Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просить визнати рухоме та нерухоме майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме: автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», білого кольору, державний номер [NUMBER] , 2005 року випуску; житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку загальною площею 0,19 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2123283000:01:007:0018, що знаходиться по [ADDRESS] , об`єктом спільної сумісної власності подружжя; у порядку поділу майна подружжя визнати за нею та за відповідачем право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] та 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,19 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2123283000:01:007:0018, що знаходиться по [ADDRESS] ; у порядку поділу майна подружжя стягнути з відповідача на її користь\~ грошову компенсацію в рахунок спільного рухомого майна подружжя у розмірі 135 000 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18 листопада 1995 року між нею та відповідачем було укладено шлюб у Старокостянтинівському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 316. У шлюбі у них народилося троє дітей, а саме доньки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2021 року шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу ним було придбане майно, а саме: автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», білого кольору, державний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, зареєстрований на праві приватної власності за відповідачем 10 вересня 2013 року, загальною вартістю 270 000 грн; житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить відповідачу згідно договору купівлі-продажу від 03 квітня 2019 року, № 134, загальною вартістю 270 000 грн; земельну ділянку загальною площею 0,19 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2123283000:01:007:0018, що знаходиться по [ADDRESS] , що належить відповідачу згідно договору купівлі-продажу від 03 квітня 2019 року, № 135, загальною вартістю 30 000 грн. Загалом вартість майна становить 570 000 грн. 1/2 частина від загальної вартості майна, набутого подружжям за час шлюбу, становить 285 000 грн. Зазначає, що житловий будинок було перебудовано та реконструйовано, наразі загальна площа такого складає 260 кв.м., всі документи на будинок, земельну ділянку та автомобіль знаходяться у відповідача. На даний час автомобіль, який є неподільною річчю, знаходиться у самостійному користуванні та розпорядженні відповідача. Оскільки вважає, що має право на отримання 1/2 частки спірного майна, тому просить позов задовольнити (а. с. 1-4).\~\~\~\~ Ухвалою судді Перечинського районного суду від 27 січня 2022 року прийнято подану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання (а. с. 21-22). Сімнадцятого жовтня 2022 року представник позивача [PERSON] адвокат Усенко М.М. подав заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої збільшив позовні вимоги та просив: визнати рухоме та нерухоме майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме: автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», білого кольору, державний номер [NUMBER] , 2005 року випуску; житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку загальною площею 0,19 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2123283000:01:007:0018, що знаходиться по [ADDRESS] , об`єктом спільної сумісної власності подружжя; у порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] та 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,19 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2123283000:01:007:0018, що знаходиться по [ADDRESS] ; у порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] та 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,19 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2123283000:01:007:0018, що знаходиться по [ADDRESS] ; у порядку поділу майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в рахунок спільного рухомого майна подружжя у розмірі 252 000 (двісті п`ятдесят дві тисячі) грн; покласти на відповідача судові витрати по справі (а. с. 50-53). Двадцять другого лютого 2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Усенко М.М. подав заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої збільшив позовні вимоги та просив: визнати рухоме та нерухоме майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме: автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», білого кольору, державний номер [NUMBER] , 2005 року випуску; житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку загальною площею 0,19 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2123283000:01:007:0018, що знаходиться по [ADDRESS] , об`єктом спільної сумісної власності подружжя; у порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] та 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,19 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2123283000:01:007:0018, що знаходиться по [ADDRESS] ; у порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI» білого кольору, державний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] та 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,19 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2123283000:01:007:0018, що знаходиться по [ADDRESS] ; у порядку поділу майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в рахунок спільного рухомого майна подружжя у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн; покласти на відповідача судові витрати по справі (а. с. 95-96). У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Усенко М.М. не з`явилися, останній подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити.\~ Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, однак попередньо подав відзив на заяву про збільшення позовних вимог, у якій просив розгляд справи проводити у його відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Свою позицію мотивує тим, що у позові та у заяві про збільшення позовних вимог вказано, що загальна вартість житлового будинку [ADDRESS] , становить 270 000 грн, а загальна вартість земельної ділянки загальною площею 0,19 га, що знаходиться по [ADDRESS] , кадастровий номер 2123283000:01:007:0018, становить 30 000 грн. Проти вказаної вартості заперечує, оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо вартості цього нерухомого майна, відсутня оцінка уповноваженої особи. Також зазначає, що позивач не поставила вимогу про визнання за ним права власності на автомобіль, тому він заперечує проти стягнення з нього будь-якої компенсації на користь позивача. Він звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Експертна оцінка майнових прав» щодо визначення ринкової вартості зазначеного вище автомобіля. 04 листопада 2022 року йому надано звіт про оцінку автомобіля, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля складає 300 000 грн (а. с. 56-80). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що змінений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31)). Отже, коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58)). Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Суд встановив, що 18 листопада 1995 року у Старокостянтинівському відділі реєстрації актів громадянського стану між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб (а. с. 5), який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2021 року розірвано (а. с. 6-7). З повідомлення начальника Територіального сервісного центру № 3243 Регіонального сервісного центру ГЦС МВС в Київській області (Філія ГСЦ МВС) С.Чижа від 25 листопада 2021 року № 31/10/3243-1076 вбачається, що відповідно до Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС станом на 25 листопада 2021 року за [PERSON] , [INFO] , в числі зареєстрованих транспортних засобів значиться автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, білого кольору, 2005 року випуску, від 10 вересня 2013 року (а. с. 8-9). Згідно наданого відповідачем звіту ТОВ «Експертна оцінка майнових прав» про оцінку транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» моделі Sprinter 316 CDI, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2005 року випуску, білого кольору, що належить [PERSON] , ринкова вартість вказаного транспортного засобу становить 300 000 (триста тисяч) грн (а. с. 60-78). Під час розгляду справи позивач та його представник не оскаржили ринкову вартість автомобіля, клопотання про призначення судової експертизи не заявляли.\~ Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 286045794 від 22 листопада 2021 року [PERSON] на праві приватної власності належать: житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 46,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1802209021232, номер запису про право власності/довірчої власності: 31010202, дата, час державної реєстрації 03 квітня 2019 року 18:05:24, державний реєстратор: приватний нотаріус Маріаш Владислав Іванович, Ужгородський районний нотаріальний округ, Закарпатська область, підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу житлового будинку, серія та номер: 134, виданий 03 квітня 2019 року, видавник: приватний нотаріус Перечинського районного нотаріального округу Закарпатської області Маріаш Владислав Іванович, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46291172 від 03 квітня 2019 року; земельна ділянка кадастровий номер 2123283000:01:007:0018, площею 0,19 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1709014921232, номер запису про право власності/довірчої власності: 31010489, дата, час державної реєстрації: 03 квітня 2019 року 18:47:36, державний реєстратор: приватний нотаріус Маріаш Владислав Іванович, Ужгородський районний нотаріальний округ Закарпатської області, підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 135, виданий 03 квітня 2019 року, видавник: приватний нотаріус Перечинського районного нотаріального округу Закарпатської області Маріаш Владислав Іванович, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:\~ 46291629 від 03 квітня 2019 року (а. с. 10-11).\~\~\~\~ Так, поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені в статті 57 СК України, в пунктах 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином, вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Разом з цим, жодних належних та допустимих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно відповідачем не надано, про таке в ході судового розгляду ним не зазначалося. Отже, дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки предметом даного спору є автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», білого кольору, державний номер [NUMBER] , 2005 року випуску; житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка загальною площею 0,19 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2123283000:01:007:0018, що знаходиться по [ADDRESS] , такі придбані [PERSON] у шлюбі, належних та допустимих доказів на підтвердження протилежного ним не надано, тому зазначене майно є спільною сумісною власністю колишнього подружжя. За таких обставин, у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя за [PERSON] та [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] та 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,19 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2123283000:01:007:0018, що знаходиться по [ADDRESS] за кожним. Що стосується позовних вимог в частині визнання за відповідачем права власності на транспортний засіб та стягнення на користь позивача грошової компенсації, суд зазначає наступне. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України (частина третя статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України). Метою позивача є поділ спільного сумісного майна подружжя. Таким майном, зокрема, є неподільна річ автомобіль. Оскільки річ є неподільною, позивач просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на це майно. Унаслідок виділення останнього у власність відповідачеві і такого стягнення право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни). Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вже звертав увагу на те, що загальні засади (принципи) цивільного права є фундаментальними, й інші джерела правового регулювання, насамперед акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту цих засад (принципів). Останні мають пряму дію, а тому їх слід ураховувати, здійснюючи, зокрема, тлумачення приписів актів цивільного законодавства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц). Позивач не претендує на те, щоби автомобіль залишити собі, припинивши право відповідача на частку у праві спільної сумісної власності з компенсацією йому за цю частку. Вона навпаки дала згоду на те, щоби отримати грошову компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль від відповідача. Суд зауважує, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду (див. висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі №299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від3 лютого 2020 року у справі №235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19). Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Великої Палати Верховного суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов у цій частині також підлягає до задоволення. Крім цього, суд встановив, що за трьома майновими вимогами, спрямованими на поділ майна подружжя, позивачем [PERSON] згідно квитанцій №А3Р09-АЕ49-3Р3Т-07С7 від 06 грудня 2021 року, № СЕНВ-ТВЕВ-ВТ27-В91Е від 17 жовтня 2022 року та № 827С-ККМХ-73МС-М187 від 10 квітня 2023 року сплачено відповідно 2 850 грн, 1 170 грн та 2 790 грн судового збору, що в сумі становить 6 810 грн (стаття\~ 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на час звернення до суду) (а. с. 17, 100, 101). Оскільки суд задовольняє змінений позов повністю, відтак судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved