Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 08 листопада 2021 року між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено Заяву - Договір про надання Кредиту «Кредит готівкою» №014/380805/82/1286874, згідно умов якого Кредитор надав Позичальнику кредит в розмірі 70551 грн. 51 коп., строком до 08.11.2027 року під фіксовану процентну ставку 41,9% річних. Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитними коштами, комісії згідно умов Договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Договором. Банк виконав свої зобов`язання надавши відповідачу кредитні кошти на поточний рахунок Клієнта. Перед укладанням та підписанням кредитного договору, Позичальник звернувся до Банку із заявою-анкетою на отримання кредиту, де зазначив, що має намір отримати споживчий кредит та обрав валюту національна валюта України, бажаний строк кредитування та зазначив мету, тобто цільове використання кредиту. Проте, відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював щомісячного погашення кредитної заборгованості згідно умов Договору погашення кредиту та відсотків за кредитом. Станом на 14 серпня 2022 року заборгованість відповідача перед позивачем складає: 82\~298,75 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 71 948,70 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 10\~350,05 грн. У добровільному порядку відповідач заборгованість не погашає. Просили суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 82\~298,75 грн.; судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481 грн. покласти на відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2022 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У встановлений строк заперечення сторін щодо такого порядку розгляду не надходило. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 лютого 2023 року здійснено перехід розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 02 березня 2023 року. У судове засідання представник позивача не з`явився. Направив суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. У судове засіданні відповідач [PERSON] або її представник не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзив не подали, не повідомили суду причини неможливості подати відзив, докази. Ухвалу про відкриття провадження, позовну заяву з додатками відповідачу направлено за місце реєстрації. Також про виклик до суду відповідач повідомлений шляхом розміщення оголошення на сайті суду. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наведених нижче підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків не пред`явлення такої вимоги (частина 2 стаття 527 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України). Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Підсумовуючи викладене, суду вважає, що у спірних правовідносинах банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник має довести відсутність заборгованості. При розгляді справи судом встановлено, що 08 листопада 2021 року між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] укладено заяву-договір про надання кредиту «Кредит готівкою» №014/380805/82/1286874. Перед укладанням та підписанням кредитного договору, Позичальник звернувся до Банку із заявою-анкетою на отримання кредиту, де зазначив, що має намір отримати споживчий кредит та обрав валюту національна валюта України, бажаний строк кредитування та зазначив мету, тобто цільове використання кредиту. Позичальник підтвердив, що перед укладанням договору він повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в АТ «Райффайзен Банк» та орієнтовну загальну вартість кредиту (відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» та Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених Постановою Правління НБУ №\~49 від 08 червня 2017 р.), що підтверджується ознайомленням Позичальника з паспортом споживчого кредиту та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Як зазначає позивач, надана Позичальнику інформація є повною, необхідною доступною, достовірною та своєчасною. Позивачем було відкрито поточний рахунок «Для виплат» на ім`я відповідача [PERSON] та надав кредит, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача, відкритого в АТ «Райффайзен Банк», для подальшого використання його за цільовим призначенням, в розмірі 70 551 грн. 51 коп. строком до 08.11.2027 року з фіксованою процентною ставкою 41,9% річних. Відповідно до договору, кредит надається з метою придбання Клієнтом товарів (робіт, послуг) для задоволення власних особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника в розмірі 70 551,51 гривень. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. П.2 договору визначено, що Клієнт здійснює погашення Кредиту та сплату Процентів щомісячно ануїтетними платежами. Клієнт зобов`язаний здійснювати погашення Кредиту та Процентів ануїтетними платежами у валюті Кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, у визначеному договору дату. Про виплату відповідачу кредитних коштів свідчить виписка по рахунку АТ «Райффайзен Банк» від 03 жовтня 2022 року. Проте, відповідач порушив умови договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків у встановлені договорами строки, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно наданих позивачем доказів, зокрема розрахунком заборгованості за кредитним договором №014/380805/82/1286874, встановлено, що станом на 14 серпня 2022 року заборгованість [PERSON] за договором становить 82\~298,75 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 71\~948,70 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 10\~350,05 грн. З метою досудового врегулювання спору, АТ «Райффайзен Банк» на адресу відповідача [PERSON] було надіслано вимогу від 16 серпня 2022 року № 114/5-К-249020 про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором з вимогою погашення кредитної заборгованості у розмірі 82\~298,75 грн., натомість така вимога відповідачем була залишена без виконання. Враховуючи вимоги законодавства, суд вважає, що саме позичальник повинен довести належне виконання ним зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасного та в повному розмірі погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами відповідно до умов договору, а отже тягар доказування відсутності заборгованості за кредитним договором покладається саме на позичальника. Як вбачається в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують належне виконання позичальником (відповідачем) своїх зобов`язань за кредитним договором. Жодних доказів сплати за кредитним договором заборгованості у розмірі більшому ніж це зазначено позивачем, відповідачами суду не надано. Розрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості визначений позивачем також відповідачем не наданий. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільногозаконодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (п. 1 статті 530 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина 1 статті 611 ЦК України). Враховуючи зазначене суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором. А саме з відповідача підлягає стягненню кредитна заборгованість, яка станом на 14 серпня 2022 року становила 82\~298,75 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 71\~948,70 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 10\~350,05 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому вимоги про стягнення судового збору підлягають до задоволення та з відповідача слід стягнути витрати в розмірі 2481 грн.

Outcome: approved