Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-06 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача АТ «Банк Форвард» про повернення коштів, стягнутих за виконавчим написом, у розмірі 6\~149,16 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що 20.05.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. відкрито виконавче провадження №65512349 на підставі виконавчого напису №5206, вчиненого 14.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., про стягнення з позивача на користь відповідача АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 28\~090,00 грн. В межах вказаного виконавчого провадження, приватним виконавцем Овсієнко А.В. накладено арешт на банківські рахунки [PERSON] та примусово стягнуто з останньої на користь відповідача грошові кошти у розмірі 6\~149,16 грн. на виконання вищезазначеного виконавчого напису. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 02.11.2021, яке набрало законної сили 03.12.2021, виконавчий напис №5206, вчинений 14.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 29\~090,00 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню. Відтак, враховуючи положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна в натурі, грошові кошти у розмірі 6\~149,16 грн., які були примусово стягнуті з позивача на користь відповідача, підлягають поверненню. Ухвалою суду від 13.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а третій особі п`ятнадцятиденний строк для подання письмових пояснень щодо позову/відзиву з дня отримання копії позовної заяви та копій доданих до неї матеріалів/з дня отримання відзиву і доданих до нього доказів. 16.03.2023 відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно котрого, такий не погоджується з доводами позовної заяви та вважає, що ВСУ зробив правовий висновок, про те, що ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. І у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі щодо зобов`язання повернути майно потерпілому (постанова від 24.09.2014 №6-122цс14). Таким чином, правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч.1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі щодо вимоги повернути Позивачу стягнуті кошти у зв`язку із визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору. Відповідач вважає, що за своєю правовою природою, грошові кошти, які заявлені до стягнення є кредитними коштами Банку, є власністю банку, які [PERSON] зобов`язана повернути у відповідності до Умов Договору про картку. У задоволенні позову просить відмовити. 22.03.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно котрої позивач вважає, що кондикційні зобов`язання виникають за наявності таких умов:\~набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);\~набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Таким чином, правова підстава для стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості у зв`язку із визнанням виконавчого напису таким що не підлягає виконанню, то стягнення коштів було безпідставним. Просить стягнути з відповідача суму, що є ціною позову. Третя особа на стороні відповідача приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. правом на надання письмових пояснень не скористалася. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сукупністю дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню є виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення). Згідно ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих написів нотаріусів. Пунктом 5 ч.1 ст. 39 вищевказаного закону визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Судом встановлено, що 14.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості на загальну суму 29\~090,00 грн., зареєстровано в реєстрі за №5206 (а.с.15). Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. 20.05.2021 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №5206, виданого 14.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., про стягнення з боржника [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 29\~090,00 грн., що підтверджується копією постанови серії ВП №65512349 про відкриття виконавчого провадження (а.с. 17-19). В межах вказаного виконавчого провадження, приватним виконавцем Овсієнко А.В. 20.05.2021 винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містять на відкритих рахунках у банківських установах, серед яких АТ КБ «Приватбанк» (а.с.20). Як вбачається з копії виписки АТ КБ «Приватбанк» по витратах по картці/рахунку [NUMBER] за період часу з 04.06.2021 по 12.06.2021, що належить позивачу [PERSON] , 10.06.2021 з вказаного банківського рахунку стягнуто грошові кошти у розмірі 6\~149,16 грн., підставою для проведення списання з карткового рахунку є стягнення по виконавчому документу №5206 від 14.05.2021 (а.с.27). Рішенням Сихівського районного суду від 02.11.2021 виконавчий напис №5206, вчинений 14.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., щодо стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 29\~090,00 грн., визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с.23-26). Вказане рішення набрало законної сили 03 грудня 2021 року. Відтак, за наявності рішення Сихівського районного суду м. Львова від 02.11.2021, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. винесено 06.12.2021 постанову про закінчення виконавчого провадження, відповідно до якої постановлено зняти арешт з коштів боржника [PERSON] та скасувати інші заходи примусового виконання рішення (а.с. 22). З цього слідує, що відповідачем Акціонерним товариством "Банк Форвард" в порядку примусового виконання набуто кошти в сумі 6149,16 грн., котрі стягнуті приватним виконавцем із позивача [PERSON] в межах виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса, що згідно рішення суду визнаний таким, що не підлягає виконанню. Тобто між сторонами виникли правовідносини з питань примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб) які підлягають примусовому виконанню. При вирішенні вказаного спору суд враховує, що відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту, тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст. 11 ЦК України. Отже, право особи, яка вважає себе власником майна, підлягає захисту шляхом задоволення позову до володільця з підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин безпосередньо між власником та володільцем майна, який його набув без достатньої правової підстави. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Як вбачається з вищевикладеного, підставою набуття відповідачем прав на грошові кошти в сумі 6149,16 грн. був саме виконавчий напис, як виконавчий документ, який визнаний на підставі рішення суду, що набрало законної сили, таким, що не підлягає виконанню. Одночасно, суд критично оцінює твердження відповідача, що спірні грошові кошти за своєю правовою природою є кредитними коштами Банку, його власністю, що позивач зобов`язана повернути згідно умов Договору про картку, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Як вбачається із Постанови приватного виконавця про арешт коштів боржника, та виписки АТ КБ «Приватбанк» по витратах по картці/рахунку [NUMBER] , грошові кошти, що знаходилися на рахунку ( [NUMBER] ) належали [PERSON] . Жодних доказів, що вказані кошти були надані відповідачем позивачу в межах виконання договірних зобов`язань суду не надано. Крім того, в силу ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Однак, будь-яких доказів, про наявність підстав для списання грошових коштів клієнта, що знаходяться на банківському рахунку без його розпорядження, визначених вказаною нормою, відповідачем не надано. Крім того, відповідач не довів, що між ним та позивачем існують договірні відносини, котрі порушуються позивачем, доказів з даного приводу суду не надав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А тому суд, оцінюючи докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а також достатність і взаємного зв`язку в їх сукупності, приходить до переконання, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження. При цьому, суд розцінює судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України. Зокрема, до судових витрат, понесених позивачем, суд відносить витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією № ТА47-19К7-К1К0-АКЕТ від 07.02.2023 (а.с. 9) Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позову і стягнення на користь позивача з відповідача ціни позову, тому з урахуванням вимог\~ст. 141 ЦПК України, слід стягнути на користь позивача з відповідача 1073,60 грн. понесених позивачем судових витрат, зокрема на сплату судового збору. На підставі ст. ст. 11, 15, 16, 1066, 1071, 1212, 1213 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 39 Закону України «Про виконавче провадження» ст. ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 141 ЦПК України,

Outcome: approved