Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 24.02.2023 року надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталя Станіславівна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню(а.с. 1-9). Позов пред`явлено за правилами альтернативної підсудності - за місцем виконання виконавчого напису (частина 12 статті 28 ЦПК України). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 24 лютого 2023 року визначено головуючого - суддю Скотар Р.Є. Ухвалою суду від 27 лютого 2022 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Витребувано у Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» належним чином завірені копії документів: кредитного договору або іншого договору з усіма додатками, на підставі якого вчинено виконавчий напис № 9278 від 19.02.2021 року; заяви, яка подавалась приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису № 9278 від 19.02.2021 року; виписки з рахунку [PERSON] , із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою про непогашення заборгованості; детального розрахунку заборгованості; інших документів які подавались на підтвердження безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; документів, які підтверджують витрати за вчинення виконавчого напису. Витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни належним чином завірені копії документів: кредитного договору або іншого договору з усіма додатками, на підставі якого вчинено виконавчий напис № 9278 від 19.02.2021 року; заяви, яка подавалась приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису № 9278 від 19.02.2021 року; виписки з рахунку [PERSON] , із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою про непогашення заборгованості; детального розрахунку заборгованості; інших документів які подавались на підтвердження безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; документів, які підтверджують витрати за вчинення виконавчого напису.(а.с. 37). На виконання вимог статей 178, 191, 278 ЦПК України Відповідач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» надав до суду заяву про визнання позовних вимог, в якій позовні вимоги позивача визнав та не заперечував проти визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса № 9278, вчиненого 19.02.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., просив стягнути з АТ «Перший Український Міжнародний банк» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 50%. Від третьої особи Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталі Станіславівни на виконання ухвали від 27 лютого 2023 року завірені належним чином копії документів, надано не було, пояснень на позов не надходило. Від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Лесі Вікторівни, пояснень на позов не надходило. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стислий виклад позовних вимог позивача. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що у січні 2023 року [PERSON] дізнався, що приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. відкрите виконавче провадження № [NUMBER] з виконання виконавчого напису № 9278 від 19.02.2021 року, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ПУМБ» заборгованості у розмірі 22445,08 грн. Як зазначено у виконавчому написі, [PERSON] є боржником за Кредитним договором № 85019838594 від 10.09.2015 року, укладеним з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». За інформацією, яка викладена у виконавчому написі, строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 23.12.2019 року по 22.12.2020 року. Сума заборгованості складає 22445,08 грн, у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 12051,22 грн, прострочена заборгованість за комісією - 4017,02 грн, прострочена заборгованість за процентами - 1,33 грн, неустойка за порушення зобов`язань по кредиту - 6375,51 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату з АТ «ПУМБ» у розмірі 250,00 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь відповідача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з позивача за виконавчим написом становить 22695,08 грн. Позивач вважає даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки АТ «ПУМБ» не надсилало [PERSON] та відповідно позивач не отримував від відповідача будь-яких письмових повідомлень про усунення порушень за Кредитним договором № 85019838594 від 10.09.2015 року. Також зазначає, що у виконавчому написі зазначені безпідставні суми заборгованості та її складових, розмір комісії та неустойки є непропорційно великою сумою компенсації, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності. Крім того, відповідачем порушений строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Таким чином, виконавчий напис № 9278 від 19.02.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмірі 22695,08 грн., вчинений з грубим порушенням нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, у зв`язку із чим виникає необхідність визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Короткий виклад обставин справи, встановлених судом. 19 лютого 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною був вчинений виконавчий напис № 9278 від 19.02.2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором № 85019838594 від 10.09.2015 року, за період з 23 грудня 2019 року по 22 грудня 2020 року у розмірі 22695,08 грн., яка складається з: 12051,22 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 4017,02 грн - прострочена заборгованість за комісією, 1,33 грн - прострочена заборгованість за процентами, 6375,51 грн - неустойка за порушення зобов`язань по кредиту, 250,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису (а.с.23). На підставі заяви АТ «Перший Український Міжнародний Банк», Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Лесею Вікторівною 18.05.2021 року, відкрито виконавче провадження № [NUMBER] про стягнення з позивача (боржника) - [PERSON] на користь відповідача (стягувача) - АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмірі 22695,08 грн. (а.с.17-18). Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Лесі Вікторівни від 18.05.2021 року, сума заборгованості, згідно з Виконавчим написом, становить 22695,08 грн., в тому числі: основна винагорода - 2244,51 грн. (а.с.21). Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Лесі Вікторівни від 18.05.2021 року, розмір мінімальних витрат виконавчого провадження складає 500,00 грн (а.с.22). Нормативно-правове обґрунтування Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій: шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Разом з тим нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Учинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом розділом ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Для правильного застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження №14-278гс18). Висновки за результатами розгляду матеріалів справи На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, цією статтею; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. До матеріалів справи долучений Кредитний договір № 85019838594 від 10.09.2015 року з графіком платежів, укладений між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] . Зі змісту Договору можливо встановити, що строк кредитування становить 24 місяці, сума кредиту складає 12751,02 грн, з яких сума оплати товару - 9899,05 грн, оплата Договору страхування - 2851,16 грн, комісія 2,25% на рік, дата повернення кредиту10.09.2017 року, пеня не вказана (а.с.46-49). Таким чином, строк дії Договору № 85019838594 від 10.09.2015 року сплинув 10.09.2017 року, в той час як виконавчий напис вчинено 19 лютого 2021 року, тобто більше ніж через 3 роки після закінчення строку дії Договору. Відповідач не скористався правом надання доказів безспірності заборгованості. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з Кредитного договору № 85019838594 від 10.09.2015 року (а.с. 48-49), в останньому міститься пункт про те, що підписанням Договору позивач нібито ознайомлений з умовами публічної пропозиції, яка розміщена на сайті АТ «Перший Український Міжнародний Банк», однак зміст цих умов, в редакції, що діяв на момент підписання Договору не надався при вчиненні виконавчого напису, так само і не представлений суду. Суд враховує, що договори на отримання кредиту як правило є договорами приєднання, та передбачають погодження Умов та правил банківського обслуговування, кредитування тощо, та такі умови є мінливими, тому для доведення безспірності заборгованості Відповідач зобов`язаний довести, які саме Умови кредитування діяли на момент укладання договору, та довести що позичальник обізнаний та ознайомлений з такими умовами. Крім того, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В даному випадку виконавчим написом стягнута прострочена заборгованість за сумою кредиту, розрахунок якої не представлено суду, заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом, період заборгованості з 23.12.2019 року по 22.12.2020 року, в той час як, строк дії Договору сплинув. Таким чином стягнення процентів після вересня 2017 року (закінчення строку дії Договору) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18. Суд зауважує, що кредитний договір, укладений між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та Позивачем, було укладено 10 вересня 2015 року, а виконавчий напис вчинено 19 лютого 2021 року, в той час як строк позовної давності становить 3 роки. Доказів пролонгації дії договору, а так само і доказів переривання позовної давності Відповідачем не надано. За таких обставин суд погоджується з твердженнями позивача, про те що кредитний договір № 85019838594 від 10.09.2015 року не є доказом наявності безспірної заборгованості, а складові заборгованості, строки її погашення, мають встановлюватися за позовом правонаступника до боржника про стягнення заборгованості, а тому виконавчий напис вчинено за відсутності безспірної заборгованості. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Встановлені судом фактичні обставини не дають суду підстав вважати вказаний у виконавчому написі розмір заборгованості позичальника безспірним, а виконавчий напис винесеним відповідно до чинного законодавства України. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед Відповідачем є безспірним. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість не вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. За таких обставин, суд приходить до висновку, що виконавчий напис вчинено за відсутності доказів безспірності вимог банку. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. До початку розгляду справи по суті відповідач визнав позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, в розумінні вказаних норм, а тому підлягають задоволенню. Що стосується розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1073,60 гривень, проте відповідач визнав позовні вимоги, на користь держави з відповідача, на підставі частини 1 статті 142 ЦПК України, слід стягнути 50% судового збору за подання позову (що складає 536,80 гривень), інші 50 % сплаченого судового збору слід компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved