Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

03 квітня 2023 року адвокат Мартинюк Ю.С., яка діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту народження дитини, просить суд встановити факт, що має юридичне значення, для проведення державної реєстрації народження дитини у відповідних органах реєстрації актів цивільного стану України, що [INFO] у місті Сімферополь, АРК (тимчасово окупована територія України), народилася дитина жіночої статі - громадянка України [PERSON] , матір`ю якої є громадянка України [PERSON] , а батьком - громадянин України [PERSON] . Заяву мотивувала тим, що [PERSON] та [PERSON] 07 липня 2017 року зареєстрували шлюб. [INFO] в них народилася дитина: [PERSON] в м.Сімферополь, АРК, Україна. Документ, що підтверджує факт народження дитини - свідоцтво про народження, видане на тимчасово непідконтрольній території України. Відповідно до ч. 1 ст. 144 СК України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян на правовий режим на тимчасово окупованій території України", будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Встановлення факту народження необхідно для отримання свідоцтва про народження дитини встановленого законодавством України зразка, підтвердження громадянства України дитини та реалізації в подальшому дитиною всіх належних їй прав та свобод громадянина України. Інформація про народження громадянина України має бути внесена до Єдиного державного реєстру актів цивільного стану в Україні. Згідно ч.1 ст.7 Закону України "Про громадянство України" особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Заявники та їх представник - адвокат Мартинюк Ю.С. в судове засідання не з`явилися, в заяві просять розглянути справу в їх відсутність, вимоги заяви підтримали. Представник заінтересованої особи - Петропавлівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії паспорту громадянина України [NUMBER] , виданого 12 березня 2008 року Білогірським РВ ГУМВС України в Криму, [PERSON] , [INFO] , уродженка м.Коканд, Ферганської області, є громадянкою України. Копією паспорту громадянина України [NUMBER] , виданого 09 лютого 2006 року Сімферопольським РВ ГУМВС України в Криму, [PERSON] , [INFO] , уродженець м.Алмалик, Ташкентської області, Узбекистану, є громадянином України. Згідно виписного епікризу (з акушерського стаціонару) "ГБУЗ РК "Симферопольская ЦРКБ" та копії свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого т.зв. "Сімферопольським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим" від 05 липня 2018 року, зареєстроване народження дитини: [PERSON] , [INFO] в м.Сімферополі, Республіка Крим, РФ, про що складений запис акту про народження №645; батько дитини - [PERSON] , мати дитини - [PERSON] . Заявниками надано копію свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 07 червня 2017 року, зареєстрованого між [PERSON] та [PERSON] "Сімферопольським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим" за актовим записом №189. Прізвище дружини змінене на [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України; державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків; у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна; громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах проти Туреччини ("Loizidou v. Turkey","Cyprus v. Turkey"), a також Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ila§cu and Others v.Moldova and Russia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН), який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", за відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. На підставі листа Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 22 квітня 2021 року вих. №985/0/208-21, під час розгляду судами справ про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України вимога щодо отримання письмової відмови органів реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів не ґрунтується на положеннях чинного законодавства. На підставі викладеного, враховуючи, що заявник [PERSON] не має можливості надати документи, необхідні для проведення державної реєстрації народження її дитини, з метою захисту прав і свобод громадянки України, а саме: [PERSON] та її дитини, суд приймає рішення на підставі всіх поданих доказів, в тому числі з урахуванням документів, які видані установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, та які, як виняток, приймаються до уваги судом та оцінюються разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку. Суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо встановлення факту народження дитини, оскільки в даному випадку реєстрація її народження неможлива без відповідного рішення суду, а тому заявлені вимоги про встановлення факту народження дитини підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про громадянство України" особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно з ч.1 ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Порядок проведення державної реєстрації народження фізичної особи та її походження здійснюється відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України за № 52/5 від 18 жовтня 2000 року. Відповідно до п. 21 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України за №52/5 від 18 жовтня 2000 року, якщо батьки мають спільне прізвище, то прізвище присвоюється і дітям. Відповідно до п. 22 Правил, - власне ім`я дитини визначається за згодою батьків, а по батькові дитині присвоюється за власним іменем батька, відповідно до п. 23 зазначеного порядку. Згідно ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. У рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. У відповідності до ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. В зв`язку з чим, визначення імені дитини, її прізвища та по-батькові буде здійснюватися заявником при реєстрації дитини в органах РАЦС, а не судовим рішенням. Оцінюючи викладене, суд встановлює факт народження дитини жіночої статі, яка народилася [INFO] в м.Сімферополі, АРК, Україна, у матері - [PERSON] , [INFO] , уродженки м.Коканд, Ферганської області, громадянки України. В задоволенні решти вимог заяви слід відмовити, оскільки свідоцтво про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] видане на тимчасово окупованій території - АР Крим, не визнається та не має юридичної сили ні в Україні, ні в інших країнах світу, є недійсним і не створює правових наслідків, однак, 07 травня 2022 року набрали чинності зміни до вказаної норми - частини 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а саме: її доповнено словами «крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території…», згідно п.4 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, в зв`язку з чим, для визначення походження дитини від батька, слід встановити факт реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст.317 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Оскільки заявників, відповідно до ст.5 Закону України "Про судовий збір", звільнено від сплати судового збору при пред`явленні заяви про встановлення факту народження, поданою у зв`язку із воєнним станом, надзвичайним станом, збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed