Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-06 00:00:00

20 вересня 2022 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом, в якому просив позбавити відповідачку батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог він зазначив, що у шлюбі з відповідачкою не перебував, мають сина, [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Відповідачка з сином не бачиться та не спілкується, не приймає участі в його вихованні, не цікавиться його життям, в той час як позивач ніколи не чинив йому перешкод у цьому. Зазначені обставини підтверджуються довідкою Голови ОСББ «Комунар-6». Вважає, що відповідачка не виконує свої батьківські обов`язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства, самоусунулася від виховання сина, не виконує материнські обов`язки з його утримання, свої обов`язки переклала на позивача ,вказує на те, що відповідачка не виконує свого батьківського обов`язку відносно сина щодо участі у його вихованні та матеріальному забезпеченні, не проявляє інтерес до дитини, не приймає участь у його моральному становленні, як особистості. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить позбавити батьківських прав відповідачку відносно їхнього неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2022 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою суду від 23.09.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання на 13.12.2022 року. Відповідачці запропоновано надати відзив на позовну заяву у 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження. Ухвалою суду від 23.09.2022 року зобов`язано Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради скласти висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Просили слухати справу у їхню відсутність. 22.02.2023 року на адресу суду надійшов висновок від 14.02.2023 р. № 356/02.02.01-22/06/14/23 Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, яким повідомлено, що Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно їхнього неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 06.03.2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив про його задоволення. Суду пояснив, що з того часу, як колишнея дружина залишила сина його матері, коли тому було 4,5 роки, вона не цікавилася його життям, не надавала йому ні матеріальної , ні моральної підтримки. Вона знає, де проживає син, але ці 10 років навіть не приходила в гості, не спілкувалася з сином, не вітала його зі святами, не приходила в школу. Він не подава до суду про стягненя з неї аліментів, оскільки вона ведед асоціальний спосіб життя та немає грошей. Наразі у нього немає можливості ні прописати сина за своїм місцем проживання, ні отримати соціальні виплати на нього, ні направити його за кордон без згоди матері, але знайти її неможливо. Представник позивача адвокат Нечай О.Д. підтримав вимоги позову, в останнє судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, запзначила, що їм також не вдалося втсановити місце знаходження матері, на телефонні дзвінки вона одноразово відповіла, поте на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явилася, своїх заперечень не надала. При спілкуванні з яном психхологами Служби встановлено, що дитина не сприймає матір як свою сім`ю, у нього стійка прихильність до бабусі та батька, зя ким у нього дружні та довірительні відносини. Ян має образу на матір за те, що вона його покинула і навіть не спілкується, він не бажає її пробачати. В судовому засіданні була з`ясована думка дитини [PERSON] , якому вже виповнилося 14 років. Він повідомив суду, що мати з ним протягом отсанніх 10 років майже не спілкується, жодним чином не приймає участі у його житті, навіть не приходить поговорити просто, а коли останні рази телефонувала чи писала смс-ки ( а це було більше року потому), то лише в нетверезому стані. Він не бажає мати таку матір, вона йому вже не потрібна, він просив позбавити її батьківських прав, оскільки вона все одне не виконує своїх батьківських обов`язків. Він живе з батьком та бабусею, вони почуваються як одна родина і йому так комфортно. Відповідачка в судове засідання багаторазово не з`явилася, повідомлена судом належними чином за останнім відомим місцем проживання та через оголошення на сайті Судова влада. Відзив не надала. Судовий розгляд справи здійснюється з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши поясненян учасників процесу, розглянувши позовні вимоги, дослідивши надані ним та третьою особою письмові докази, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач та відповідачка є батьком та матір`ю неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відповідно до довідки, виданої Головою ОСББ «Комунар 6», [PERSON] з 2013 року проживає з батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] з сином та його батьком не проживає. Актом обстеження умов проживання від 22.07.2022 року № В-71 підтверджується, що [PERSON] має добрі умови для проживання за вищевказаною адресою. З характеристики Миколаївського ліцею № 3 вбачається, що [PERSON] є старанним та відповідальним учнем, який бере активну участь у житті класу, а також відвідує спортивні секції. При цьому вказано, що батько [PERSON] , цікавиться навчанням сина та відповідально ставиться до його виховання, постійно підтримує зв`язок із класним керівником, відвідує батьківські збори. В свою чергу, класний керівник вказує, що протягом 3 років жодного спілкування з мамою [PERSON] , [PERSON] не відбувалось. Відомості про неї відсутні. Довідкою - характеристикою, виданою Центральним ВП ГУНП у Миколаївській області, підтверджується, що громадянка [PERSON] за час мешкання за адресою [ADDRESS] зарекомендувала себе з негативного боку. За характером неврівноважена, конфліктна. Схильна до вживання алкогольних напоїв. [PERSON] систематично порушує громадський порядок, спілкується та підтримує відносини з громадянами, які ведуть антигромадський спосіб життя. Неодноразово порушувала громадський порядок та спокій громадян. У 2017 році відносно [PERSON] складався протокол про адміністративне правопорушення за ст. 178 КУпАП. З вищевикладених обставин, слідує, що вихованням та утриманням [PERSON] займаються його батько та бабуся. В той же час, його мати, [PERSON] жодної участі в житті сина не приймає. Позивач на даний час працює на підприємстві КП «Миколаївкомунтранс» прибиральником територій, по місцю роботи характеризується позитивно. За такого, та у зв`язку з тим, що відповідачка систематично ухиляється від виконання батьківських обов`язків, соціальний контакт дитини з матір`ю втрачений, остання не піклується про стан здоров`я, фізичний стан, навчанням, не виявляє інтересу до життєдіяльності дитини, не задовольняє матеріальні потреби, органом опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки відносно сина [PERSON] , [INFO] . Отже, між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання ними їх батьківських обов`язків, які регулюються нормами СК України. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року втручання держави у сімейне життя має не тільки ґрунтуватися на нормах національного права, тобто бути законним, та переслідувати легітимну мету у виді захисту прав дитини, а й бути «необхідним у демократичному суспільстві», а саме відповідати нагальній суспільній потребі такого виняткового втручання у відносини сторін (п. п. 49-51, 59, 60).У цьому рішенні зроблено висновки про виключність такого заходу, як позбавлення батьківських прав, оскільки право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположну складову сімейного життя. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (Mamchur v. Ukraine, заява № 10383/09) ЄСПЛ виснував, що, по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному і стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. А в рішенні від 10 вересня 2019 року ЄСПЛ у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (Strand Lobben and Others v. Norway, заява № 37283/13) зазначено, що коли інтереси дитини суперечать інтересам батьків, органи влади повинні встановлювати справедливий баланс цих інтересів, при цьому особливе значення надається найкращим інтересам дитини. ЄСПЛ виділяє такі складові елементи принципу: ?між інтересами батьків і дітей має бути дотримано справедливої рівноваги; ?інтереси дітей за своєю важливістю переважають над інтересами батьків; ?в інтересах дитини є її розвиток у стійкому доброзичливому середовищі; ?у найкращих інтересах дитини є збереження її зв`язків із кровними батьками; ?втручання держави в сімейні стосунки повинно застосовуватися згідно із законом, мати легітимну мету, тобто захист інтересів дітей, і таке втручання повинно бути необхідним у демократичному суспільстві. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27.02.1991 року, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Аналогічне позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Крім того, Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11), в якому зазначив, що якщо батько не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У статті 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно їхнього сина [PERSON] , [INFO] , так як матір [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого неповнолітнього сина. Вирішуючи питання про позбавлення відповідача батьківських прав, суд бере перш за все до уваги те, що дитина є неповнолітньою. У формуванні самооцінки дитини значну роль відіграє сім`я, стиль сімейного виховання, який визначається батьківськими ціннісними орієнтаціями, установками, емоційним ставленням до дитини. Особливості сприйняття батьків дитиною і способи поведінки з ними обумовлюють засвоєння дітьми основних правил і норм поведінки, виробляють їх позицію по відношенню до світу і самого себе. Звертаючись до суду з позовом, неповнолітній [PERSON] посилався на те, що його батько ухилявся від виконання своїх обов`язків з його виховання, добровільно не брав участі в його утриманні, не цікавився його вихованням та розвитком, жодного разу з ним не спілкувався, ніколи не вітав з днем народження та будь-якими іншими святами, а зустрівши його на вулиці, робив вигляд, що його не знає. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов переконання, що позбавлення батьківських прав відповідачки, яка свідомо протягом 10 років ухилялася від виховання та утримання сина, відповідає якнайкращим інтересам дитини, про що неповнолітній [PERSON] особисто зазначив у судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, у якнайкращих інтересах дитини, яка потребує постійного супроводу та догляду, з метою забезпечення його розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, суд, оцінюючи докази у їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина, оскільки це буде відповідати насамперед інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав відповідачки в свою чергу надасть дитині можливість у майбутньому отримати ряд гарантованих державою пільг та допоможе у подальшому самоствердитися у дорослому житті. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Тому, з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved