслідок завдання шкоди позивач зазнала душевних страждань та хвилювань, змінився її спосіб життя, вона вимушена була витрачати вільний час на врегулювання питання щодо відшкодування збитків. Вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди в іншій частині не є обґрунтованими, доведеними, в зв`язку з чим не можуть бути задоволені судом. З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню частково. На підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати у справі, пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial