Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою, заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій зазначив, що він з 01 лютого 2023 року отримує пенсію за віком. У період з «01» вересня 1978 року по « 3 » липня 1982 року, проходив навчання у Керченському Металургійному технікумі на денному відділенні, по спеціальності «Збагачення корисних копалин». Зазначений навчальний заклад заявник закінчив з присвоєннямйому кваліфікації технік - збагачувач з врученням диплому. На підтвердження вищезазначених обставин, до даної заяви заявником додається належним чином завірена копія диплома серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , реєстраційний № 211, виданий «03» липня 1982 року. У січні 2023 року, заявник звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві для оформлення пенсії. Там спеціаліст, який вивчав документи повідомив йому, що оскільки має місце розбіжність при написанні заявника ім`я у дипломі зазначено « [PERSON] », а в усіх інших документах « [PERSON] », то в нього не буде враховано до стажу той період часу протягом якого він навчався в технікумі, що в свою чергу вплине на розмір його пенсії. У 2011 році, Керченський Металургійний технікум було реорганізовано у Керченський політехнічний коледж Національного університету харчових технологій. У зв`язку з анексією Автономної Республіки Крим Росією у 2014 році, на сьогоднішній день заявник не має змоги звернутися до навчального закладу з метою виправлення помилки у написанні його ім`я. Внаслідок такої помилки, на даний час у нього виникла певна невідповідність між документом, що посвідчує мою особу та дипломом, який був виданий на його ім`я. У зв`язку з чим виникає необхідність встановити факт належності заявнику правовстановлюючого документу, а саме диплома серії [NUMBER] від «03» липня 1982 року, реєстраційний № 211 , виданий на ім`я [PERSON] . Таким чином, з метою надання мені можливості отримати пенсію у справедливому розмірі, існує необхідність встановити юридичний факт, що має правоустановлюючий документ, диплом серії [NUMBER] від «03» липня 1982 року реєстраційний №211, виданий на ім"я [PERSON] , належить заявнику [PERSON] . Ухвалою суду від 15.03.2023 року відкрите провадження у справі. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, в порядку окремого провадження, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. 18.04.2023 заявник надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги заяви підтримав у повному обсязі, просив суд заяву задовольнити. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що заявник з 01 лютого 2023 року отримує пенсію за віком. Судом встановлено, що заявник у період з «01» вересня 1978 року по « 3 » липня 1982 року, проходив навчання у Керченському Металургійному технікумі на денному відділенні, по спеціальності «Збагачення корисних копалин». Зазначений навчальний заклад заявник закінчив з присвоєннямйому кваліфікації технік - збагачувач з врученням диплому, згідно завіреної копії диплома серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , реєстраційний № 211, виданий «03» липня 1982 року(ас.14). Судом встановлено, що у січні 2023 року, заявник звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві для оформлення пенсії, проте спеціаліст, який вивчав документи повідомив йому, що оскільки має місце розбіжність при написанні заявника ім`я у дипломі зазначено « [PERSON] », а в усіх інших документах « [PERSON] », то в нього не буде враховано до стажу той період часу протягом якого він навчався в технікумі, що в свою чергу вплине на розмір його пенсії. Відповідно до ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом п.1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції) далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку. Згідно з п. 2.13 вказаних Правил підставою для внесення змін в актовому записі цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до абзацу 2 пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» № 12 від 07 липня 1995 року суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану як у випадках невиправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків). З такими заявами до суду можуть звертатися особи, щодо яких складено актовий запис; батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники щодо актових записів, які стосуються неповнолітніх дітей, а у передбачених законодавством випадках і самі неповнолітні, які досягли 16 років; опікуни громадян, визнаних судом недієздатними, а щодо актових записів померлих особи, які входять до кола їх спадкоємців. Частиною 1 вказаної статті визначено перелік фактів, які встановлюються судом. Аналіз ч.2 цієї статті дає можливість зробити висновок, що цей перелік не є вичерпним. Цією нормою Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно зі ст.35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду та віросповідання. Оцінюючи дослідженні по справі докази та обставини справи в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити вимоги заявника в повному обсязі.

Outcome: approved