Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що позивачка відповідно до її заяви від 07.08.2019 року отримувала субсидію на житлово-комунальні послуги, за адресою: [ADDRESS] . Для оформлення субсидії із заявою також подала декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням всіх видів соціальної допомоги. Управлінням, на підставі заяви та доданої до неї декларації, було прийнято рішення про призначення субсидії та призначено відповідачці субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг щомісячно в розмірі: з листопада 2019 р. по березень 2020 р. - 1221,81 грн.; з січня 2020 р. о січень 2020 р. (перерахунок) - 1222,21 грн.; з січня 2020 р. по січень 2020 р. (перерахунок) - 1221,10 грн.; з лютого 2020 р. по лютий 2020 р. (перерахунок) - 1216,44 грн.; з березня 2020 р. по березень 2020 р. (перерахунок) - 1212,77 грн.; з березня 2020 р. по березень 2020 р. (перерахунок) - 1357,21 грн.; з квітня 2020 р. по квітень 2020 р. - 561,43 грн. Через неповідомлення відповідачкою УСЗН про обставини, які впливають на розмір та призначення субсидії, а саме: придбання у 2019 р. автомобіля, вартість якого перевищує 50000,00 грн., виникла переплата за період з 01.10.2019 р. по 30.04.2020 р. у розмірі 7249,13 грн. 17.09.2021 р., 03.10.2022 р. відповідачці було направлено повідомлення про повернення сум переплати. На даний час остання будь-яких дій для погашення заборгованості не здійснювала. Просив стягнути з відповідачки занадто отримані кошти субсидії у розмірі 7249,13 грн. та судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Відповідачка у строк, визначений судом, відзив на позовну заяву не надала. Заяви та клопотання сторін. Заяв та клопотань не надходило. Процесуальні дії у справі. 10.02.2023 р. судом зроблено запит щодо уточнення зареєстрованого місця проживання відповідачки. Відповідь отримано 29.03.2023 р. Ухвалою суду від 30.03.2023 р. відкрито провадження по справі. Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі "Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі „розумності строку". У справі «Dilipak and Karakaya v. Turkey» (№ № 7942/05, 24838/05, рішення від 04.03.2014 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що можливість для сторін взяти участь у судовому розгляді випливає з предмету та мети статті 6 Конвенції, взятої вцілому. Крім того, принципи змагальності судового процесу та рівності сторін, навряд чи можливі без участі сторін у розгляді. ЄСПЛ наголосив, що система Конвенції вимагає від договірних держав вживати необхідних заходів для забезпечення ефективного здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції. Це передбачає, насамперед, що особи, стосовно яких судові провадження були розпочаті, повинні бути проінформовані про цей факт. Таким чином, в контексті указаної справи ЄСПЛ вирішував питання, чи прийняла влада необхідні заходи для повідомлення одного із заявників про порушення судового розгляду, і чи відмовився останній від свого права; якщо ні, то чи міг заявник домогтися нового змагального розгляду відповідно до національного законодавства. З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що подана позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до заяви [PERSON] від 07.08.2019 р. остання отримувала субсидію на житлово-комунальні послуги, за адресою: [ADDRESS] . Управлінням, на підставі заяви та доданої до неї декларації, було прийнято рішення про призначення субсидії та призначено відповідачці субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг щомісячно в розмірі: з листопада 2019 р. по березень 2020 р. - 1221,81 грн.; з січня 2020 р. о січень 2020 р. (перерахунок) - 1222,21 грн.; з січня 2020 р. по січень 2020 р. (перерахунок) - 1221,10 грн.; з лютого 2020 р. по лютий 2020 р. (перерахунок) - 1216,44 грн.; з березня 2020 р. по березень 2020 р. (перерахунок) - 1212,77 грн.; з березня 2020 р. по березень 2020 р. (перерахунок) - 1357,21 грн.; з квітня 2020 р. по квітень 2020 р. - 561,43 грн. Згідно довідки Територіального сервісного центру МВС від 04.08.2021 р. № 31/5/1444-2273, відповідачка має у власності автомобіль, вартість якого перевищує 50000,00 грн. Через неповідомлення відповідачкою УСЗН про зміну обставин, які впливають на розмір та призначення субсидії, виникла переплата за період з 01.10.2019 р. по 30.04.2020 р. у розмірі 7249,13 грн. Рішенням начальника Управління від 19.08.2021 р. було вирішено припинити виплату житлово-комунальної субсидії та утримати занадто отримані кошти. 17.09.2021 р., 03.10.2022 р. відповідачці було направлено повідомлення про повернення сум переплати. Добровільно кошти повернуті не були. Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку про те, що відповідачка, будучі обізнаною про необхідність повідомлення про обставини, які впливають на розмір та призначення субсидії, та про необхідність повернення сум переплати, про що свідчить її підпис у заяві та декларації, не повідомила про такі обставини, суму переплати добровільно не повернула, чим були завдані матеріальні збитки. При зверненні до суду із даним позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн., який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Умови призначення та порядок надання громадянам житлових субсидій визначає Положення про порядок призначення житлових субсидій, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848 (зі змінами та доповненнями). . Право на призначення субсидії мають сім`ї, у яких розмір плати за житлово-комунальні послуги у межах норм споживання з урахуванням пільг перевищує обсяг визначеного Кабінетом Міністрів України обов`язкового відсотка платежу. Відповідно до п. 3 Положення, житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою громадянам - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком. Відповідно до п. 22 Положення житлова субсидія призначається одному із членів домогосподарства: які зареєстровані в житловому приміщенні (будинку); які не зареєстровані в житловому приміщенні (будинку), але фактично проживають у ньому на підставі договору наймання (оренди) житла (далі - орендарі), за рішенням суду, або індивідуальним забудовникам, будинки яких не прийняті в експлуатацію, у разі, коли їм нараховується плата за житлово-комунальні послуги. Відповідно до п.24 Положення, житлова субсидія розраховується на всіх членів домогосподарства. До складу домогосподарства включаються всі особи, що зареєстровані в житловому приміщенні (будинку), на яких розраховуються соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування і доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії. Під час призначення житлової субсидії враховуються також доходи членів сім`ї особи із складу домогосподарства у разі, коли їх зареєстроване (фактичне) місце проживання відмінне від адреси домогосподарства (крім доходів батьків у разі призначення субсидії студентам, які зареєстровані у гуртожитку за місцем навчання, та доходів одного з батьків дитини у разі призначення субсидії другому з батьків з дитиною у разі, коли батьки розлучені). При цьому соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування за адресою домогосподарства на таких осіб не розраховуються. Згідно п.30 Порядку для розрахунку житлової субсидії враховуються нараховані доходи членів домогосподарства, членів сім`ї особи із складу домогосподарства, зазначених у пунктах 24-28 цього Положення, які досягли 14-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються такі доходи. Згідно п.14 Порядку житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства протягом 12 місяців перед місяцем звернення за призначенням житлової субсидії, призначенням житлової субсидії без звернення здійснив купівлю на суму, яка на дату проведення операції перевищує 50 тис. гривень, транспортного засобу. Згідно п.49 Положення громадянин несе відповідальність за подані відомості в заяві, декларації, інших документах, що вплинули на встановлення права на призначення житлової субсидії та на визначення її розміру. За положеннями ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Факт недобросовісності набуття відповідачкою отриманих коштів за призначеною житловою субсидією, що виразилось у неповідомленні органу, що призначив субсидію про зміни, що відбулись у складі зареєстрованих осіб, встановлено в судовому засіданні, а тому, сума надміру виплаченої житлової субсидії має бути повернута відповідачкою, як така, що одержана без належної правової підстави. Приймаючи до уваги встановлені по справі обставини, суд дійшов висновку, що житлова субсидія на період з 01.10.2019 р. по 30.04.2020 р. на загальну суму 7249,13 грн. була перерахована та виплачена відповідачці внаслідок свідомого не повідомлення нею інформації, що впливає на призначення субсидії на житлово-комунальні послуги, а тому підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача у повному розмірі. Таким чином, у справі встановлено, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved