Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

В березні 2015 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування житловим будинком. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2015 року відкрито провадження у справі №334/1762/15-ц та призначене попереднє судове засідання на 01.04.2015 року. 01.04.2015 року [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визначення порядку користування житловим приміщенням та вселення. 01.04.2015 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] прийнята до провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2015 року (справа №334/1762/15-ц) призначена судова будівельно-технічна експертиза щодо визначення можливих варіантів порядку користування житловим приміщенням та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2015 року цивільна справа №334/1762/15-ц прийнята до провадження судді Лисенко Л.І. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2015 року відновлено провадження у справі №334/1762/15-ц. 2.11.2015 року [PERSON] подано уточнену зустрічну позовну заяву. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2016 року зупинено провадження у справі (справа №334/1762/15-ц) в зв`язку із смертю [PERSON] , яка померла [INFO] , до залучення у справі правонаступників. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.09.2016 року цивільна справа №334/1762/15-ц прийнята до провадження судді Ісакова Д.О. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.09.2016 року відновлено провадження у цивільній справі №334/1762/15-ц. 16.11.2015 року [PERSON] подано цивільний позов до [PERSON] про припинення права власності у зв`язку із знищенням майна, визнання права власності. 19.11.2015 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя відкрито провадження у цивільній справі №334/9906/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про про припинення права власності у зв`язку із знищенням майна, визнання права власності. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2016 року зупинено провадження у справі №334/9906/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності у зв`язку із знищенням майна, визнання права власності, в зв`язку із смертю [PERSON] , яка померла [INFO] , до залучення у справі правонаступників. 26.09.2016 року цивільна справа №334/9906/15-ц ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про про припинення права власності у зв`язку із знищенням майна, визнання права власності, прийнята до провадження судді Дубини Л.О. 15.11.2016 року відновлено провадження у справі №334/9906/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності у зв`язку із знищенням майна, визнання права власності. 19.01.2017 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/9906/15-ц залучено до участі у справі в порядку процесуального правонаступництва позивачів [PERSON] та [PERSON] . 19.01.2017 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/9906/15-ц об`єднано в одне провадження цивільні справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності у зв`язку із знищенням майна, визнання права власності (№334/9906/15-ц) та за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування житловим будинком та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування житловим приміщенням та вселення (№334/1762/15-ц). Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2018 року прийнята до провадження судді Гнатюка О.М. 09.04.2019 року представником [PERSON] адвокатом Зубенко О.А подано до суду уточнену зустрічну позовну заяву. 29.05.2019 року позивачами за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] подано уточнену позовну заяву. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2019 року прийнято уточнену позовну заяву [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2019 року прийнято уточнену позовну заяву [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2019 року закінчене підготовче засідання та призначено справу до розгляду. Зміст позовної заяви та її обґрунтування. [INFO] померла [PERSON] , про що 15.02.2016 р. міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ЗМУЮ складено відповідний актовий запис № 1280. Вказана обставина також підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Спадкоємцями після смерті [PERSON] є рідні племінники [PERSON] та [PERSON] , які віднесені до другої черги спадкоємців за законом в порядку представлення згідно статей 1262, 1266 ЦК України. Спадкоємці першої черги після смерті [PERSON] відсутні. Позивачами [PERSON] та [PERSON] подано до Другої Запорізької Державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , що підтверджується копією витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 43139278 та відкритою спадковою справою у Другій Запорізькій державній нотаріальній конторі. Первісній позивачці по справі [PERSON] , на праві власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.02.2008 р., посвідченого Державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори Білик О.В., належала 1/3 частка житлового будинку домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . На підставі договору купівлі-продажу від 06.03.2008 р. № 763, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чирвою Л.А. за [PERSON] зареєстровано 2/3 частини житлового будинку домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з технічного паспорту житлового будинку від 15.01.2008 р., складеного БТІ, [PERSON] придбала 2/3 частки житлового будинку у стані руйнування. Частина житлового будинку, що належала відповідачу була знесена, а замість неї відповідачкою побудовано окремий житловий будинок літ. «К» за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок під літерою «К» за письмовою згодою первісного позивача був зареєстрований за [PERSON] одноособово. В свою чергу, після знесення відповідачем 2/3 своєї частини житлового будинку і будівництва та оформлення нового житлового будинку за літ. «К» за собою [PERSON] не зареєструвала припинення свого права власності на 2/3 частини знесеного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 41 Конституції України та ч. ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути противоправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності с спільною частковою власністю. Статтею 346 ЦК України визначено перелік підстав припинення права власності, зокрема: п.4 ст. 346 та ст. 349 ЦК України передбачено припинення права власності у разі знищення майна за заявою власника, а ст. 365 ЦК України закріплено припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, а також за ч.2 ст. 346 ЦК України, передбачено, що право власності може бути припинено в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється у разі його знищення, оскільки при цьому зникає сам об`єкт права власності. Зазначена норма поширюється на всі випадки знищення майна (тобто фізичного руйнування майна, що призводить до припинення його існування як такого) незалежно від причин настання такого результату. За ч.2 ст. 349 ЦК України встановлено, що у разі знищення майна, права які підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. 3 огляду на те, що 2/3 частини житлового будинку, що належать [PERSON] , було знесені нею з метою побудови іншого окремого житлового будинку, Відповідачка за первісним позовом, що є власником цього майна, не звернулася у встановленому чинним законодавством порядку із заявою про скасування реєстрації права власності на зазначену частину домоволодіння, досить тривалий час, хоча реалізував своє право та звернулася за реєстрацією права власності на новозбудований нею житловий будинок під літерою «К». З технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] станом на 20.03.2008 р., видно, що житлові приміщення, позначені як літ. «А», знаходяться в стадії руйнування. На викопіюванні зі схем плану будівельного кварталу, що складена станом на 15.01.2008 р. літ. «А» (2/3 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] по документам, складеним у 28.11.1962 році) визначена як літ. «А» («житловий будинок у стані руйнування») - стан руйнування зафіксований в технічному паспорті БТІ. З технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] станом на 08.08.2014 р. вбачається, що [PERSON] на місті зруйнованого житлового будинку [PERSON] був побудований інший будинок під літерою «К». При цьому відповідачка [PERSON] втратила право власності із об`єктивних причин (фізичне знищення майна у законному порядку) і за таких обставин відсутній об`єкт речового права, а тому відсутні речово-правові відносини. В 1953 році батько [PERSON] , [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу придбав 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] , після чого в процесі проживання в ньому добудував і оформив за собою житлову прибудову «А1». В свою чергу, житлова прибудова літ. «А1» до житлового будинку «А», складається з коридору «2-1» площею 2,7 кв.м., комори «2-2» площею 6,2 кв.м., кухні «2-3» площею 6,5 кв.м., кімнати «2-4» площею 11,8 кв.м., кімнати «2-5» площею 12,2 кв.м. Згідно з рішенням виконкому селищної ради депутатів трудящих В. - Хортицького району Запорізької області №57 від 28.11.1962р. та Протоколу засідання Верхньохортицької селищної ради смт. Верхня Хортиця Верхньохортицького р-ну Запорізької обл. від 28.11.1962p. №21 житлова прибудова літ. «А1» оформлена та визнана як добудова до будинку по [ADDRESS] розміром 5,1м. х 6,2м. за громадянином [PERSON] і в подальшому внаслідок спадкування перейшла до [PERSON] . Вказана обставина підтверджується висновком експерта ТОВ ЗМІ № 40 від 29.08.2011 р. При цьому літ. «Б» (1/3 частини домоволодіння по документам складеним у 28.11.1962 році) визначена як літ. «А-1» («житлова прибудова»), літ. «а1-1» («сени») та літ. «Б-1» («сарай») по документам складеним у 10.06.1963 році визначена як літ. «А1 -1» («житлова прибудова»), літ. «а1-1», «а11-1» («сени») та літ. «Б-1» («сарай»). Після добудови [PERSON] прибудови літ. «А1» до житлового будинку літ. «А» та літ. «Б» ідеальні частки співвласників даного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , не перерозподілялись. Отже, належна [PERSON] частина будинку з прибудовою є цілісним домоволодінням, однак через реєстрацію права власності на 2/3 частини житлового будинку, яка зруйнована та не існує в натурі, за відповідачкою є суперечності між співвласниками спірного будинку. Таким чином, необхідно усунути перешкоди позивачам у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом припинення права власності на 2/3 частини житлового будинку, які належать відповідачу за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку зі знищенням майна. Станом на момент подання первісного позову між сторонами встановлений наступний порядок користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] : - [PERSON] , [PERSON] , користуються житловою прибудовою «А1» з прибудовами «а1», «а2» та житлових приміщень: коридору «2-1» площею 2,7 кв.м., комори «2-2» площею 6,2 кв.м., кухні «2-3» площею 6,5 кв.м., кімнати «2-4» площею 11,8 кв.м., кімнати «2-5» площею 12,2 кв.м., загальною площею 39,4 кв.м., житловою площею 24,00 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: сараєм літ. «3», вбиральнею літ. «И», гараж літ. «Ж», водопровід № 3, парканом № 1 за адресою: [ADDRESS] . - [PERSON] користується: житловим будинком з мансардою загальною площею 102,1 кв.м літ. «К» (складається з коридору «1-1» площею 7,4 кв.м, котельні «1-2» площею 3,2 кв.м., санвузла «1-3» площею 4,7 кв.м., кухні-їдальні «1-4» площею 35,8 кв.м., коридору «1-5» площею 7,5 кв.м. Кімнати «1-6» площею 15,5 кв.м, санвузла «107» площею 6,4 кв.м., кімнати «1-8» площею 16,1 кв.м, комори «109» площею 2,3 кв.м за адресою: [ADDRESS] . На цей час державним нотаріусом Другою Запорізької державної нотаріальної контори була винесена ухвала про відмову у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на ім`я позивачів після смерті спадкодавця - [PERSON] . Позивачі просять: 1) припинити право власності [PERSON] на 2/3 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чирвою Л.А. від 06.03.2008 p. № 763; 2) визнати в рівних частках за [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] право власності на 1/3 частку житлового будинку, яка складається з житлової прибудови «А1» з прибудовами «а1», «а2» та житлових приміщень: коридору «2-1» площею 2,7 кв.м, комори «2-2» площею 6,2 кв.м., кухні «2-3» площею 6,5 кв.м., кімнати «2-4» площею 11,8 кв.м., кімнати «2-5» площею 12,2 кв.м., загальною площею 39,4 кв.м., житловою площею 24,00 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: сараєм літ. «3», вбиральнею літ. «И», гараж літ. «Ж», водопровід №3, парканом № 1 за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; 3) визначити такий порядок користування житловим будинком по [ADDRESS] : - [PERSON] , [PERSON] , користуються житловою прибудовою «А1» з прибудовами «а1», «а2» та житлових приміщень: коридору «2-1» площею 2,7 кв.м., комори «2-2» площею 6,2 кв.м., кухні «2-3» площею 6,5 кв.м., кімнати «2-4» площею 11,8 кв.м., кімнати «2-5» площею 12,2 кв.м., загальною площею 39,4 кв.м., житловою площею 24,00 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: сараєм літ. «3», вбиральнею літ. «И», гараж літ. «Ж», водопровід № 3, парканом № 1 за адресою: [ADDRESS] ; - [PERSON] користується: житловим будинком з мансардою загальною площею 102,1 кв.м. літ. «К» (складається з коридору «1-1» площею 7,4 кв.м., котельні «1-2» площею 3,2 кв.м., санвузла «1-3» площею 4,7 кв.м., кухні-їдальні «1-4» площею 35,8 кв.м., коридору «1-5» площею 7,5 кв.м. кімнати «1-6» площею 15,5 кв.м, санвузла «107» площею 6,4 кв.м., кімнати «1-8» площею 16,1 кв.м., комори «109» площею 2,3 кв.м. Зміст зустрічної позовної заяви та її обґрунтування. [PERSON] є власником 2/3 частини будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу 2/3 частин житлового будинку від 06.03.2008 року № 763, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чирвою Л.А., та виданий витяг про реєстрацію прав власності на нерухоме майно Орендне підприємство Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації номер витягу 18422829, від 08.04.2008 року, реєстраційний номер 18651732, номер запису 493, в книзі 4. Власником іншої частини будинку була [PERSON] - 1/3 частини будинку, спадкоємцями та правонаступниками майнових прав є [PERSON] , [PERSON] . Між [PERSON] та відповідачами за зустрічним позовом виникають спори про порядок користування і володіння будинком. [PERSON] за життя користувалась в цілому житловим будинком (житловою прибудовою літ. «А1», прибудовою літ. «а1», прибудовою літ. «а2»), житловою площею 39,4 кв.м., а належить відповідачу тільки 1/3 частина. На земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , збудований житловий будинок літ. «К», загальною площею 98,9 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м., що перебуває у виключній власності [PERSON] та не входить за договором купівлі продажу у 2/3 частини домоволодіння, адже збудований виключно нею та на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.04.2014 року перебуває у власності як новостворене особисте майно. Також [PERSON] отримана у власність частина земельної ділянки (599/1000) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.06.2013 року. Таким чином: на підставі викладеного, [PERSON] має оформлену земельну ділянку, оформлений житловий будинок літ. «К» з мансардою мс, який приведений до одиниці власності, а в 2/3 частки відповідно договору купівлі продажу також входить житлове приміщення (житлова прибудова літ. літ. «А1», прибудова літ. «а1», прибудова літ. «а2»), яка зайнята та користується повністю відповідачами. В процесі розгляду цивільної справи була проведена судова будівельно-технічна експертиза ТОВ «Регіональним судово-експертним бюро», висновки якої містяться в матеріалах справи. Згідно з висновками експерта вбачається, що за своїми технічними характеристиками будівля літ. «А1» не є житловою прибудовою, а приміщення літ. «а1» та літ. «а2» - не являються службовими прибудовами. Площа внутрішніх приміщень та їх розташування, не дозоляє розробити варіанти порядку користування будівлями у відповідності до ідеальних часток співвласників, тобто [PERSON] 2/3 частки та [PERSON] 1/3 частки. Тому експертом запропоновано 2 варіанти порядку користування приміщеннями. [PERSON] просить: 1)визначити порядок користування між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] житловими приміщеннями (житловою прибудовою літ. «А1», прибудовою літ. «а1», прибудовою літ. «а2»), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , згідно з варіантом II висновків судової будівельно-технічної експертизи № 2119 від 03.09.2015 року, надавши в особисте користування [PERSON] наступні приміщення: в будівлі літ. «А1» - приміщення літ. «2-5» площею 12,2 м2; в будівлі літ. «а1» приміщення літ. «2-1» площею 2.7 м2; будівлю літ. «а2» приміщення літ. «2-2» площею 6,2 м2, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; надавши в особисте користування [PERSON] , [PERSON] наступне приміщення: в будівлі літ. «А1» - приміщення літ. «2-4» площею 11,8 м2, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; надавши в загальне користування [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] наступне приміщення: частина будівлі літ. «А1» - приміщення літ. «2-3» площею 6,5 м2, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язавши [PERSON] , [PERSON] виконати наступні переобладнання - замість віконного отвору в приміщенні літ. «2-3» облаштувати дверний отвір; 2)вселити [PERSON] в наступні приміщення: в будівлі літ. «А1» - приміщення літ. «2-5» площею 12,2 м2; в будівлі літ. «а1» приміщення літ. «2-1» площею 2,7 м2; будівлю літ. «а2» приміщення літ. «2.2» площею 6,2 м2, в частину будівлі літ. «А1» - приміщення літ. «2-3» площею 6,5 м2, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; 3)стягнути в рівних частинах з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 4554 грн.; 4)стягнути в рівних частинах з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивачів за первісним позовом та позивачі підтримали позовні вимоги за первісним позовом з мотивів викладених у позові та заперечили можливість задоволення зустрічних позовних вимог. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом заперечив можливість задоволення первісного позову та просив задовольнити зустрічний позов. Представник Другої Запорізької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного. Первісній позивачці по справі [PERSON] на праві власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.02.2008 р., посвідченого Державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори Білик О.В., належала 1/3 частка житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] , про що 15.02.2016 р. міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ЗМУЮ складено відповідний актовий запис № 1280. Вказана обставина також підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Спадкоємцями після смерті [PERSON] є рідні племінники [PERSON] та [PERSON] , які віднесені до другої черги спадкоємців за законом в порядку представлення згідно статей 1262, 1266 ЦК України. [PERSON] та [PERSON] подано до Другої Запорізької Державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , що підтверджується копією витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 43139278 та відкритою спадковою справою у Другій Запорізькій державній нотаріальній конторі. На підставі договору купівлі-продажу від 06.03.2008 р. № 763, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чирвою Л.А., за відповідачем [PERSON] зареєстровано 2/3 частини житлового будинку домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є власником 2/3 частини будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу 2/3 частин житлового будинку від 06.03.2008 року № 763, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чирвою Л.А. На земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , збудований житловий будинок літ. «К», загальною площею 98,9 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м., що перебуває у виключній власності [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрів №33708480, [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 2310100000:04:013:0415 площею 0,1га за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності в розмірі 599/1000 часток; житлового будинку літ. К (дата державної реєстрації 4.03.2014 року), 2/3 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] є власником 1/3 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги щодо спадкування. Відповідно до положень\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України\~встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тобто майнові права можуть бути предметом спадкування. Згідно з ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини у встановлений строк. Інших спадкоємців немає. На підставі сукупності вищевказаних письмових доказів судом встановлено, що [PERSON] на час своєї смерті була власником 1/3 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.02.2008 року [PERSON] успадкувала після смерті матері [PERSON] 1/3 частки жилого будинку [ADDRESS] . Державним нотаріусом у свідоцтві зазначено, що на земельній ділянці розташований жилий будинок [PERSON] , в стані руйнування 35% саман, жила прибудова «А1». Самовільно побудовано частину житлової прибудови «А`» та переобладнано частину кімнати «2-5». Відповідно до матеріалів інвентарної справи щодо жилого будинку за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що вказаний будинок перебуває у спільній власності, проте частки співвласників в натурі не виділялись і є ідеальними. Відповідно до ч.1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. З урахуванням наведеного, частка у спадщині після померлої [PERSON] , на яку мають право позивачі за первісним позовом, дорівнює 1/6 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] кожному із спадкоємців (позивачів). Тому в цій частці позовні вимоги підлягають задоволеню. Позовні вимоги щодо припинення права власності. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях\~316,\~317,\~319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном.\~Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Згідно із\~статтею 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт. Відповідно до статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Зі змісту вказаної статті випливає, що право кожного із співвласників пов`язується з часткою у праві спільної власності, і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому. Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною першою\~статті 364 ЦК України\~передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Частиною першою статті 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга цієї статті). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». Таким чином, при вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Таке тлумачення відповідає сталій судовій практиці щодо застосування положень статті 365 ЦК України про примусове припинення частки у спільному майні, що викладено у постановах Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 219/1551/17, від 27 квітня 2021 року у справі № 524/2579/18, від 29 січня 2021 року у справі № 629/511/17. Слід також зазначити, що правомірність дій суду при встановленні вказаної вище обставини оцінюється з точки зору відповідності принципу об`єктивності і неупередженості, диспозитивності цивільного судочинства, завданням та основним засадам цивільного судочинства, а саме: справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Таким чином, у справі, яка розглядається, для припинення права власності відповідачки [PERSON] на 2/3 частки будинку необхідно встановити наявність хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, тобто чи є відповідна частка незначною і не може бути виділена в натурі, або річ неподільною, або спільне володіння і користування майном є неможливим, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При розгляді вказаної справи судом не встановлено об`єктивних підстав для позбавлення прав відповідача [PERSON] на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, а тому, виходячи із засад справедливості та рівності прав співвласників майна, суд вважав відсутніми правові підстави для задоволення позову в частині припинення права власності на 2/3 частини житлового будинку. Позовні вимоги щодо порядку користування спільним майном. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Відповідно до вимог ст. 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пунктом 14 Постанови Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями, якщо про це заявлено позов. Стаття 358 ЦК України\~свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Сторони є співвласниками житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивачі за первісним позовом просять визначити такий порядок користування житловим будинком по [ADDRESS] : - [PERSON] , [PERSON] , користуються житловою прибудовою «А1» з прибудовами «а1», «а2» та житлових приміщень: коридору «2-1» площею 2,7 кв.м., комори «2-2» площею 6,2 кв.м., кухні «2-3» площею 6,5 кв.м., кімнати «2-4» площею 11,8 кв.м., кімнати «2-5» площею 12,2 кв.м., загальною площею 39,4 кв.м., житловою площею 24,00 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: сараєм літ. «3», вбиральнею літ. «И», гараж літ. «Ж», водопровід № 3, парканом № 1 за адресою: [ADDRESS] . - [PERSON] користується: житловим будинком з мансардою загальною площею 102,1 кв.м. літ. «К» (складається з коридору «1-1» площею 7,4 кв.м., котельні «1-2» площею 3,2 кв.м., санвузла «1-3» площею 4,7 кв.м., кухні-їдальні «1-4» площею 35,8 кв.м., коридору «1-5» площею 7,5 кв.м. кімнати «1-6» площею 15,5 кв.м, санвузла «107» площею 6,4 кв.м., кімнати «1-8» площею 16,1 кв.м., комори «109» площею 2,3 кв.м.) Запропонований позивачами за первісним позовом порядок користування домоволодінням не може бути прийнятий судом, оскільки він не враховує ідеальних часток співвласників. Запропонованим порядком [PERSON] фактично пропонується користуватися лише житловим будинком літ. «К», який належить їй на праві особистої приватної власності і не входить до складу спільного майна, в той час коли не пропонується визначення способу користування відповідачкою за первісним позовом саме спільним майном (жилим будинком). Тому в задоволені позовних вимог за первісним позовом про визначення порядку користування жилим будинком слід відмовити. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №2119 від 03.09.2015 року будівля літ. «А1» не є житловою прибудовою, а приміщення літ. «а1» та літ. «а2» - не являються службовими прибудовами. Площа внутрішніх приміщень та їх розташування, не дозоляє розробити варіанти порядку користування будівлями у відповідності до ідеальних часток співвласників, тобто [PERSON] 2/3 частки та [PERSON] 1/3 частки. Експертом запропоновано два варіанти порядку користування приміщеннями. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить визначити порядок користування між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] житловими приміщеннями (житловою прибудовою літ. «А1», прибудовою літ. «а1», прибудовою літ. «а2»), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , згідно з варіантом II висновків судової будівельно-технічної експертизи № 2119 від 03.09.2015 року, надавши в особисте користування [PERSON] наступні приміщення: в будівлі літ. «А1» - приміщення літ. «2-5» площею 12,2 м2; в будівлі літ. «а1» приміщення літ. «2-1» площею 2,7 м2; будівлю літ. «а2» приміщення літ. «2-2» площею 6,2 м2, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; надавши в особисте користування [PERSON] , [PERSON] наступне приміщення: в будівлі літ. «А1» - приміщення літ. «2-4» площею 11,8 м2, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; надавши в загальне користування [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] наступне приміщення: частина будівлі літ. «А1» - приміщення літ. «2-3» площею 6,5 м2, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язавши [PERSON] , [PERSON] виконати наступні переобладнання - замість віконного отвору в приміщенні літ. «2-3» облаштувати дверний отвір. Запропонований позивачкою за зустрічним позовом порядок користування домоволодінням не може бути прийнятий судом, оскільки він не враховує ідеальних часток співвласників. Запропонований варіант порядку користування житловими приміщеннями передбачає надання в особисте користування [PERSON] зокрема в будівлі літ. «А1» - приміщення літ. «2-5» площею 12,2 м2; в будівлі літ. «а1» будівлю літ. «а2» приміщення літ. «2-2» площею 6,2 м2, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ., в той час коли відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за [PERSON] зареєстровано право власності в житловій прибудові літ. «А1» кладова «2-2» площею 6,2 м2, кімната «2-5» площею 12,2 м2. Реєстрація права власності на зазначені приміщення відбулася 4.03.2014 року. Вказані обставини не були враховані експертом при виготовлені висновку, у зв`язку із чим суд вважає неможливим задоволення зустрічних позовних вимог в частині визначення порядку користування жилим будинком. Позовні вимоги щодо вселення. Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Згідно зі статтею 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Згідно частин першої, третьої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За положеннями статті 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством України. Вселення особи до житлового приміщення за рішенням суду є способом захисту порушених прав. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла. Вказане право охоплює право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. Пунктом 1 статті 8 Конвенції гарантовано кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, втручання держави у право на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. У справі, яка переглядається, судом установлено, що між сторонами склалася конфліктна ситуація з приводу спільного користування житловим будинком. Вказаний житловий будинок між співвласниками в натурі поділений не був, проте як вбачається з матеріалів інвентарної справи БТІ, технічних паспортів, між співвласниками фактично склався певний порядок користування житловими приміщеннями. При цьому, як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.02.2008 року [PERSON] успадкувала після смерті матері [PERSON] 1/3 частки жилого будинку [ADDRESS] . Державним нотаріусом у свідоцтві зазначено, що на земельній ділянці розташований жилий будинок [PERSON] , в стані руйнування 35% саман, жила прибудова «А1». Самовільно побудовано частину житлової прибудови «А`» та переобладнано частину кімнати «2-5». У договорі купівлі-продажу від 06.03.2008 р. № 763, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чирвою Л.А. при придбанні [PERSON] 2/3 часток житлового будинку домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , нотаріусом у тексті договору було зазначено, що на земельній ділянці розташований жилий будинок в стані руйнування, матеріали стін будівель та споруд 35% саман, зазначений за планом літерою «А». На місці частини житлового будинку, що була знесена, позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] побудовано окремий житловий будинок літ. «К» за адресою: [ADDRESS] , право власності на який було зареєстровано за відповідачкою одноособово. Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] проживала у жилому будинку, зазначеному літерою «А» за адресою: [ADDRESS] , та діями відповідачів за зустрічним позовом або первісної відповідачки за зустрічним позовом - [PERSON] вона була позбавлена права проживати чи користуватися своєю часткою жилого будинку. У зв`язку із викладеним, суд вважає недоцільним задоволення позовних вимог в частині вселення, оскільки [PERSON] має жилий будинок (літера «К») для проживання, розташований за адресою [ADDRESS] . За вказаних обставин первісний позов підлягає частковому задоволення, а саме в частині визнання права власності за позивачами в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] . В решті позовних вимог за первісним позовом слід відмовити. Зустрічний позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial