Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернувшись 18.01.2023 в Долинський районний суд з позовною заявою, просить ухвалити рішення, яким: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 15 липня 2021 року, оформленого розпискою від 15.07.2021, в сумі 210 000,00 грн; понесені нею судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що 15 липня 2021 року [PERSON] отримав від неї, [PERSON] , грошові кошти в сумі 300 000,00 грн, які зобов`язався повернути не пізніше 01 грудня 2022 року рівними частинами щомісячно до 01 числа по 20 000,00 грн, про що склав розписку. Відповідачем їй було сплачено два платежі по 20 000,00 грн, за серпень та вересень в сумі 40 000,00 грн, що підтверджується чеками №2951, №2292. Після цього відповідач перестав здійснювати платежі. Так, він повинен був заплатити за жовтень, листопад, грудень 2021 та січень 2022 по 20000,00грн, тобто 80 000,00 грн, проте на даний час так і не сплатив. Вона звернулась до Долинського районного суду з позовом щодо порушення умови виданої боргової розсписки та своєчасного неповернення коштів згідно графіку в частині суми 80 000 грн. 14.02.2022 було відкрито провадження у справі №343/283/22. В процесі розгляду справи відповідач повернув ще 50 000 грн, та зобов`язався надалі добровільнго виконувати боргове зобов`язання. Так, як сторони дійшли згоди щодо добровільного виконання відповідачем умов боргової розписки, тому було подано заяву про відмову від позову та закриття провадження у справі. Оскільки відповідач зобов`язання з повернення позичених коштів так і не виконав на умовах погодженими між сторонами , вона змушена звернутися до суду з цим позовом. На даний час відповідач зобов`язаний їй сплатити 210 000.00 грн. Відповідач не виконав умов укладеного з нею договору позики, оформленого розпискою від 15.07.2021 із зазначенням умов їх повернення. Позичальник власним підписом підтвердив отримання коштів у тимчасове користування та зобов`язання повернути їх на вимогу або у вказаний термін. Власноручне підписання розписки та отримання відповідачем суми коштів в розмірі 300 000.00 грн, відбулось в присутності свідків : [PERSON] та [PERSON] . 05.12.2022 вона направила на адресу відповідача претензію і на час звернення до суду у неї відсутня інформація про її вручення але зобов`язання боржником не виконано. На її телефонні дзвінки відповідач не відповідає. Оскільки усі засоби впливу на боржника вичерпано, то їй нічого не залишається, як звертатися до суду (а.с.1-3). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2023 цивільна справа № 343/96/23 про стягнення боргу передана на розгляд судді Турашу В.А. (а.с.18). Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 24.01.2023 відкрито спрощене провадження у справі № 343/96/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. Роз`яснено сторонам їх право заявити відвід судді з підстав, передбачених ст. 36 ЦПК України, протягом десяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. Встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі з позовною заявою та додатками для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, а також доказів, що підтверджують обставини, на яких грунтуються його заперечення, якщо такі докази не надані позивачем, і документу, що підтверджує надіслання (надання) відзиву та доданих до нього доказів іншим учасникам справи (а.с.20). Позивачка [PERSON] в судові засідання не з`явилася, хоч про дату, час та місце слухання справи була повідомлена у встановленому Законом порядку. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Кобилинець Т.В., (ордер серії АТ №1033853а.с.16) в судовому засіданні позовні вимоги підтримала , зіславшись на вищевикладені обставини, просила позов задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що коштів у позивачки він не брав. Чоловік позивачки [PERSON] ще раніше, не виконав якісно умови договору підряду по виготовленню та монтажу вікон та дверей, і тому кошти по договору підряду, йому не були оплачені. Грошей він не отримував, розписки не писав. Він оплатив [PERSON] , чоловікові позивачки, частково кошти по договору підряду. Частину коштів повернув він, а частину коштів повернув його представник адвокат Бульба В.М. В судові засідання призначені на 03.04.2023 та 13.04.2023 відповідач [PERSON] не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому Законом порядку. Клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, відповідачем не заявлялось. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Бульба В.М. ( ордер серії АТ №1031226 а.с.35) в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у позові. Суд, заслухавши усні пояснення представника позивачки, відповідача та його представника,дослідивши надані докази і пояснення викладені в позовній заяві, вважає, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Ч.1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Ч.1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно з ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Виходячи з положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (№6-63цс13) та в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року (№6-50цс16). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21. Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17. Ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. У постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 201/11388/17 провадження № 61-12383св19 зроблено висновок про те, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідний правовий висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц. У відповідності до оригіналу розписки від 15.07.2021, [PERSON] отримав в борг кошти готівковим способом в сумі 300 000 (триста тисяч) грн від [PERSON] та зобов`язується повернути не пізніше 01 грудня 2022 року рівними частинами щомісячно до 01 числа по 20 000 (двадцять тисяч) грн. Розписка написана власноручно в присутності свідків, добровільно, без тиску та погроз. В розписці зазначено, що кошти отримав в сумі 300 000 (триста тисяч) грн, є наявний підпис [PERSON] , а також вказано, що передача зазначеної суми грошей здійснювалась в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.57) Відповідно до ст. 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно із ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Аналізуючи долучену позивачкою до матеріалів справи оригінал розписки, судом встановлено, що розписка написано власноручно позичальником - відповідачем, тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом. Сторони дотримались письмової форми договору. Із змісту боргової розписки вбачається, що сторони ( [PERSON] та [PERSON] ) фактично погодили всі істотні умови, як це передбачено в ст. 207 ЦК України і це узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України. Таким чином, позивачка довела факт укладення договору позики і факт передачі нею коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання нею умов договору. Відповідачем було сплачено два платежі по 20 000,00 грн. за серпень та вересень місяці в сумі 40 000,00грн. що підтверджується чеками №2292;№2951 (а.с.8). Після звернення [PERSON] до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою ( ухвала Долинського районного суду від 14.02.2022 справа №343/283/22 а.с.12), відповідачем через свого представника адвоката Бульба В.М було повернуто позивачці 26.09.2022 ще 20 000 грн, та 21.10.2022 - 30 000 грн , про що свідчать розписки (а.с.58-59). Ухвалою Долинського районного суду від 21.10.2022, прийнто відмову представника позивачки адвоката Кобилинець Т.В. від позову та провадження у справі -закрито (а.с.14-15). Після цього відповідач вчергове перестав здійснювати платежі. З претензією-вимогою про повернення заборгованості за договором позики в сумі 210 000,00 грн, позивачка звернулася до відповідача [PERSON] , 05.12.2022, що підтверджується копією претензії-вимоги (а.с.9-10). Однак, відповідач свої зобов`язання за договором позики від 15.07.2021 не виконав і борг до цього часу не повернув. Таким чином, встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики в повному обсязі не виконав, і не повернув позикодавцю позичені у неї кошти у сумі і у строк, визначений договором (вказаний ним у розписці). З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачка [PERSON] правомірно використала своє право вимоги повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, звернувшись 18.01.2023 до суду із позовом про стягнення боргу за борговою розпискою у судовому порядку із боржника, [PERSON] . Враховуючи, що судом встановлено факт укладення між сторонами договору позики, та відповідно факт існування боргового зобов`язання, тому суд вважає, що позов про стягнення боргу за розпискою, а саме грошових коштів в розмірі 210 000,00 грн, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. На підставі ст.ст.202, 205, 207, 526, 527, 610, 638, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved