Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про звільнення майна з під арешту. В обгрунтування позову вказує, що з листа регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області від 25.11.2021 року № 31/15-49 позивачустало відомо, що відповідно до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, стосовно автомобіля TOYOTA PRADO н/з [NUMBER] існують два арешта, накладені на підставі постанов Головного управління юстиції в Одеській області від 11.03.2019 року та від 22.04.2019 року за ВП 58570831. У зв`язку з наявністю арештів на автомобіль TOYOTA PRADO н/з [NUMBER] позивач позбавлена можливості оформити на себе право власності, якому передує зняття його з реєстрації з попереднього власника [PERSON] , що вимусило звернутися до Суду з даним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.01.2023 року провадження по справі відкрито. У судове засідання призначене на 19 квітня 2023 року сторони не з`явилися. [PERSON] звернулась до суду із заявою про розгляд справи без її участі. [PERSON] просив розглянути справу на розсуд суду. Інші учасники справи про дату та розгляд справи сповіщенні належним чином. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Враховуючи викладене, згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.03.2021 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину удаваним, визнання майна спільним сумісним майном подружжя та поділ майна подружжя, та суд визнав нотаріально посвідчений односторонній правочин, учинений [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] із надання довіреності від 03 грудня 2012 року, довіреності від 25 жовтня 2017 року, удаваним, яким був прихований інший правочин: договір купівлі-продажу автомобілю марки «Toyota Prado», 2004 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна 2694, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , видане РЕВ 1-го МРВ УДАІ ГУМВС України в Одеській області 20 вересня 2007 року; визнав автомобіль марки «Toyota Prado», 2004 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна 2694, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , видане РЕВ 1-го МРВ УДАІ ГУМВС України в Одеській області 20 вересня 2007 року спільним майном подружжя [PERSON] і [PERSON] , набутим за час шлюбу; поділив спільне майно подружжя, припинивши право спільної сумісної власності на майно після його поділу, та виділивши [PERSON] в особисту приватну власність автомобіль марки «Toyota Prado», 2004 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна 2694, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , вартістю 157000,00 гривень; й виділивши [PERSON] в особисту приватну власність автомобіль марки «Honda CR-V», 2009 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна 2354, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , вартістю 159000,00 гривень. Зазначене рішення набрало законної сили 27.04.2021 року. З листа регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області від 25.11.2021 року № 31/15-49зі наданого в доповнення до листа від 09.11.2021 на запит від 01.11.2021 року, вбачається, що відповідно до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, стосовно автомобіля TOYOTA PRADO н/з [NUMBER] існують два арешта, накладені на підставі постанов Головного управління юстиції в Одеській області від 11.03.2019 року та від 22.04.2019 року за ВП 58570831. У зв`язку з наявністю арештів на автомобіль TOYOTA PRADO н/з [NUMBER] позивач позбавлена можливості оформити на себе право власності, якому передує зняття його з реєстрації з попереднього власника [PERSON] , що вимусило звернутися до Суду з даним позовом. У відповідних виконавчих провадженнях боржником являється [PERSON] . Згідно з Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3, 4, 9 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Статтею 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до пп 4 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право. Згідно з абзацом дванадцятим частини другої статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частина 4 ст. 82 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (постанова КЦС ВС від 19.12.2019 по справі №520/11429/17). Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини (постанова КЦС ВС від 11.12.2019 по справі №320/4938/17). Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч.5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. З огляду на викладене та беручи до уваги, що арешти на автомобіль TOYOTA PRADO, 2004 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] державним виконавцем було накладено постановами 11.03.2019 року та від 22.04.2019 року у виконавчому проваджені ВП 58570831, де боржником являється [PERSON] , яка не має жодного відношення до даного автомобіля ще з 03.12.2012 року з огляду на його належність іншим власникам на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , а на даний час право власності на даний автомобіль визнано за [PERSON] згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18.03.2021 року по справі №521/11194/20. Вказаний факт відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, являється преюдиційним та не потребує доказування При цьому [PERSON] не являється боржником у виконавчому провадженні АСВП № 58570831, тому суд вважає за можливе позовну заяву\~ [PERSON] задовольнити та зняти накладені державним виконавцем арешти на вказаний автомобіль.

Outcome: partial