Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 10.09.2019 КПТМ «Криворіжтеполомережа» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, в якій просило стягнути з відповідачів борг за послугу з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 37805,21 грн., оскільки останні не сплачують за надані комунальні послуги, внаслідок чого виникла заборгованість, також просить стягнути понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1921 грн. Відповідачі є споживачами послуг, що надаються позивачем, однак вчасно не сплачують за надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01.07.2015 по 01.03.2019 за послуги з централізованого опалення квартири на суму 37805,21 грн., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , квартира в централізованому порядку забезпечується теплопостачанням. Стислий виклад заперечень відповідача. 23.11.2022 відповідач [PERSON] надав заяву про перегляд заочного рішення, в якій вказує, що зазначене рішення винесено без врахування строків позовної давності, а саме позивач звернувся до суду зі стягненням коштів за період часу з 01.07.2015 по 01.03.2019, що явно перевищує 3-ний термін позовної давності. Станом на 09.11.2017 на осіб, що були зареєстровані в приміщенні розповсюджувався обов`язок сплачувати комунальні послуги. Оплата комунальних послуг до 09.11.2017 покладалася на наймача жилого приміщення, яким він не був, оскільки зазначена квартира є службовою і надавалась в користування його матері [PERSON] . Також зазначає, що він не укладав будь-які договорів з позивачем. Крім того, він з 2019 року взагалі не користувався житловими послугами, бо проживав за іншою адресою, тому просить відмовити в задоволенні позову. Заяви, клопотання учасників справи. В судове засідання представник позивача Жданюк Т.С. не з`явилася, надавши суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за її відсутності, також 15.12.2022 надала суду заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, в якій вказує, що відповідачем у спірний період частково проводилася оплата за отримані послуги, тому після перевивання перебігу позовних давності починається заново, тому вважає, що застосування строку позовної давності неможливе у даному випадку. Відповідач [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали заяву про застосування строку позовної давності, та про розгляд справи за їх відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.01.2023 скасовано заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 жовтня 2019 року по цивільній справі № 215/5390/19 за позовом КПТМ «Криворіжтеполомережа» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії, та призначено розгляд справи по суті на 11-00 год. 13.02.2023, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 13.02.2023 постановлено ухвалу суду про відкладення розгляду справи на 10-00 год. 20.03.2023, у зв`язку з неявкою відповідачів, щодо яких у суду відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. 20.03.2023 справу знято з розгляду до 09-45 год. 14.04.2023, у зв`язку з відпусткою судді. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач здійснює постачання теплової енергії у квартиру, де зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою (а.с. 7). Так, як будинок [ADDRESS] є багатоповерховим, опалення до квартири [ADDRESS] здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, що свідчить про те, що відповідачі фактично отримують теплову енергію. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювали, тому згідно розрахунку заборгованості за період з 01.07.2015 по 01.03.2019 у відповідачів виникла заборгованість, яка складає 37805,21 грн. за послуги з централізованого опалення квартири (а.с. 8). Позивачем направлявся відповідачам лист з повідомленням щодо розміру заборгованості станом на 01.03.2019 в розмірі 37805,21 грн. з вимогою добровільно сплатити борг (а.с. 4-6). Згідно актів б/н, №138, б/н, №574 від 25.03.2017, №836, №1093, №1326 від 10.11.2018, відбувся запуск центрального опалення та його відключення у період з 01.07.2015 по 01.03.2019 (а.с. 9-12). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки між сторонами по справі склались правовідносини з отримання послуг по центральному опаленню, тому судом застосовані положення ЦК України, ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (далі - Правил надання послуг), як спеціальних актів законодавства, які регулюють правовідносини у сфері житлово-комунальних послуг. КПТМ «Криворіжтепломережа» відповідно до Закону України «Про природні монополії» відноситься до суб`єктів природної монополії. Матеріалами справи встановлено, що КПТМ «Криворіжтепломережа» забезпечувало теплопостачання квартири [ADDRESS] , у якій зареєстровані відповідачі (а.с. 7-12). Згідно зі ст. 322 ЦК України, тягар утримання майна покладено на власника майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Нормами ст.151 ЖК України встановлено, що на громадян, які мають в приватній власності жилий будинок, квартиру покладено обов`язок забезпечувати утримання свого житла, проводити за свій рахунок поточний та капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами) визначено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (на момент виникнення правовідносин), одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Пунктом 18 Правил надання послуг передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Згідно з п.21 Правил надання послуг, у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв.метр (куб.метр) опалювальної площі квартири та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення згідно із законодавством. Згідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу. Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Таким чином, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», проживаючи та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання. Згідно наданого позивачем розрахунку за період з 01.07.2015 по 01.03.2019 за особовим рахунком № [NUMBER] , за адресою [ADDRESS] , існує заборгованість за надані послуги з централізованого опалення квартири на суму 37805,21 грн. (а.с. 8). В силу ст. 634 ЦК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами фактично укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] згідно довідок відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23-26). Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, та у постанові Великої палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17. Таким чином, твердження відповідача [PERSON] , що між ним та позивачем відсутні договірні правовідносини спростовується вище викладеним нормами права. Крім того, слід зазначити, що відповідачем [PERSON] не надано до суду доказів того, що він з 2019 року не проживає у квартирі, та не користується послугами наданими позивачем. Щодо звернення до суду позивача з порушенням строку позовної давності, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, та у постанові Великої палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 з метою забезпечення прогнозованості правозастосовної практики відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, який допускав можливість стягнення процентів за кредитом і пені за процентами у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду. Відступаючи від зазначеного висновку Верховного Суду України, Велика Палата Верховного Суду виходила з такого. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Тому Верховний Суд звернувся до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява №14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, що встановлено нормами ст. 257 ЦК України. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Частинами 2 та 3 статті 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Оскільки сплата комунальних послуг здійснюється щомісячно, тобто позовна давність в даному випадку повинна обчислюватися з моменту настання строку сплати чергового платежу. Як було встановлено судом з наданого КПТМ «Криворіжтепломережа» розрахунку заборгованості, відповідачі починаючи з 01 липня 2015 року по 01 березня 2019 року взагалі не сплачували за надані послуги (а.с. 8). Оскільки з 01.07.2015 по 01.03.2019, тобто понад три роки не було здійснено жодної оплати за комунальні послуги, з позовом позивач звернувся 10.09.2019, суд вважає, що клопотання відповідачів [PERSON] , [PERSON] про застосування позовної давності слід задовольнити, та застосувати позовну давність до вимог про стягнення заборгованості за період з 01.07.2015 по 10.09.2016, тому у стягненні заборгованості за вказаний період, яка складає 4999,94 грн. необхідно відмовити. З`ясувавши повно і всебічно обставини справи, суд приходить до висновку про порушення майнових прав позивача та необхідність їх захисту в судовому порядку. Оскільки відповідачі не виконують свої зобов`язання, не сплачують за надані житлово-комунальні послуги, які отримують та користуються ними, суд вважає необхідним позов задовольнити частково в межах трьохрічного строку позовної давності, та стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача заборгованість по оплаті за централізоване опалення за період з 10.09.2016 по 01.03.2019 в розмірі 32805,27 грн. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача, тому слід стягнути з кожного відповідача по 480,25 грн. судового збору, який сплачений позивачем при подачі позову (а.с. 1), із розрахунку (1921/4). На підставі Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Закону України «Про теплопостачання», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 67, 151 ЖК України, ст.ст. 256, 261, 264, 322, 634 ЦК України,

Outcome: partial