Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

Позивачка 24.10.2022 року звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), третя особа - Дніпровська філія Акціонерного комерційного банку «ФОРУМ», в якому просила суд зняти арешт та заборону відчуження з нерухомого майна, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 20.08.2013 року у виконавчому провадженні № [NUMBER] державним виконавцем Бабушкінського відділу ДВС м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Данченком О.М. на обґрунтування позовних вимог зазначила, що правонаступником Бабушкінського ВДВС є відповідач - Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), виконавче провадження № [NUMBER] здійснювалося на підставі виконавчого листа № 2-2243/10, виданого 25.10.2012 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення коштів в розмірі 43336,94 гривень з позивачки на користь «АКБ «ФОРУМ». 16.07.2013 року виконавче провадження постановою відкрито. 20.08.2013 року винесено постанову про арешт майна боржника. 21.05.2014 року винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Арешт з майна знятий не був. Зазначене виконавче провадження знищене. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. У зв`язку із відсутністю підстав для подальшого накладення арешту на майно, позивач просить позов задовольнити. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Данченко О.М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначив, що рішення суду не виконане, заборгованість у розмірі 43336,94 грн. з урахуванням виконавчого збору та витрат на виконавче провадження боржником [PERSON] не погашена, тому підстав для зняття арешту з нерухомого майна [PERSON] немає. Третя особа - АКБ «ФОРУМ» в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату та місце судового розгляду, заяв про відкладення не надала, відзив на позовну заяву не надіслала. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що на виконанні Бабушкінського ВДВС (правонаступник - відповідач Перший Правобережний відділ ДВС у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження № [NUMBER], яке здійснювалося на підставі виконавчого листа № 2-2243/10, виданого 25.10.2012 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення коштів в розмірі 43336,94 гривень з позивачки на користь «АКБ «ФОРУМ». 16.07.2013 року виконавче провадження № [NUMBER] постановою відкрито. 20.08.2013 року за даним виконавчим провадженням винесено постанову про арешт майна боржника. 21.05.2014 року винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Арешт з майна знятий не був. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за реєстраційним номером обтяження 2462389 12.09.2013 року було накладено арешт на все нерухоме майно боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження , серія та номер ВП № [NUMBER] , виданий 20.08.2013 року державним виконавцем Бабушкінського ВДВС ДМУЮ Данченком О.М. Відповідно до листа в.о.начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гомілка А. від 25.07.2022 року встановлено, що 21.05.2014 року державним виконавцем відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Більш детальну інформацію надати неможливо через знищення виконавчого провадження ВП № [NUMBER] у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Як зазначено у статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує права відповідно до статті 16 ЦК України. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Згідно із ч.2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. При надходженні заяви боржника у випадках виявлення арештів, державний виконавець перевіряє підстави завершення, наявність інших виконавчих проваджень, та у разі виконання боржником покладених на нього зобов`язань рішенням суду, державним виконавцем готується постанова про зняття арешту з майна (у разі її відсутності в матеріалах виконавчого провадження), завіряється підписом та гербовою печаткою, що є підставою для зняття арешту та внесення відповідних записів до Державних реєстрів. У разі, якщо арешт накладений по виконавчому провадженню, яке знищено, відповідно до пункту 9.9 порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 25.12.2008 №2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки, державним виконавцем на заяву боржника надається письмово роз`яснення (довідка) для звернення до суду. Згідно п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року « Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Згідно із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26 листопада 2019 року по справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19), орган державної виконавчої служби у справах за позовами осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, може залучатися судом як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. В даному випадку виконавче провадження № [NUMBER] знищене, доказів повторного звернення стягувача АКБ «ФОРУМ» протягом більше ніж восьми років для примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості з [PERSON] матеріали цивільної справи не містять. Суд, оцінивши надані докази, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що в ході розгляду справи доведені ті обставини, на які представник позивача посилається як на підстави позовних вимог, позовні вимоги є підставними, тому підлягають задоволенню. Нормою частини 1 статті 141 ЦПК України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати за сплачений судовий збір за подання позовної заяви. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно з ч. 2 цієї статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачкою [PERSON] та адвокатом Трофімовим Д.Ю. 30.06.2022 року укладено договір про надання правової допомоги. Клієнт зобов`язується оплатити працю адвоката у розмірі 3000 грн. Позивачкою також додано розрахунок на надані юридичні послуги, додаткова угода про надання правової допомоги, акт про приймання виконаних робіт та здійсненої оплати від 24.10.2022 року. Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Тобто суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Саме інша сторона зобов`язана довести не співмірність заявлених опонентом витрат. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на вищевикладене, зокрема те, що позовні вимоги були розглянуті в спрощеному провадженні, відповідач не заявляв про не співмірність заявлених витрат, та позов задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 3 000 (три тисячі) гривень на правничу допомогу.

Outcome: approved