Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

У жовтні 2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 2 654 912,72 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 08 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним банком «TAC - Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» (Банк), та [PERSON] було укладено Кредитний договір №2608/1107/88-035, з подальшим внесенням змiн та доповнень, за яким Банк надав [PERSON] кредит у сумі 150 000,00 доларів США, а [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк (кредитор) свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 150 000,00 дол. США. У свою чергу, внаслідок неналежного виконання позичальником свої зобов`язань за кредитним договором щодо повернення отриманого кредиту та сплати нарахованих відсотків станом на 04.09.2014 утворилась заборгованість за кредитним договором, яка включає заборгованість за кредитом у розмірі 130 052,54 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 1 629 396,80 грн., та заборгованість по відсотках у розмірі 70 048,78 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 877 624,21 грн. Також відповідно до положень кредитного договору за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором позивачем нараховано пеню за останній календарний рік перед зверненням позивача до суду в розмірі 11 804,18 дол.США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 147 891,71 грн. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який в свою чергу є правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та факторинговою компанією «Вектор плюс» (Фактор) укладено договір факторингу, відповідно до якого Банк відступив Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитним договорам, в тому числі й за вищезазначеним кредитним договором. В свою чергу, ТОВ «ФК «Вектор плюс» 28 листопада 2012 року уклало з ТОВ «Кредитні ініціативи» договір факторингу, відповідно до якого відступило позивачу право вимоги за кредитними договорами, право вимоги за якими належить ТОВ «ФК «Вектор плюс», зокрема й за кредитним договором, укладеним з [PERSON] . Враховуючи, що на підставі вказаних договорів відбулася заміна кредитора і ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 08.11.2007 №2608/1107/88-035, позивач просить стягнути з відповідача, наявну заборгованість за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 2 654 912,72 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 10.11.20104 у справі відкрито провадження та призначено судове засідання. 25.03.2015 від представника [PERSON] до суду надійшли заперечення проти позову, в яких зазначив, що п.2.5 Договору факторингу №15 від 28.11.2012, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», фактор зобов`язується протягом 20 робочих днів, наступних за розрахунковою датою надіслати письмові повідомлення боржникам про відступлення банком фактору прав вимоги заборгованості, підготовлені за формою, встановленою в Додатку №3 до цього договору. Відповідно до п.2.5 Договору факторингу від 28.11.2012, укладеного між ТОВ «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», фактор зобов`язується надіслати письмові повідомлення боржникам про відступлення клієнтом фактору прав вимоги, підготовлені за формою, встановленою в Додатку №3, фактор зобов`язується самостійно забезпечити надсилання таких повідомлень від імені клієнта боржником. Однак, жодних повідомлень про вказану переуступку [PERSON] не отримував, позивачем не подано належних та допустимих доказів направлення таких повідомлень, а саме: повідомлень про вручення з відмітками особистого підпису [PERSON] та самого повідомлення затвердженого в Додатку №3 до договорів Факторингу, реквізитів нових рахунків для сплати кредиту, що вказує на безпідставність та недоведеність переходу прав вимоги до ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] . Вважає, що право вимоги позивача до [PERSON] не перейшло до ТОВ «Вектор Плюс» від ПАТ «Сведбанк», а тому доданий позивачем до позовної заяви «Реєстр заборгованостей боржників та купівельна ціна» в якому йдеться про переуступку права вимоги щодо відповідача між ТОВ «Вектор Плюс» до ТОВ «Кредитні ініціативи», не може бути прийнятий судом до уваги. Окрім того, вказує, що кошти за кредитним договором йому, в доларах США, не видавались, передбаченими законодавством належними доказами видача кредиту в доларах США позивачем не доведена. Як зазначає відповідач, договору банківського рахунку він не підписував, передбачені п.6.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній валюті та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 №492, заяву про відкриття поточного рахунку та карту із зразками підписів позичальник до банку не подавав. Окрім того, не надано і будь-яких доказів видачі позивальнику готівки через касу банку та доказів наявності цієї валюти в повній сумі в касі банку 08.11.2007. Не надано позивачем і належного розрахунку заборгованості за кредитом. Також відповідач за первісним позовом посилається на те, що він взагалі не повідомлявся про підвищення процентної ставки, а також те, що позивачем не було доведено правомірність нарахування відсотків за підвищеною процентною ставкою, оскільки не додано листи з повідомленням про підвищення вказаної процентної ставки та докази їх отримання відповідачем, а відтак, вважає її підвищення таким, що суперечить положенням ЦК України. У запереченнях відповідач за первісним позовом заявляє про застосування строків позовної давності, оскільки 3-річний строк, з моменту останнього платежу за кредитним договором від 17 вересня 2010 року, сплив ще у жовтні 2013 року. Враховуючи те, що на думку відповідача, сплив строк позовної давності по стягненню тіла кредиту, то, такий строк сплив і по відношенню до заборгованості за відсотками і пенею. Враховуючи вищенаведене, просить відмовити у задоволенні позову. 04.06.2015 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", Публічного акціонерного товариства "Омега Банк" про визнання кредитного договору та договорiв про внесення змін і доповнень до кредитного договору, іпотечного договору недійсними, зняття заборони на відчуження майна. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] посилається на невідповідність та суперечливість Кредитного договору №2608/1107/88-036 від 01.11.2007 та Договорів про внесення змін і доповнень №1 від 16.04.2009 та №2 від 17.04.2009 актам цивільного законодавства, зокрема, ч.1 ст.203 ЦК України, ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанові Національного банку України №168 від 10.05.2007. Зазначає, що зі змісту кредитного договору неможливо визначити яка є реальна сукупна вартість кредиту, як і не можливо встановити за додатковим договором яка в сукупності сума платежу повинна бути сплачена щомісяця (що є тілом, а що відсотками). Жоден додатковий договір не містить в якості додатку чи супровідного документу: графіку платежів, визначеного розміру та формули нарахування процентів, інших платежів, остаточну сукупну вартість кредиту. Немає також і окремих документів, які б свідчили про ознайомлення [PERSON] з умовами кредитування. Окрім того, стверджує, що умови договорів є несправедливими у розумінні вимог Закону України «Про захист прав споживачів», жодного свого підпису позичальник не ставив під безпосереднім ознайомленням з інформацією щодо кредитування даному банку, розмір процентів, комісії та про сукупну орієнтовну вартість свого кредиту, оскільки ні до, ні після укладення договору така інформація не надавалась. Враховуючи вищенаведене, просить визнати Кредитний договір №2608/1107/88-036 від 07.11.2007, Договір про внесення змін і доповнень №1 від 18.01.2010 та Договір про внесення змін і доповнень №2 від 19.01.2010 до вказаного Кредитного договору, а також Іпотечний договір від 08.11.2007, укладені між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] , недійсними; зняти заборону на відчуження трикімнатної квартири [ADDRESS] . 04.06.2015 до суду надійшло клопотання представника [PERSON] про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 03.08.2015 відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою суду від 03.08.2015 відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] про зупинення провадження у справі. Протокольною ухвалою суду від 03.08.2015 прийнято зустрічний позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", Публічного акціонерного товариства "Омега Банк" про визнання кредитного договору та договорiв про внесення змін і доповнень до кредитного договору, іпотечного договору недійсними, зняття заборони на відчуження майна, до спільного розгляду з первісним позовом. 24.12.2015 до суду надійшла заява представника [PERSON] про застосування строків позовної давності по пені та клопотання про зупинення провадження, клопотання про призначення судової економічної експертизи. Ухвалою суду від 12.02.2016 провадження у справі зупинено до розгляду Апеляційним судом міста Києва апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» по справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2016 справу передано у провадження судді Усатової І.А. 30.11.2017 до суду надійшла заява представника ТОВ «Кредитні ініціативи» про відновлення провадження у справі. Ухвалою суду від 01.12.2017 відновлено провадження у справі. 11.07.2018 до суду надійшло клопотання представника ТОВ «Кредитні ініціативи» про долучення до матеріалів справи копії кредитної справи по кредитному договору №2608/1107/88-035. 26.09.2018 до суду від представника ТОВ «Кредитні ініціативи» надійшло клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності, в якому просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності та відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] 26.11.2019 до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача за первісним позовом, в яких наголосив на тому, що позовні вимоги не визнає та проти задоволення позову заперечує повністю з викладених у заперечення на позовну заяву підстав. Додатково зазначив, що розрахунок заборгованості здійснено невірно, він є необгрунтованим та недоведеним. Позивачем пропущено строк позовної давності стосовно частини заборгованості, а тому вимоги стосовно стягнення зазначеної в позові суми заборгованості не можуть бути задоволені. Вказує, що факт видачі позичальнику кредитних коштів не підтверджено жодними належними доказами. 22.09.2020 до суду надійшло клопотання представника ТОВ «Кредитні ініціативи» про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 14.02.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника ТОВ «Кредитні ініціативи» про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 14.02.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] про залишення первісної позовної заяви без розгляду. У судовому засіданні представник ТОВ «Кредитні ініціативи» позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у первісному позові, проти задоволення заяви про застосування строків позовної давності заперечував. Також заперечував проти задоволення зустрічного позову, посилаючись на те, що відповідач був ознайомлений з умовами кредитного договору, отримав кредитні кошти, частково виконував умови кредитного договору та повертав кошти, а тому підстави для визнання кредитного договору недійсними відсутні. Представник [PERSON] у судовому засіданні наголошувала на безпідставності вимог за первісним позовом, посилаючись на відсутність обґрунтованого розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором. Просила застосувати наслідки пропущення строків позовної давності та задовольнити зустрічний позов з підстав, викладених у ньому. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що 08 листопада 2007 року між [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк» укладено Кредитний договір №2608/1107/88-035, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 150 000,000 доларів США на строк з 08 листопада 2007 року по 07 листопада 2017 року та на умовах, передбачених у цьому Договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. Згідно п.1.2 Кредитного договору кредит надається Банком у готівковій формі через касу Банку на підставі заяви позичальника з урахуванням вартості і ліквідності майна, що передається позичальником в іпотеку Банку. Відповідно до п.1.3 Кредитного договору позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Відповідно до п.3.1 кредитного договору позичальник зобов`язався погасити заборгованість шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця через касу Банку згідно Графіку погашення заборгованості (Додаток №1 до кредитного договору). Пунктом 3.2 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до моменту його повернення. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За умовами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. З матеріалів справи вбачається, що Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, видавши позичальнику суму кредиту, обумовлену в кредитному договорі. Щодо факту передачі позичальнику грошових коштів представник [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала. З наданих представником [PERSON] квитанцій вбачається, що останнім частково погашалась заборгованість за укладеним кредитним договором. 18 січня 2010 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та [PERSON] укладено Договори про внесення змін та доповнень №1 та №2 до кредитного договору. Згідно Договору про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору, сторони домовились, що на дату укладення цього Договору розмір строкової заборгованості за кредитом складає 117 500,00 дол.США (п.1 Договору). Розмір простроченої заборгованості за кредитним договором складає 12 546,38 дол.США (в тому числі, прострочена заборгованість за кредитом складає 6 250,00 грн. дол..США та прострочена заборгованість за відсотками складає 6 296,38 дол.США) (п.п.1.1 п.1 Договору). Сторони домовились викласти договір №2608/1107/88-035 від 08.11.2007 у новій редакції, в якій погодили, що Банк має право надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 150 000 дол.США на строк по 08 листопада 2017 року включно та на умовах, передбачених цим Договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені Договором. Починаючи з 10 березня 2010 року Позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нараховані відповідно до п.3.2 цього Договору, шляхом здійснення фіксованих платежів (ануїтетних платежів) у сумі 1 940,18 дол.США у чітко встановлений цим Договором термін 10 (десятого) числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. Згідно п.1 Договору про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору, сторони визначили, що на дату укладення цього Договору про внесення змін та доповнень розмір строкової заборгованості за кредитом, що відображена на позичковому рахунку позичальника, складає 117 500,00 дол.США. Розмір простроченої заборгованості за кредитом на дату укладення цього Договору про внесення змін та доповнень складає 6 250,00 дол.США (п.1 Договору). Розмір простроченої заборгованості по процентах за Кредитним договором на дату укладення цього договору про внесення змін та доповнень складає 6 302,58 дол.США (в тому числі нарахованих на суму простроченої заборгованості за кредитом) (п.1.2 Договору). Розмір строкової заборгованості по процентах за Кредитним договором на дату укладення цього договору про внесення змін та доповнень складає 664,82 дол.США (п.1.3 Договору). Згідно п.2 Договору про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору, сторони домовились з 18 січня 2010 року, шляхом укладення цього Договору про внесення змін та доповнень збільшити суму заборгованості на позичковому рахунку позичальника на суму залишків, нарахованих на дату укладення цього Договору, на рахунках: -простроченої заборгованості за кредитом згідно п.1.1 цього Договору про внесення змін та доповнень; -простроченої заборгованості по процентах за Кредитним договором згідно п.1.2 цього Договору про внесення змін та доповнень (в тому числі нарахованих на суму простроченої заборгованості за кредитом). Згідно п.2 Договору про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору, сторони домовились, що з урахуванням п.2 цього Договору про внесення змін та доповнень розмір строкової заборгованості за кредитом, що відображена на позичковому рахунку позичальника складає 130 052,58 дол.США. Сторони домовились внести зміни до п.1.1 Кредитного договору та встановити строк користування кредитом по 08 листопада 2027 року включно. Як пояснив у судовому засіданні представник ТОВ «Кредитні ініціативи», у договорі про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №2608/1107/88-035, сума у розмірі 117 500,00 дол.США є такою, що фактично не повернута відповідачем з суми кредиту у розмірі 150 000 дол.США, тобто на момент укладення Договору про внесення змін і доповнень була залишком тіла кредиту. Водночас, 18 січня 2010 року, укладаючи Договір про внесення змін і доповнень, сторони фактично погодили, що розмір заборгованості за тілом кредиту становить 130 052,58 дол.США, оскільки сторони дійшли згоди про включення до даної суми заборгованості по кредиту також простроченої заборгованості по процентах та простроченої на момент укладення такого договору заборгованості за кредитом. Згідно договорів факторингу №15 від 28 листопада 2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», та від 28 листопада 2012 року, укладеного між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», Банк відступив ТОВ «ФК «Вектор Плюс», а ТОВ «ФК «Вектор Плюс» в свою чергу відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначеними у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло права вимоги такої заборгованості від боржників. Відповідно до наданого реєстру заборгованостей боржників по яким ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року, позивач набув право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2608/1107/88-035 станом на 28.11.2012 на загальну суму заборгованості 179 589,51 дол.США, яка включає в себе заборгованість по кредиту 130 052,54 дол.США, заборгованість по процентам 40 414 дол.США та пеню 9 122,71 дол.США. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, судом встановлено, що внаслідок укладення вказаного договору, відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором № 2608/1107/88-035 та Договорами про внесення змін та доповнень до нього №1 та №2, позичальником згідно яких є [PERSON] . За умовами укладеного 18 січня 2010 року Договору про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №2608/1107/88-035, у випадку невиконання позичальником будь-яких своїх зобов`язань за цим договором та/або умов договору іпотеки, та/або у випадку порушення позичальником строків платежів, встановлених п.3.1, 3.3 цього Договору, Банк має право вимагати дострокове повернення зобов`язання в порядку, передбаченому п.9.2, 9.3 цього Договору. Вимога про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, направляється позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з моменту її надіслання Банком за адресою позичальника, зазначеною в реквізитах цього договору або адресою, повідомленою позичальником відповідно до п.5.5 цього договору. Датою, з якої починається відлік зазначеного вище тридцятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається Банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення. 23.09.2014 позивач звернувся до відповідача з вимогою вих. № ІВ/КІ-143 від 23.09.2014 про дострокове повернення кредиту, за змістом якої Банк вимагав погасити наявну заборгованість за кредитним договором №2608/1107/88-35 від 08.11.2007 у повному обсязі зі сплатою процентів за користування кредитом з урахуванням усіх штрафних санкції, розмір якої складав 227 046,96 дол.США, що за офіційним курсом НБУ становить 2 844 616,42 грн. Вказану вимогу було надіслано на адресу відповідача, однак, не виконана. Як зазначає позивач, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 04.09.2014 утворилася заборгованість, а саме: за кредитом в розмірі 130 052,54 доларів США, що за курсом на дату розрахунку складає 1 629 396 грн.; за відсотками в розмірі 70 048,78 доларів США, що за курсом на дату розрахунку складає 877 624,21 грн., а також нарахована пеня за останній календарний рік перед зверненням позивача до суду в розмірі 26 945,64 доларів США, що за курсом на дату розрахунку складає 337 595,40 грн. З огляду на вищенаведене, враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором та договорами про внесення змін та доповнень до нього належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, що підтверджується наданими позивачем доказами, у позивача виникло право вимоги за даним кредитним договором. Відтак, приймаючи до уваги погоджені сторонами умови Договору про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 130 052,54 доларів США, що за курсом на дату розрахунку складає 1 629 396 грн. є обґрунтовані та підлягають задоволенню. Що стосується стягнення заборгованості за відсотками та нарахованої пені, суд виходить з наступного. Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно дост.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач просить стягнути заборгованість за відсотками в розмірі 70 048,78 доларів США, що за курсом на дату розрахунку складає 877 624,21 грн., а також нараховану пеню за останній календарний рік перед зверненням позивача до суду в розмірі 26 945,64 доларів США, що за курсом на дату розрахунку складає 337 595,40 грн. Однак, позивачем не надано детального розрахунку щодо їх нарахування. З наданого позивачем розрахунку не можливо встановити яким чином було нараховано суму не сплачених відсотків за користування кредитом. Не містить такий розрахунок і будь-якої інформації щодо погашення відповідачем кредитної заборгованості. Окрім того, з наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що нарахування позивачем заборгованості розпочалось з 28.11.2012, тобто з моменту переходу до нього права вимоги за кредитним договором. При цьому, як вбачається з розрахунку, за період з 07.11.2007 по 28.11.2012, відповідачу було нараховано заборгованість за відсотками в розмірі 40 414,26 доларів США та пеню в розмірі 9 122,71 64 доларів США. Однак, детального порядку нарахування даних суми за вказаний період розрахунок заборгованості не містить. Враховуючи зазначене, а також те, що на підставі укладеного 18 січня 2010 року Договору про внесення змін і доповнень до кредитного договору, до розміру заборгованості за тілом кредиту у сумі 130 052,58 дол.США, фактично було включено прострочену заборгованість по кредиту та прострочену заборгованості по процентам за кредитним договором, суд позбавлений можливості встановити правильність нарахування відсотків та пені. З огляду на це, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по процентах та пені є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Заперечення відповідача щодо необхідності відмови у задоволенні позову з огляду на те, що його не було належним чином повідомлено про перехід до ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитним договором судом не приймаються до увагу, оскільки згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення чи неналежне повідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається [PERSON] , не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Аналогічний правовий висновок міститься постанови КЦС ВС від 6 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16-ц. Окрім, того, заперечуючи проти задоволення позову, відповідач просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом ст.ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно з ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, а за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язань (ч. 5 ст. 261). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). При розгляді справи встановлено, що 23.09.2014 ТОВ «Кредитні ініціативи» було направлено вимогу вих. № ІВ/КІ-143 від 23.09.2014, за змістом якої Банк вимагав погасити наявну заборгованість за кредитним договором №2608/1107/88-35 від 08.11.2007 у повному обсязі зі сплатою процентів за користування кредитом з урахуванням усіх штрафних санкції, розмір якої складав 227 046,96 дол.США, що за офіційним курсом НБУ становить 2 844 616,42 грн. За умовами укладеного 18 січня 2010 року Договору про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №2608/1107/88-035, у випадку невиконання позичальником будь-яких своїх зобов`язань за цим договором та/або умов договору іпотеки, та/або у випадку порушення позичальником строків платежів, встановлених п.3.1, 3.3 цього Договору, Банк має право вимагати дострокове повернення зобов`язання в порядку, передбаченому п.9.2, 9.3 цього Договору. Вимога про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, направляється позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з моменту її надіслання Банком за адресою позичальника, зазначеною в реквізитах цього договору або адресою, повідомленою позичальником відповідно до п.5.5 цього договору. Датою, з якої починається відлік зазначеного вище тридцятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається Банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення. Отже, за вимогою Банку від 23.09.2014 у строк до 30 календарних днів після направлення такої вимоги відповідач був зобов`язаний дострокового повернути кредит та сплати (плати) за кредит. Таким чином, враховуючи неодноразові висновки Верховного Суду України та Верховного Суду, які містяться, зокрема, у постанові від 09.11.2016 року (справа № 6-2251цс16), від 17.06.2020 року (справа № 61-17165св19) про те, що пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним, вбачається, що банк змінив строк виконання зобов`язання, і з часу невиконання такої вимоги виникло право на стягнення повної суми заборгованості. Враховуючи, обов`язок відповідача достроково повернути кредит у строк до 30 календарних днів від 23.09.2014, а також те, що позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача 22.10.2014, суд приходить до висновку, що строк позовної давності не є пропущеним. Враховуючи, що позовні вимоги позивачем заявлені в межах строків позовної давності, заява відповідача про застосування спливу позовної давності задоволенню не підлягає. Щодо зустрічного позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", Публічного акціонерного товариства "Омега Банк" про визнання кредитного договору та договорiв про внесення змін і доповнень до кредитного договору, іпотечного договору недійсними, зняття заборони на відчуження майна, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню виходячи із наступних підстав. Як було встановлено судом, 08 листопада 2007 року між [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк» укладено Кредитний договір №2608/1107/88-035, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 150 000,000 доларів США на строк з 08 листопада 2007 року по 07 листопада 2017 року та на умовах, передбачених у цьому Договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. Згідно п.2 Договору про внесення змін та доповнень №2 до вищевказаного кредитного договору, сторони домовились, що з урахуванням п.2 цього Договору про внесення змін та доповнень розмір строкової заборгованості за кредитом, що відображена на позичковому рахунку позичальника складає 130 052,58 дол.США. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Зі змісту оспорюваних кредитного договору та договорів про внесення змін та доповнень до нього вбачається, що вони підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договорів, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, сторони на момент укладення цього договору не заявляли додаткових вимог щодо його умов та у подальшому виконували умови договору. Вбачається, що позичальнику повідомлено про сукупну вартість кредиту та всю необхідну інформацію про умови отримання та обслуговування кредиту. Інформація по кредитному договору в повному об`ємі викладена в тексті кредитного договору, з чим позивач в повній мірі погодився, особисто підписавши кожну сторінку кредитного договору, а також Договорів про внесення змін і доповнень №1 та №2 до нього. Також, позивача було ознайомлено з щомісячними платежами, які повинні сплачуватись після отримання кредиту. Згідно п. 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як вбачається зі змісту ч. ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (п. 7 Постанови пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009»). З підписанням Кредитного договору сторонами було досягнуто згоди по всім істотним умовам, встановленим діючим законодавством України для цього виду правочину, а також відповідачем були надані, а позивачем за зустрічним позовом [PERSON] отримані кредитні кошти в розмірі 150 000,00 доларів США. Так, перед укладенням оспорюваного кредитного договору позичальник був ознайомлений у письмовій формі про: мету кредитування; тип відсоткової ставки; сукупну вартість кредиту; строк, на який одержано кредит; варіанти його повернення, тощо, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, вказаний договір укладено за ініціативи позичальника, при цьому останній свідомо уклав договір на зазначених у ньому умовах, на час його укладення не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому тривалий час виконував його, тому підстави для визнання недійсним кредитного договору відповідно до вимог статей 11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні. Також судом встановлено, що [PERSON] не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст. ст. 58-60 ЦПК України доказу на підтвердження того, що даний кредитний договір суперечить нормам цивільного законодавства України та іншим актам цивільного законодавства. Позивач не довів, що спірний договір кредиту містить умови, які є несправедливими та такими, що містять істотний дисбаланс прав та обов`язків сторін і не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», не надав доказів, що оспорюваний кредитний договір не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України та підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 215 ЦК України, оскільки умови договору на момент його укладення були погоджені сторонами при їх укладенні. Враховуючи викладене, судом не вбачається підстав для ствердження про невідповідність договорів вимогам законодавства. Крім того, посилаючись на Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, згідно яких встановлюється правила споживчого кредитування для банківських установ, [PERSON] не взято до уваги те, що зазначені ним Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 були опубліковані 08.06.2007, а набрали чинності 12.11.2007, а отже не можуть застосовуватися до правовідносин, що виникли між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] 08.11.2017. Так, із матеріалів справи, а саме із додатку до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи № 214 серія ФК, вбачається, що ТОВ «Кредитні ініціативи» мають право здійснювати без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства: фінансовий лізинг; надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів; надання поручительств; надання гарантій; факторинг (а.с. 49). Суд вважає, що по суті будь-які ознаки протиправності або незаконності оспорюваного зустрічним позивачем договору відсутні, а доводи позивача за зустрічним позовом, з якими він пов`язує порушення прав та законних інтересів на принципах змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства залишились не доведеними. Крім того, суд вважає, що докази, які б з достовірністю могли свідчити про наявність достатніх та обґрунтованих підстав для визнання договору недійсним в ході судового розгляду не представлені, а тому в задоволенні позовних вимог зустрічного позивача [PERSON] слід відмовити за їх безпідставністю та необгрунтованістю. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Згідно ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 3 168,07 грн. підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача за первісним позовом ТОВ «Кредитні ініціативи». На підставі викладеного та

Outcome: partial