Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі свого представника адвоката Лабика Р.Р. звернулась до таращанського районного суду Київської області з позовною заявою до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», в якій просить: -стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» (код ЄДРПОУ 32404600) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) 2975,93 грн. ( дві тисячі дев`ятсот сімдесят п`ять грн.93 коп) страхового відшкодування за шкоду пов`язану з тимчасовою втратою працездатності. -стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» (код ЄДРПОУ 32404600) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) 39406, 70 грн. (тридцять дев`ять тисяч чотириста шість грн. 70 коп.) страхового відшкодування за шкоду пов`язану з витратами на лікування. -стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» (код ЄДРПОУ 32404600) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) 2119,13 грн. ( дві тисячі сто дев`ятнадцять грн. 13 коп.) страхового відшкодування моральної шкоди. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20.05.2020 року [PERSON] приблизно 22:00 год. перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ 1102», д.н.з [NUMBER] , рухався зі швидкістю приблизно 50-60 км/годину по асфальтованому вологому покриттю автодороги між населеними пунктами Станишівка в напрямку с. мала Березянка Таращанського району Київської області разом з пасажиром [PERSON] , під час руху, в порушення вимог п.12.1 ПДР України, згідно яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, невірно оцінив дорожню обстановку, та не вибрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу , допустив неуважність, невірно оцінив дорожню ситуацію, при виявлені небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу, не впорався з керуванням,чим поставив під загрозу життя та здоров`я учасників дорожнього руху здійснив виїзд керованого ним транспортного засобу на узбіччя автодороги по напрямку його руху з подальшим перекиданням. Внаслідок ДТП [PERSON] , яка в цей час знаходилась на передньому пасажирському сидінні вказаного автомобіля, отримала тілесні ушкодження у вигляді забійної рани чола, закритої черепно-мозкової травми із забоєм головного мозку середнього ступеню тяжкості із крововиливом під м`яку мозкову оболонку, закритого перелому тіла грудини без зміщення уламків, компресійного перелому тіла 5-го поперекового хребця, садна на тулубі справа в сіднично-поперековій області, які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступню тяжкості. За фактом ДТП Головним управлінням національної поліції в Київській області матеріали пр. вичленення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020110290000174. 05.11.2020 року вироком ставищанського районного суду Київської області [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді двох років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік, на підстав ст. 75 КК України звільнено його від відбування покарання у виді обмеження волі з випробовуванням, призначено іспитовий строк тривалістю один рік. На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність пов`язана з експлуатацією транспортного засобу марки - «ЗАЗ1102», з д.н.з « [NUMBER] » була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО1758853. Ухвалою судді від 04.01.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити в спрощеному порядку із викликом сторін В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач ТДВ «СК`Ю.ЕС.АЙ» про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлене належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням. Представник відповідача в судове засідання на розгляд справи повторно не з`явився, причини неявки не повідомив, заяву до суду про розгляд справи без його участі та відзив не надав, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до ст.280 ЦПК України. Оскільки сторони по справі в судове засідання не з`явились, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно частини 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Спірні відносини виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільним кодексом України. Судом встановлено, що 20.05.2020 року [PERSON] приблизно 22:00 год. перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ 1102», д.н.з [NUMBER] , рухався зі швидкістю приблизно 50-60 км/годину по асфальтованому вологому покриттю автодороги між населеними пунктами Станишівка в напрямку с. мала Березянка Таращанського району Київської області разом з пасажиром [PERSON] , під час руху, в порушення вимог п.12.1 ПДР України, згідно яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, невірно оцінив дорожню обстановку, та не вибрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу , допустив неуважність, невірно оцінив дорожню ситуацію, при виявлені небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу, не впорався з керуванням,чим поставив під загрозу життя та здоров`я учасників дорожнього руху здійснив виїзд керованого ним транспортного засобу на узбіччя автодороги по напрямку його руху з подальшим перекиданням. Внаслідок ДТП [PERSON] , яка в цей час знаходилась на передньому пасажирському сидінні вказаного автомобіля, отримала тілесні ушкодження у вигляді забійної рани чола, закритої черепно-мозкової травми із забоєм головного мозку середнього ступеню тяжкості із крововиливом під м`яку мозкову оболонку, закритого перелому тіла грудини без зміщення уламків, компресійного перелому тіла 5-го поперекового хребця, садна на тулубі справа в сіднично-поперековій області, які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступню тяжкості. Встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ЗАЗ110207», д.н.з [NUMBER] , була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай", та був діючим на момент ДТП (а.с.35). З виписки із медичної карти стаціонарного хворого №99735 видної лікарем Київської обласної клінічною лікарні Кваша О.К. вбачається, що 29.05.2020 по 16.06.2020 року позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в Київській обласній клінічній лікарні з діагнозом: « тяжка закрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку. Хребетно-спиномозкова травма. Копресійний перелом Th5 хребця, тип А. клін. Група Fr.E. Переломи поперечних відростків L2 L3 хребців праворуч. Перелом стернального кінця правої ключиці. Перелом тіла грудини (а.с21-22) Вироком Ставищанського районного суду Київської області від 05.11.2020 [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України (а.с.38-40) Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 09.02.2021 року Таращанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб, прізвище [PERSON] після реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] » (а.с.18) Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, обов`язок доказування обставин, які є підставою звільнення від відповідальності за завдану шкоду покладається саме на відповідача. Згідно п. 4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Відповідно до ст. 979, п. 3 ч.1 ст. 980 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно з ч.1 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Таким чином, суд вважає, що 28.05.2020 року мав місце страховий випадок, внаслідок якого настала цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , оскільки він був учасником дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, та даний факт не заперечується учасниками провадження. Згідно зі ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно пункту 36.2. статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: 1) у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; 2) у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Відповідно до ст.23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Станом на день настання страхового випадку, встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01.01.2020 року - 4723 грн. (Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"). І. Згідно п.24.1 ст.24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. У зв`язку з настанням ДТП позивачем понесені витрати на лікування в сумі 39406,70 грн. грн., що підтверджується копіями фіксальних чеків (а.с.25-33), а отже зазначені витрати підлягають стягненню із відповідача. ІІ. Відповідно до ст.25 Закону у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. З наданих доказів вбачається, що позивач була тимчасово непрацездатною 19 календарних днів, за період з 29.05.2020 по 31.05.2020 включно становить 457,05 грн.) 4723/31 день у травні=152,35 грн., за один день х на три дні=457,05 грн., за період з 01.06.2020 по 16.06.2020 становить: 2518,88 грн. ( 4723, грн./30 днів у червні=157,43 грн. за один день х 16 дгів=2518,88 грн. Правильність розрахунку позивача, відповідачем не спростована. За таких обставин , сума страхового відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності в розмірі2975 грн. 93 коп. підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Отже, страхове відшкодування за шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності позивача, складає 2975,93 грн. На підставі ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до шкоди заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відносять: шкоду пов`язану із лікуванням потерпілого, що складає в розмірі 39406,70грн,. шкоду із тимчасової втрати працездатності, в розмірі 2975,93 грн. ІІІ. Відповідно до ст.26-1 Закону страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Отже, розмір страхового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок ушкодження здоров`я, складає 2119,13 грн. (з розрахунком - (39406,70 + 2975,93 грн. х 5% = 2119,13 грн. Тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підтверджуються належними доказами, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. При вирішенні питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, оскільки позивач при зверненні до суду з даним позовом звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved