Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] (далі по тексту-позивач, [PERSON] ) звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» (далі по тексту- відповідач, АТ «СК «Мега-Гарант») у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить: стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» страхове відшкодування у розмірі 108 000,00 грн., стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 49 245,04 грн., три відсотки річних у розмірі 4 083,29 грн., інфляційні витрати у розмірі 30 652,31 грн., а всього 83 980,64 грн., стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що, 01 лютого 2021 року близько 20 год. 55 хв. автомобіль марки «Volkswagen СС», державний номерний знак [NUMBER] рухаючись по проїздній частині вул. Ревуцького у м. Києві зі сторони просп. М.Бажана у напрямку вул. Вишняківської на нерегульованому пішохідному переході здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок чого [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження. Відповідальність водія автомобіля марки «Volkswagen СС», державний номерний знак [NUMBER] на момент ДТП застрахована у АТ «Ск «Мега-Гарант», згідно полісу № 201629610. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021100000000072 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 10.09.2021 на адресу відповідача АТ «СК «Мега-Гарант» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах потерпілої [PERSON] з необхідними для прийняття рішення документами. Загальна сума вимоги за шкоду заподіяну здоров`ю позивача, заявлена у заяві про виплату страхового відшкодування складає 108 000,00 грн. пов`язане зі стійком втратою непрацездатності у разі встановлення ІІ-ї групи інвалідності. 17.08.2021 відповідачем повідомлено про необхідність долучення документів на підтрвердження інформації, що шкода пов`язана зі стійкою втратою працездатності є наслідком ДТП та надання інформації щодо розміру та характеру отриманої від [PERSON] компенсації шкоди. 22.10.2021 на адресу відповідача скеровано заяву про долучення документів із долученням довідки МСЕК № 797218 від 29.07.2021. Листом АТ «СК «Мега-Гарант» від 09.11.2022 повідомлено про прийняте рішення за результатами розгляду заяви про виплату страхового відшкодування, а саме про відмову у виплаті страхового відшкодування, аргументуючи це тим, що водій [PERSON] відшкодував позивачу матеріальну та моральну шкоду у повному обсязі. 06.12.2021 у з`язку з порушенням з боку відповідача вимог Закону, на адресу НБУ, МТСБУ та відповідача було направлено скаргу із долученням листа [PERSON] щодо проведених позивачу добровідьних виплат. Відповідно до листа НБУ щодо розгляду скарги, у діях відповідача вбачаються ознаки порушення законодаства у сфері надання фінансових послуг, а саме п. 36.2 ст. 36 Закону, проте зазаначено, що оскарження рішення відповідача як страховика можливе лише в судовому порядку. Вказаною відмовою у виплаті страхового відшкодування відповідач порушив право [PERSON] на отримання належного, згідно чинного законодавства України, страхового відшкодування у вигляді грошової виплати у визначеному Законом розмірі. Ухвалою суду від 14.04.2022 було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 13.05.2022 суд ухвалив перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи в судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою суду від 07.07.2022 цивільну справу 753/2383/22 було передано до Київського районного суду м. Харкова за підсудністю. Ухвалою Київського апеляційного суду від 17.11.2022 ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07.07.2022 скасовано та направлено справу для продовження розгляду. 30.01.2023 від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог. У судовому засіданні 14.02.2023 судом було прийнято заяву про збільшення позовних вимог відповідно до п.2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України. У судове засідання 04.04.2023 представник позивача адвокат Скочиляс І.М. не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтрила в повному обсязі та просила їх задоволньити. Представник відповідача АТ «СК «Мега Гарант» в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомили, відзиву на позов не надіслали. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01 лютого 2021 року близько 20 год. 55 хв. автомобіль марки «Volkswagen СС», державний номерний знак [NUMBER] рухаючись по проїздній частині вул. Ревуцького у м. Києві зі сторони просп. М.Бажана у напрямку вул. Вишняківської на нерегульованому пішохідному переході здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок чого [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження. Відповідальність водія автомобіля марки «Volkswagen СС», державний номерний знак [NUMBER] на момент ДТП застрахована у АТ «Ск «Мега-Гарант» згідно полісу № 201629610. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021100000000072 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 10.09.2021 на адресу відповідача АТ «СК «Мега-Гарант» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах потерпілої [PERSON] з необхідними для прийняття рішення документами. Загальна сума вимоги за шкоду заподіяну здоров`ю позивача, заявлена у заяві про виплату страхового відшкодування складає 108 000,00 грн. пов`язане зі стійком втратою непрацездатності у разі встановлення ІІ-ї групи інвалідності. 17.08.2021 відповідачем повідомлено про необхідність долучення документів на підтрвердження інформації, що шкода пов`язана зі стійкою втратою працездатності є наслідком ДТП та надання інформації щодо розміру та характеру отриманої від [PERSON] компенсації шкоди. 22.10.2021 на адресу відповідача скеровано заяву про долучення документів із долученням довідки МСЕК № 797218 від 29.07.2021. Листом АТ «СК «Мега-Гарант» від 09.11.2022 повідомлено про прийняте рішення за результатами розгляду заяви про виплату страхового відшкодування, а саме про відмову у виплаті страхового відшкодування, аргументуючи це тим, що водій [PERSON] відшкодував позивачу матеріальну та моральну шкоду у повному обсязі. Позивачу призначено ІІ групу інвалідності відповідно до довідки МСЕК від 29.07.2021. Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 30.07.2021 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбачного ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Фактичні обставини справи сторонами не заперечуються, а тому у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню та вважаються встановленими судом, оскільки також підтверджуються поданими сторонами письмовими доказами. Згідно ст.1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 8 цього ж Закону, страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Статтею 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року (далі - Закон), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно з п. 2.1 ст. 2 Закону України, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно п. 22.1 ст.22 Закону України, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.26.1. Закону України шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 26.2 ст. 26 Закону України мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Мінімальна заробітна плата станом на 01 лютого 2021 року становила 6 000 грн. Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону передбачено, що страховик, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, зобов`язаний виплатити його в передбачений 90-денний строк з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування Тобто, вказана норма встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Відповідно до ст. 1202 ЦК України, встановлено порядок відшкодування шкоди, який передбачає, що відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Однак, ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на корить позивача страхового відшкодування в розмірі 108 000,00 грн. відповідають вимогам Закону, принципам розумності та справедливості, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про страхування», передбачає, що страховик зобов`язаний протягом 2 робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. У відповідності до п. 36.1. статті 36 Закону України після розгляду страховиком наданих йому визначених у статті 35 цього Закону документів про дорожньо-транспортну пригоду страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування. За законом за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з урахуванням змісту ст. 979 ЦК України та ст. 16 ЗУ «Про страхування», - у разі настання страхового випадку, страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та три відсотки річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов`язання. А тому, вони є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. З розрахунків позивача за період з 09 листопада 2021 року по 11 лютого 2023 року на заборгованість у розмірі 108 000,00 грн. нараховується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 49 245, 04 грн., три відсотки річних у розмірі 4 083,29 грн., інфляційні витрати у розмірі 30 652, 31 грн. (а.с. 198-199). У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що всі обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, підтверджені належними доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення на її користь пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. На підставі п.8 ст.141 ЦПК України встановлено розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад, копіювання документів). Вказаний розрахунок подається з урахуванням часу витраченого адвокатом на представлення інтересів позивача пов`язаного з вивченням матеріалів, збиранням необхідного обсягу документів, написанням позовної заяви до суду та відповіді на відзив. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 року № 23-рп/2009. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), сформував позицію у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Виходячи з заявлених витрат на правову допомогу, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог про стягнення витрат на правову допомогу з відповідача у розмірі 10 000, 00 грн. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 919, 80 грн.

Outcome: approved