Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

03 лютого 2023 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення 95 122 грн. суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та офіційного курсу НБУ, 95 035,20 грн. відсотки згідно умов договорів, 5919,04 грн. три відсотки річних,з прострочених сум, а всього 196 076,24 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 23 листопада 2018 року [PERSON] за договорами позики взяла у нього в борг 1000 доларів США на строк до 23.11.2020р., а також 28 лютого 2019р. 40 000 грн. на строк до 28.02.2020р. із зобов`язанням сплачувати 7% щомісяця за час користування позиками. Договори позики у вигляді розписок між ними були укладені у простій письмовій формі в одному примірнику, їхній текст виконаний відповідачкою власноручно. Свої зобов`язання за договорами позики [PERSON] не виконала, на вимоги щодо повернення боргу відповідала, що грошові кошти поверне по мірі можливості, не вказуючи конкретних термінів. За таких обставин позивач був змушений звернутись до суду з цим позовом. Крім того, позивач вважає, що оскільки відповідачка своєчасно не сплатила суму позики, вона має сплатити її з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних. 31 березня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із заявою, в якій просив долучити оригінали боргових розписок від 28.02.2019 року та 23.11.2018 року. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2023 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позивач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін повідомлений належним чином, заперечень щодо розгляду справи без повідомлення сторін не подав. Відповідачці [PERSON] , відповідно до вимог ЦПК України, направлено копію позовної заяви та додатків до неї, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву з наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. Дане відправлення відповідачка отримала, про що свідчить роздруківка відстеження поштового відправлення. Відзив на позов відповідачка не подала. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив відповідно до ст. 280 ЦПК України, проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 23 листопада 2018 року [PERSON] особисто взяла в борг у [PERSON] 1000 доларів США. Вказану суму зобов`язувалась повернути до 23.11.2020 року. За час користування позикою зобов`язувалась сплачувати 7% від суми позики за кожен місяць, що підтверджується копією договору позики грошей від 23.11.2018 року. /а.с.8/. Крім того, 28.02.2019 року [PERSON] взяла в борг у [PERSON] в борг 40000 грн., які зобов`язувалась повернути до 28.02.2020 року. /а.с.9/ Матеріали справи містять і оригінали досліджених копій розписок. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики, як визначено в ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України в постанові від 18.09.2013 у справі №6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. При цьому, відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтями 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст. 631 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також статті 15, 16 ЦК України містять норми про те, що особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту цивільного права є примусове виконання обов`язку в натурі. За приписами ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Позивач, розпорядившись своїми правами на власний розсуд, звернувся до відповідачки [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за договором позики в національній валюті України - гривні. На підставі наведеного вище суд дійшов висновку, що відповідачка [PERSON] є позичальником, яка не виконує належним чином свої зобов`язання за договорами позики щодо своєчасного та у повному обсязі повернення суми боргу позикодавцю [PERSON] , що є підставою для примусового стягнення суми боргу у розмірі 40000 грн. та 1000 доларів США, що станом на 01.02.2023 року за курсом НБУ становить 36,5686 грн. за один долар за договорами позики від 23.11.2018 року та 28.02.2019 року За змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Загальна сума боргу за борговими розписками з урахуванням встановленого індексу інфляції за підрахунком позивача складає 95122 грн. Крім того, 3% річних з прострочених сум дорівнюють 5919,04 грн. Суд погоджується із розрахунком заборгованості, зробленим позивачем у позовній заяві та вважає, що він відповідає вимогам закону. Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, у кредитодавця/позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та пеню після закінчення строку його дії, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Зі змісту укладених між сторонами договорів позики від 23.11.2018 року та від 28.02.2019 року сторонами визначено, що [PERSON] зобов`язується сплачувати 7% від суми боргу за кожен місяць користування позикою. Суму боргу у розмірі 40000 грн. зобов`язується повернути до 28.02.2020 року, а суму позики у 1000 доларів США зобов`язується повернути до 23.11.2020 року. Таким чином, право позивача нараховувати передбачені договором проценти за договором позики від 23.11.2018 року припинилось 23.11. 2020 року, а за договором позики від 28.02.2019 року, припинилось 28.02.2020 року. З позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача суми в розмірі 95035,20 грн., що є відсотками згідно умов договорів. При цьому позивач розраховує суму відсотків за періоди, які зазначені вище, що відповідає умовам договорів. Враховуючи вищевикладене, з відповідача підлягає стягненню сума відсотків згідно умов договорів на загальну суму 95035,20 грн. На підставі наведеного вище суд дійшов висновку, що наявні підстави для примусового стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за договорами позики в сумі 95122 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції та офіційного курсу НБУ, 95035,20 грн. відсотків згідно умов договорів, 5919,04 грн. - 3% річних з прострочених сум, а всього 196 076,24 грн., а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому, з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073,60 грн. від сплати якого позивача звільнено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved