Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення з будинку за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення, в зв`язку з тим, що відповідачі, які мають різний ступінь спорідненості з позивачем, -власником нерухомого майна, своїми діями унеможливлюють право позивача як власника (на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2001р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю.) розпоряджатися та користуватися своєю власністю, через що позивач ночує на території Свято-Архангело-Михайлівського жіночого монастиря. [PERSON] , скориставшись своїм правом власника будинку, здійснила заходи щодо зняття з реєстраційного обліку місця проживання відповідачів, тобто вони є такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] була дружиною померлого сина позивача, а відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є ії онуками, всі вселились за життя її сина, однак надалі будь-яких угод на право проживання у вказаному будинку сторони не укладали.Також позивач зазначила, що тривалий час зверталась до правоохоронних органів зі скаргами на мешканців будинку через психологічне знущання з їх боку, однак їй було рекомендовано звернутись до суду з відповідними позовними вимогами. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.02.2023 року відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяву, в якій просили проводити розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, у разі неявки відповідачів в судове засідання не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили, що свідчить про зловживання відповідачами своїми процесуальними правами на присутність в судовому засіданні. Заяв, клопотань чи відзиву до суду не надали. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України,\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод», ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, судом встановлені наступні обставини справи. Згідно зі\~ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до договору купівлі-продажу від 01.11.2001р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.С., [PERSON] є власником житлового будинку під [ADDRESS] , складається з однієї кам`яної будівлі, житловою площею 70,6 кв м , з надвірними господарчими спорудами, розташованими на земельній ділянці мірою 1000 кв м, що зареєстровано на праві приватної власності за №244 реєстр 59954 Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 07.12.2001р. Згідно Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №П1-189399-ю/л Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 07.12.2022р. №3471Н/01-22, про те, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована 1 особа -позивач [PERSON] , [INFO] , з 10.04.2002р. Як зазначено у повідомленні начальника відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській області від 20.09.2022р. №60.3/8319, в ході перевірки звернення [PERSON] була відвідана адреса [ADDRESS] , було виявлено [PERSON] , яка відмовилась надавати окремо письмові пояснення згідно ст..63 Конституції України, але в усній формі заявила, що дійсно проживає за вказаною адресою, однак жодним чином не перешкоджає [PERSON] проживати за адресою [ADDRESS] . Рекомендовано в разі виникнення спірних питань звернутись до суду. Згідно відомостей Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 14.02.2023р. № 44елС/01-23, від 16.02.2023р. №495ел/С01-23, від 14.022023р. №445елС/01-23, від 14.02.2023р. №444елС/01-23, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] значаться знятими з реєстрації місця проживання від 04.11.2022р. з адреси: [ADDRESS] , за заявою власника житла, без подальшої реєстрації місця проживання на території міста Одеси. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Згідно з нормами ст.15 ЦК України кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до\~ст.41Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. Згідно\~ст.316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як закріплено нормами ч.1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша\~стаття 321 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України)). Відповідно до ч. 1ст.319 ЦК України,\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~статті 391ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, Верховний Суд України вказав, що\~стаття 391ЦК України\~визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до частини 4\~статті 311ЦК України,\~фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Згідно з частиною 4\~статті 9Житлового кодексу\~УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно до ч.2\~ст. 64 ЖК України, до членів сім`ї наймача (власника) належать дружина наймача (власника) їх діти та батьки. Членами сім`ї наймача (власника) можуть бути визнані інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником) і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 3 СК України\~також закріплено, що сім`ю складають спільно мешкаючи особи, які пов`язані спільним побутом, які мають взаємні права та обов`язки. Частиною 1\~ст. 163 Сімейного кодексу України\~передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що малолітня дитина набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Частиною 1статті 109Житлового кодексу\~УРСР визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Відповідно до\~статті 116Житлового кодексу\~УРСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Частиною третьою\~статті 116 ЖК УРСР\~передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Відповідно до\~ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У судовому засіданні встановлено, що відповідач, в контексті ч. 2 ст.64ЖК України\~не є членом сім`ї позивача власника спірного домоволодіння, договір про користування спірним жилим приміщенням між сторонами не укладався, однак позивач надала згоду на проживання відповідача в належній їй квартирі. Виходячи із змісту ст.405ЦК України\~та ст.156ЖК України\~члени сім`ї власника житла мають право на користування житловим приміщенням на умовах що визначається за угодою з його власником. Статтею 116 ЖК України ч.1, передбачено, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення (ч.3 ст.116 ЖК). Враховуючи, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] втратили права користування спірним житловим приміщенням будинку, вони фактично проживають в ньому без законних на те підстав, створюють неможливість проживання разом з ними, а раніше вжиті позивачем заходи щодо припинення протиправної поведінки позитивних результатів не дали, суд вбачає наявність достатніх підстав для задоволення позову та захисту прав позивача, як власника майна. Отже, \~враховуючи встановлені обставини та вказані норми, позов [PERSON] є обґрунтованим\~та таким,\~що підлягає\~задоволенню, оскільки є підстави для усунення перешкод позивачу в користуванні житловим будинком шляхом виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з кожного відповідача на користь позивача підлягає стягненню 992 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Outcome: approved