Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 29.03.2019 року. Шлюб був зареєстрований у Київському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №375. Під час перебування у шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] . Покликається на те, що спільне проживання з відповідачем неможливе через складні взаємини, які призвели до взаємного відчуження і втрати поваги один до одного. Спільного господарства не ведуть, мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. На даний момент син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Додатково зазначала, що вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3 років, у зв`язку з чим самостійно в достатній мірі не може забезпечити дитину всім необхідним. Відповідач у свою чергу надає допомогу не постійно і в розмірі, який не вистачає для утримання дитини. Просила шлюб укладений між нею та відповідачем розірвати; стягувати на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 2-8) Ухвалою суду від 28.02.2023 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. [PERSON] , на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву в якому просив в частині стягнення аліментів у розмірі 2000 грн. щомісячно відмовити та встановити стягнення аліментів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років, що становить 1136 грн. (а.с.49-52) Позивач своїм правом на надання відповіді на відзив не скористалася. Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, хоча про час, день та місце слухання справи була повідомлена належним чином. На адресу суду надіслала заяву, в якій остання просила суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. (а.с. 41,42) Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечував проти задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Підтвердив, що він і [PERSON] дійсно тривалий час не мешкають разом і не ведуть спільного господарства, а всі його спроби відновити шлюбні стосунки не дали результату. Позовні вимоги про стягнення аліментів просив задовольнити частково, встановивши стягнення аліментів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років, що на сьогодні становить 1136,00 грн. Свою позицію пояснив тим, що раніше він мав постійний і достатній дохід, що дозволяло йому, на його думку, належним чином забезпечувати дитину. Але, зараз він не має офіційного і постійного заробітку, а працює по найму на автомийці, а деколи підробляє таксистом. Його заробіток на місяць складає приблизно 6000-7000 грн. Мешкає разом з матір`ю, власного житла не має. Вважав, що запропонованої ним суми буде достатньої. Зазначав, що стан його здоров`я є задовільним, він не має хронічних захворювань і не перебуває на обліку у лікарів, відсутність на його утриманні інших утриманців, крім матері. Згодом в додаткових поясненнях, наданих в судовому засіданні, позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнав у повному обсязі, зазначивши, що запропонованої ним суми аліментів буде не достатньо для утримання їх сина. Позов в частині стягнення аліментів визнав у повному обсязі і не заперечував проти його задоволення. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Частиною 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що сторони перебувають у шлюбі з 29.03.2019 року, який зареєстрований Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 375. (а.с. 17) Відповідно до свідоцтва про народження сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . (а.с.18) Судом встановлено, що сторони на даний час подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З врахуванням засад добровільності шлюбу, які установлені статтею 24 СК України, статтею 16 Загальної декларації прав людини та статтею 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, а, також, того, що позивач настоює на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб слід розірвати. Крім цього, судом встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що не заперечувалося і не спростовано відповідачем. Відповідно до ст.\~180\~Сімейного Кодексу\~України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст.\~181\~Сімейного Кодексу\~України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей (стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції). У рішенні Європейського суду від 27.11.1992 року справі «Олсон проти Швеції» зазначається, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Особлива увага повинна приділятися найважливішим інтересам дитини, які, за своєю природою та важливістю, мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (Рішення Європейського суду від 07.08.1996 у справі "Йохансен проти Норвегії"). Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. При визначенні розміру стягуваних аліментів суд виходить з норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», згідно якого\~прожитковий мінімум\~становить з\~1\~січня 2023\~року для\~дітей віком до 6 років - 2272 гривні. Окрім того, суд звертає увагу на те, що законодавчо визначеним мінімальним рекомендованим розміром аліментів на одну дитину є розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. (ч. 2 ст. 182 СК України) З огляду на викладене, приймаючи до уваги принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання дитини і з огляду на бажання позивача отримувати кошти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, враховуючи інтереси дитини, права та інтереси, як відповідача так і позивача у справі, суд вважає за можливе задовольнити позов та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі на утримання малолітнього сина в розмірі 2000 грн. щомісячно. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Частиною 2 ст.\~184\~СК України визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки, спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», то розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст.\~184\~СК України підлягає індексації в порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Таким чином обов`язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст. 184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення. Крім того, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 182 СК України, суд вважає за необхідне встановити гарантований розмір стягуємих аліментів не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що у відповідності до вимог ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено, або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Частиною 1 ст. 191 СК України, встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З позовом до суду позивач звернулася 07.02.2023 року, а тому саме з даного періоду слід стягувати аліменти. Згідно з п. 1 ч. 1 ст.\~430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за вимогу про розірвання шлюбу. Крім того, відповідно до ч. 6 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави за вимогу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 8 ст. 294 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище позивачки змінити на дошлюбне, тобто « [PERSON] ».

Outcome: approved