Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

10.01.2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом по розірвання шлюбу з [PERSON] . В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачка вказала, що у шлюбі з відповідачем перебувають з 07.11.2014 року. Від шлюбу мають двох синів: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Протягом сімейного життя стосунки між ними поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З жовтня 2020 року між ними припинено ведення спільного господарства, вони стали зовсім чужими людьми, примирення між ними не є можливим. Подальше збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, та в першу чергу дітей. Просила їх шлюб з відповідачем розірвати. Провадження у справі відкрито 11.01.2023 року з призначенням справи до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явились. Звертаючись до суду, позивачка просила розглянути справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, не заперечувала щодо ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, однак судову повістку повернуто до суду з відміткою відділу зв`язку про закінчення терміну зберігання, що є підставою для висновку суду про належне повідомлення сторони. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, ухваливши заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що сім`я сторін фактично розпалась, сумісне проживання подружжя є неможливим, шлюб сторін існує формально. Подальше перебування у шлюбі сторін у справі буде суперечити інтересам позивачки. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сім?ї буде суперечити інтересам позивачки у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний, у зв`язку з чим позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Звертаючись до суду з позовом, позивачка просила вирішити питання щодо відновлення їй її дошлюбного прізвища. Правилами статті 113 СК України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне. За даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 07 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві дошлюбне прізвище позивачки у справі [PERSON] - [PERSON] . Наразі, заява позивачки [PERSON] про відновлення їй її ж дошлюбного прізвища підлягає задоволенню судом. Понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору, при зверненні до суду з позовом відшкодувати за рахунок відповідача відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved