Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

Заявник генеральний директор Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради Шкробот В.В. звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку. В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що [PERSON] , 1974 року народження, 10.04.2023 була госпіталізована в КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від матері [PERSON] . На підставі цих відомостей 10.04.2023 о 04 год. 30 хв. [PERSON] була оглянута лікарем-психіатром [PERSON] у приймальному відділенні. Так, за наслідками цього огляду лікар-психіатр підтвердив висновок про необхідність її госпіталізації для обстеження та лікування у зв`язку з наявністю у неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих, безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби, суттєву шкоду її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомоги. Також [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР, яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію [PERSON] згідно Закону України «Про психіатричну допомогу» та прийшла до висновку, що лікування [PERSON] можливе лише в умовах стаціонару. Згода [PERSON] на госпіталізацію відсутня, у зв`язку із неможливістю отримати згоду на госпіталізацію, по її психічному стану. В судовому засіданні представник КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР - лікар - психіатр Семенчук І.Я. заяву підтримав та пояснив, що [PERSON] з народження страждає тяжким психічним розладом, на даний час стан її здоров`я погіршився, вона агресивно поводиться, кусає, б`є свою маму, яка здійснює за нею догляд, існує реальний ризик вчинення нею дій, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, а тому вона потребує психіатричного лікування в умовах стаціонару, відтак просив суд задовольнити заяву. Особа, щодо якої розглядається питання, пов`язане з наданням психіатричної допомоги [PERSON] в судовому засіданні в силу захворювання не змогла надати суду будь-яких пояснень. Законний представник особи, щодо якої розглядається питання, пов`язане з наданням психіатричної допомоги [PERSON] - [PERSON] , підтримала заяву про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку її дочки. Вважає, що лікування у стаціонарі відповідає інтересам її дочки. Прокурор Галас Н.В. в судовому засіданні вважає, що є усі підстави для примусової госпіталізації [PERSON] у примусовому порядку до КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР без її згоди. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив такі обставини: Встановлено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] разом зі своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із висновку комісії лікарів-психіатрів КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР: Голови комісії [PERSON], Зав. кафедри психіатрії професора [PERSON] , Зав. відділенням [PERSON] , лікаря - психіатра Семенчука І.Я., пацієнт [PERSON] , 1974 року народження, поступила на стаціонарне лікування в умови КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР повторно в житті, повторно в даному році 10.04.2023 о 04:23 год., доставлена бригадою швидкої допомоги в супроводі матері та тітки, у звязку з погіршенням стану здоров`я з діагнозом помірна розумова відсталість, синдром емоційно-вольової нестійкості із поведінковими порушеннями. Психомоторне збудження. Анамнез захворювання (зі слів матері): встановлено, що у матері були пологи із ускладненнями. Від народження відставала різко у фізичному і психічному розвитку від своїх однолітків. До 10 років перебувала вдома, виховувалась і доглядалась матір`ю, в подальшому перебувала в дитячому будинку-інтернаті, з 16 років знову була забрана додому, доглядалась матір`ю, бабусею. В школі не навчалась. Перебувала вдома разом із матір`ю, нічого практично не вміє робити, матір доглядає, годує пацієнтку, повністю здійснює догляд та спостереження за нею. Вважається інвалідом І групи по психічному захворюванню. Неодноразово стаціонарно лікувалась в умовах КНП «ТОКПЛ» ТОР, останній раз виписана із стаціонару більше місяця тому. Поступає на лікування повторно в зв`язку із різким погіршенням психічного стану - сьогодні вночі близько другої години ночі у пацієнтки відмічались серія судомних нападів з тоніко-клонічними судомами, втратою свідомості, виділенням пінистого харкотиння з ротової порожнини. Була викликана БШД і пацієнтка госпіталізована в умови КНП «ТОКПЛ» ТОР. Також зі слів матері встановлено, що впродовж останніх днів вдома періодично неспокійна, тривожна, суєтлива, збьуджена, із агресивною налаштованістю до матері, час проводить постійно в русі, кричить, не розмовляє, вигукує лише окремі звуки, «а...а...а», не слухає, не виконує інструкцій матері, не спить вночі. Мати також вказує на те, що пацієнтка по своєму психічному стану неспроможна задовольняти свої основні життєві потреби - не вмивається, не купається сама, мати готує їй їжу, сама може одягнутися. Проживає разом із матір`ю. В підлітковому віці перехворіла вірусним гепатитом. Згідно висновку лікарів-психіатрів психічний стан [PERSON] : в свідомості. Вербальному контакту пацієнтка практично недоступна, дещо в`яла, ослаблена, постійно виговорює окремі звуки «а...а...а…пі..пі», мова виражено недорозвинута, зміст висловлюваного пацієнткою зрозуміти практично неможливо. Не орієнтується в часі, місці перебування, називає лише як її звати, та свою матір. Наявний виражений недорозвиток пам`яті, інтелекту. Емоційно сплощена, в той же час нестабільна в емоційній сфері, дратівлива, збудлива, різко афективно реагує в окремих епізодах. Байдужа до всього, до госпіталізації. Інструкції виконує вибірково. Не критична до свого стану. Комісія прийшла до висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад і вчиняє дії, що являють небезпеку для навколишніх та в зв`язку з тим, що пацієнтка неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечують її життєдіяльність, відтак згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку без її усвідомленої згоди. Відповідно до вимог статті 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається із Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», Закону України «Про психіатричну допомогу» та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до статті 4 Закону психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. Цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади. Підпунктом «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифікованої Верховною Радою України прийняттям Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законного затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг відповідно до процедури, встановленої законом. Відповідно до статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» у випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Разом з тим, суд зазначає, що надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Проте згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07(провадження № 14-9свц18 та у постановах Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі за № 766/13565св 17; від 18 грудня 2019 року у справі за №552/5273/18). Відповідно до частини першої, другої статті 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Судом встановлено, що станом на день звернення генерального директора КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР Шкробота В. В. про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] , є підстави для такої госпіталізації, які встановлені лікарською комісією, госпіталізація особи до психіатричного закладу відповідає положенням Закону України «Про психіатричну допомогу» та вимогам процесуального законодавства та є необхідною у зв`язку із тим, що у [PERSON] , наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих, безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби, суттєву шкоду її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомоги, а її обстеження та лікування можливі лише в умовах психіатричного стаціонару, що підтверджено належними та допустимими доказами та не спростовано сторонами. Аналізуючи в сукупності викладені обставини, досліджені докази та вимоги законодавства, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для примусової госпіталізації [PERSON] , 1974 року народження до психіатричного закладу, а тому заяву генерального директора КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР Шкробота Володимира Васильовича про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] , 1974 року народження, слід задовольнити.

Outcome: approved