Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

ПАТ «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції «Укргазбанк» в грудні 2022 року звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних. Позов мотивований тим, що 23.02.2007 року ВАТ АБ «Укргазбанк» (правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк») (далі\~Банк) та [PERSON] (далі\~Позичальник) уклали кредитний договір № 10-Ф/07. Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит в сумі 50000,00 доларів США. 23.02.2007 року Банк та [PERSON] уклали договір поруки № 10. Згідно п. 1.2 Поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення зобов`язань за кредитним договором. Згідно п. 1.3 договору поруки поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обсязі, що і позичальник за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки за невиконання або неналежне виконання зобов`язань в повному обсязі. 20.07.2009 року Ленінський районний суд Вінницької області ухвалив рішення по справі № 2-3140/09 про задоволення позовних вимог Банку. Стягнув солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Банку заборгованості за кредитним договором в розмірі 54494,43 доларів США. Рішення суду набрало чинності 31.07.2009 року. 21.09.2021 року відкрито виконавче провадження № 66889877. Сума грошових коштів, підлягає стягненню за виконавчим документом становить 1461079,31 грн. 11.01.2022 року боржником вимоги виконавчого документа не виконано, тому державний виконавець виніс постанову про арешт майна боржника. До цього часу рішення суду не виконане, виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні. Банк зазначає, що на сьогоднішній день заборгованість не погашена, тому у Банку є підстави для звернення до суду з позовом про стягнення 3% річних на прострочену суму боргу та боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. З моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, виходячи із простроченої суми заборгованості, Банк нарахував 3% річних у розмірі 5929,16 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 23.02.2022 року становить 171872,70 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без участі банку, позов підтримує. Згідно ч. 3\~ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. З урахуванням приписів статті 280\~ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, врегульовані нормами ЦК України про зобов`язання з повернення кредиту. 23.02.2007 року ВАТ АБ «Укргазбанк» (правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк») (далі\~Банк) та [PERSON] (далі\~Позичальник) уклали кредитний договір № 10-Ф/07. Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит в сумі 50000,00 доларів США. 23.02.2007 року Банк та [PERSON] уклали договір поруки № 10. Згідно п. 1.2 Поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення зобов`язань за кредитним договором. Згідно п. 1.3 договору поруки поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обсязі, що і позичальник за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки за невиконання або неналежне виконання зобов`язань в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом положень частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, положення цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Тобто нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначена позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України). Відповідно до статті 543 ЦК України кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від боржника та поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (частина третя ст. 554 ЦК України). 20.07.2009 року Ленінський районний суд Вінницької області ухвалив рішення по справі № 2-3140/09 про задоволення позовних вимог Банку. Стягнув солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Банку заборгованості за кредитним договором в розмірі 54494,43 доларів США. Рішення суду набрало чинності 31.07.2009 року. 21.09.2021 року відкрито виконавче провадження № 66889877. Сума грошових коштів, підлягає стягненню за виконавчим документом становить 1461079,31 грн. 11.01.2022 року боржником вимоги виконавчого документа не виконано, тому державний виконавець виніс постанову про арешт майна боржника. До цього часу рішення суду не виконане, виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні, що підтверджується Інформацією про виконавче провадження від 02.11.2022 року. З ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося, тому кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Такі ж висновки містяться і в постановах Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі № 204/3530/17 (провадження № 61-10592св20), від 17.02.2021 року у справі № 303/7132/18 (провадження № 61-8487св20). Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що в порушення умов кредитного договору, боржник та поручитель свої зобов`язання не виконали, а саме не здійснювали погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, Суд погоджується з розрахунком заборгованості, зробленим позивачем та вважає, що такий розрахунок відповідає вимогам закону. Оскільки відповідач порушив строки оплати грошових коштів, а тому існують обґрунтовані підстави для стягнення на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми боргу за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року у розмірі 5929,16 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 23.02.2022 року становить 171872,70 грн. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 2481,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved