Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] , в обґрунтування зазначивши наступне. Вона є власником будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку на цей час зареєстрована вона та їх діти: син [PERSON] , дочка [PERSON] . Однак, починаючи з квітня 2018 року, дочка [PERSON] фактично не проживає за вказаною адресою, оскільки одружившись виїхала з домоволодіння до свого чоловіка, а тому, вважає, перестала бути членом її сім`ї. На прохання знятися з реєстрації в добровільному порядку, відповідач відмовляється, а тому іншого способу, як звернутися до суду у неї немає. Реєстрація відповідача у її будинку створює їй перешкоди в користуванні житловою площею, а саме плату за комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача проводить вона, повноцінно скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг не може, та інше. Факт реєстрації відповідача в квартирі, що належить їй на праві власності, порушує її право власності на вказану квартиру, оскільки порушує правомочність користування та розпорядження своєю власністю. Ціллю зняття з реєстрації відповідача у належному позивачу будинку є зменшення витрат по утриманню житлового будинку та можливість в подальшому здійснювати користування без обтяжень. Тому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є належним способом захисту її порушених прав. Просить суд прийняти рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право на користування житловою площею розташованою за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України була повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України не більш ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання, однак в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомляла, відзиву або будь-яких заяв щодо розгляду справи у її відсутність, на адресу суду не надходило. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, врахувавши позицію представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування житлом, а саме квартирою, власником якої є позивач. Даний спір регулюється нормами цивільного законодавства ст.ст. 391, 405 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, оскільки у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування житлом. Реєстрація місця проживання хоча і не спричиняє за собою виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власника, пов`язані з правом розпорядитися ним. Позивач [PERSON] є власником 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 18 березня 2004 року, посвідченого Очеретяною В.В., приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1086, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 3305038 сформованим 08.04.2004 року. У зазначених документах прізвище позивача [PERSON] , яке вона змінила на прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області. У належній позивачу частині житлового будинку зареєстрована в тому числі [PERSON] згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу за № 00034502464 від 06 січня 2022) [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] . У відповідності до довідки, виданої квартальним комітетом № 18 виконавчого комітету Уманської міської ради № 47, [PERSON] , 1997 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але за свідченнями сусідів [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою не проживає з квітня 2018 року. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до приписів ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, справа № 6-709цс16). Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 Цивільного кодексу України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 Житлового кодексу України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 Цивільного кодексу України, передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 Цивільного кодексу України, статей 150, 156 Житлового кодексу України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, справа № 6-709цс16). Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України». Аналогічна правова позиція вбачається у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі справа № 357/7940/16-ц. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 77-80 ЦПК України. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved