Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

У червні 2021 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про припинення права останньої на 1/7 частку квартири [ADDRESS] , що перебуває у спільній часткові власності, зі стягненням з позивачів на користь відповідача відповідної грошової компенсації її вартості та визнання за позивачами права власності на вказану частку квартири. В обґрунтування позову зазначили, що кожному з них належить по 3/7 частки квартири [ADDRESS] , що загалом на двох складає 6/7 часток. Відповідачу належить 1/7 частка спірної квартири. У помешканні зареєстровано п`ятеро осіб: позивачі [PERSON] , [PERSON] , відповідач [PERSON] , яка є їхньою сестрою, неповнолітня донька відповідача [PERSON] та брат [PERSON] . Проте, протягом тривалого часу, починаючи з 2006 року, відповідач чинить їм перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належним їм майном, перешкоджає у проживанні в квартирі, змінила замки на вхідних дверях. Маючи у власності іншу однокімнатну квартиру, відповідач проживає з дітьми у спірній п`ятикімнатній квартирі, а власну квартиру та частину спірної квартири здає в оренду. Щоразу, коли вони намагалися вселитися до квартири, відповідач [PERSON] та її колишній чоловік, який проживає у сусідньому будинку, провокували скандали та вчиняли бійки, поводили себе агресивно, доводилося викликати поліцію. Через це позивачі, будучи співвласниками 6/7 часток спірної квартири, позбавлені можливості проживати у ній, змушені винаймати житло. Так, позивач [PERSON] , маючи інвалідність 2 групи через хворобу, пов`язану з вадами опорно-рухового апарату, змушений винаймати кімнату у квартирі на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку, у якому відсутній ліфт. Позивач [PERSON] також має 3 групу інвалідності, через дії відповідача змушений проживати деінде, у брата, в знайомих, у готелях, що спричиняє додаткові витрати, маючи при цьому у власності своє житло. Крім того, проживаючи сама у квартирі, відповідач не сплачує належним чином за комунальні послуги, через що утворилася велика заборгованість. Вони неодноразово зверталися до відповідача з проханнями вирішити питання щодо користування спірним майном, зокрема, пропонували їй викупити її частку квартири або щоб вона викупила їхні частки, проте вже понад п`ятнадцять років вказане питання залишається не вирішеним. За наведених обставин, враховуючи, що частка відповідача у спільному нерухомому майні є незначною і не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною, спільне користування нею неможливе і припинення права власності відповідача на частку у спірній квартирі не завдасть їй істотної шкоди, оскільки відповідачу на праві власності належить інше окреме ізольоване нерухоме майно - квартира в Оболонському районі м. Києва, яка за загальною та житловою площею є більшою, ніж належна їй 1/7 частка спірної квартири, а також частка квартири у с. Триліси Фастівського району Київської області, просили позов задовольнити. Відповідачем 11.10.2021 подано до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що жодних перешкод у користуванні позивачами спірною квартирою вона не чинила і не чинить; саме за домовленістю з позивачами та через захворювання сина вона переїхала жити до спірної квартири, де разом з дітьми проживає дотепер, займаючи двокімнатну квартиру [ADDRESS] . У трикімнатній квартирі [ADDRESS] мешкав брат [PERSON] , а тому, коли він виїхав до Польщі, квартира залишилася пустою. Брат [PERSON] проживає в орендованій нею квартирі за адресою: [ADDRESS] , що свідчить про оплатність права користування нею часткою у спірній квартирі, що належить [PERSON] . Вирішити порядок користування спірним житлом можливо, оскільки спірна квартира поділяється на дві окремі двох- та трикімнатну квартири, а 1/7 частка спірної квартири може бути виділена їй у користування у вигляді однієї з ізольованих кімнат у спірній квартирі. Вона належним чином сплачує за комунальні послуги, спочатку повністю, а після народження другої дитини - лише за частину послуг, що споживаються її родиною. Дійсно, їй належить квартира за адресою: [ADDRESS] , проте вона змушена здавати її в оренду і це є єдиним доходом для неї. Крім того, поруч з квартирою, у якій вона проживає з дітьми, знаходяться навчальний заклад, який відвідує донька, та медичні установи, де перебуває на обліку син, а отже припинення права власності на належну їй частку у спірній квартирі може завдати істотної шкоди не тільки їй, а й малолітнім дітям. 17.11.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивачі наполягали на задоволенні позову, зазначаючи, що між ними та відповідачем не існує жодної домовленості з приводу користування спірною квартирою. Відповідач продовжує чинити їм перешкоди у вселенні до квартири, провокуючи скандали з бійками, до яких залучає свого колишнього чоловіка [PERSON] . Вказане призводить до постійного звернення до правоохоронних органів, проте жодним чином не вирішує проблему неможливості співіснування усіх співвласників у квартирі, в якій відповідачу належить лише 1/7 частка. Спірна квартира є єдиними цілим, що підтверджується правовстановлюючими документами та технічною документацією на квартиру, є неподільною, а відповідач маючи право лише на 9,78 кв. м житлової площі, займає двокімнатну квартиру, що входить до складу п`ятикімнатної квартири [ADDRESS] , яка має житлову площу 28,00 кв.м, тобто втричі перевищує її власність, тим самим відповідач без згоди та проти волі користується належною їм власністю. Крім того, кошти на придбання однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідачу надала мати в обмін на зобов`язання відповідачки передати належну їй 1/7 частку спірної квартири брату [PERSON] . Проте, відповідач свої зобов`язання не виконала. Позивач [PERSON] теж має хворобу, пов`язану із вадами опорно-рухового апарату, проте змушений винаймати кімнату у квартирі, де немає ліфта. Щодо того, що відповідач не має можливості працювати, бо змушена займатися дітьми, один з яких є особою з інвалідністю, позивачами зазначено, що відповідач веде активний образ життя, подорожує, займається танцями, що вбачається з її сторінок у соціальних мережах, де вона розміщує численні фото, крім того, на тих самих сторінках відповідач розміщувала оголошення про пошук няні, що свідчить про її матеріальні можливості оплачувати такі послуги. А отже, на думку позивачів, за наявності іншого житла у власності та отримавши від них грошову компенсацію за свою частку у спільній власності, відповідач без жодних проблем зможе придбати собі та своїм дітям житло, яке у повній мірі зможе забезпечити усі її потреби та потреби дітей. 10.12.2021 відповідачем до суду подано заперечення на відповідь на відзив, у яких викладено аргументи, аналогічні викладеним нею у відзиві на позов. Додатково зазначено про те, що жодної домовленості між нею та матір`ю з приводу того, що вона зобов`язалася передати брату [PERSON] належну їй 1/7 частку спірної квартири в обмін на те, що мати купила для нею однокімнатну квартиру по [ADDRESS] , не існувало. Гроші на вказану квартиру їй дала сестра [PERSON] за те, що вона відступила їй частку в іншій квартирі, успадкованій ними обома, де родина сестри проживає дотепер. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів адвокат Ковтун О.М. позовні вимоги підтримали з викладених у позові підстав. Зазначили, також, що позивачами на виконання вимог цивільного законодавства у даній категорії справ на депозитний рахунок суду внесено грошові кошти у розмірі вартості 1/7 частки квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судових засідань повідомлялася у встановленому законом порядку. Про обізнаність відповідача про розгляд справи свідчать неодноразові клопотання останньої про відкладення розгляду справи до моменту припинення дії воєнного стану і завершення активних бойових дій на території України, у зв`язку з чим вона наразі перебуває за кордоном та не в змозі прибути до суду. Правом на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції або через належним чином уповноваженого представника відповідач не скористалася. З урахуванням думки позивача та його представника, які категорично заперечували проти задоволення клопотань відповідача про відкладення розгляду справи, виходячи з того, що сторонами у повній мірі реалізовано право на висловлення своїх вимог та заперечень щодо предмета позову, подано передбачені чинним цивільним процесуальним законодавством заяви по суті з доданими до них письмовими доказами на обґрунтування свої правових позицій, відповідач та її представник приймали участь у судовому процесі на стадії підготовчого провадження, а відкладення розгляду справи на невизначений час призведе до невиправданого зволікання з розглядом справи, суд розглянув справу за відсутності відповідача. Крім того, судом враховано, що Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року). Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи, або виконанням рішення, ухваленого на користь особи. Недотримання строків розгляду цивільних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, у судове засідання не з`явився, справу просили розглянути за відсутності представника, позовні вимоги не підтримали. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що у родині ще за життя матері [PERSON] існувала домовленість про те, що вона свої 2/7 частки у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] , віддає брату [PERSON] , а [PERSON] , відповідач у справі, свою 1/7 частку віддає брату [PERSON] в обмін на що мати купила їй квартиру по [ADDRESS] . Вона особисто була свідком того, як мати дала гроші [PERSON] на цю квартиру, бо це відбувалося в її квартирі, де вона проживає по [ADDRESS] . На виконання цієї домовленості вона свою частку віддала [PERSON] , а [PERSON] обіцянку не виконала та залишила собі частку у квартирі по [ADDRESS] . Якийсь час [PERSON] проживала у квартирі на [ADDRESS] та за кошти матері робила ремонт на Агрегатній , [PERSON] жив у квартирі на Агрегатній , а [PERSON] - у психіатричній лікарні. [PERSON] ніде не працює і майже ніколи не працювала, а тому не могла за власний кошт робити ремонт у квартирі, як стверджує. Сестра здавала квартири на Північній та Агрегатній і кошти забирала собі. У [PERSON] дуже погані стосунки з братами, свідок з відповідачем теж спілкується дуже мало. Вислухавши пояснення позивача, представника позивачів, свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 3/7 частки квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 03.01.1996, виданим Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва на підставі Розпорядження № 331 від 03.01.1996; договором купівлі-продажу 2/7 частин квартири від 18.02.2012, посвідченим державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ковалевською Н.В.; витягом про державну реєстрацію прав КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна від 21.06.2012. Позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 3/7 частки квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 03.01.1996, виданим Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва на підставі Розпорядження № 331 від 03.01.1996; свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25.07.2018, виданим державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М., реєстровий номер 2-299; договором міни від 09.11.2019, посвідченим державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М.; витягами про реєстрацію права власності на частки спірної квартири за [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Загалом позивачам належить 6/7 часток спірної квартири. Відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/7 частка квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.01.1996, виданого Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва на підставі Розпорядження № 331 від 03.01.1996. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронгі Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Частиною першою статті 365 ЦК України передбачені підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2018 року № 908/1754/17; від 30 травня 2018 року № 760/8958/15-ц; від 15 вересня 2021 року № 766/18974/18. Згідно з технічним паспортом, виготовленим Київським міським бюро технічної інвентаризації, довідкою про показники об`єкта нерухомого майна Київського міського бюро технічної інвентаризації від 16.03.2011, квартира [ADDRESS] розташована на шостому поверсі дев`ятиповерхового будинку, має загальну площу 117,7 кв.м., житлову площу 68,5 кв.м, складається з п`яти кімнат: 18,2 кв.м., 9,5 кв.м., 11,8 кв.м., 11,9 кв.м, 17,1 кв.м; кухні 9,8 кв. м, кухні 7,2 кв.м, двох ванних кімнат по 2,6 кв.м, вбиральні 1,1 кв.м, вбиральні 1,2 кв.м; коридору 11,6 кв.м, коридору 10,0 кв.м, балкону та двох лоджій. Таким чином 1/7 частка відповідача в спірній квартирі становить 16,81 кв.м. загальної та 9,78 житлової площі. Разом з тим, відповідно до ст. 47 ЖК України, норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. З огляду на зазначене частка відповідача [PERSON] у спірній квартирі є незначною, що, відповідно, позбавляє її можливості раціонально користуватися та розпоряджатися своєю часткою, не порушуючи при цьому права інших співвласників - позивачів [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до висновку судового експерта ТОВ «Судово-експертний Альянс» Тітенка І.О. від 05.04.2021 № 05/04-2021 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи технічна можливість виділу в натурі 1/7 частки з квартири [ADDRESS] в окрему ізольовану власність - відсутня. Відповідно до ч.2 ст. 183 ЦК України квартира є неподільною річчю, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно з висновком судового експерта ТОВ «Судово-експертний Альянс» Стасюк М.Ю. від 17.05.2021 № 17/05/21 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи, ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на дату оцінки становить 2 924 000,00 грн., а вартість 1/7 її частини становить 417 714,00 грн. Відповідачем [PERSON] надано Звіт з незалежної оцінки ринкової вартості спірної квартири, виготовлений 04.12.2021 суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «Теріс Консалтінг», оцінювач [PERSON] , згідно з яким ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на дату оцінки становить 3 496 100,00 грн. (без ПДВ). Надаючи оцінку висновку судового експерта та звіту про вартість спірної квартири суд приходить до висновку про те, що висновок судового експерта ТОВ «Судово-експертний Альянс» Стасюк М.Ю. від 17.05.2021 № 17/05/21 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи є належним і допустимим доказом, на його спростування відповідачем не надано документальних доказів, вказаний висновок виконано відповідно до вимог ст. 106 ЦПК України, експерт обізнана про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Натомість, наданий відповідачем звіт від 04.12.2021, виготовлений суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «Теріс Консалтінг», про вартість спірної квартири суд не приймає до уваги як такий, що на час вирішення цієї справи втратив чинність у зв`язку з закінченням шестимісячного строку з дати оцінки. За відомостями з Реєстру територіальної громади м. Києва у квартирі [ADDRESS] зареєстровано п`ятеро осіб, з яких сторони по справі, донька відповідача [PERSON] та брат сторін [PERSON] . Відповідач [PERSON] має двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявними у матеріалах справи свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 16.04.2010 та серії [NUMBER] від 13.05.2015 відповідно, та проживає разом з дітьми у спірній квартирі [ADDRESS] . Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю з дитинства, станом на час звернення до суду з позовом перебував на індивідуальній формі навчання за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , навчається в Ліцеї Ольгинський за адресою: [ADDRESS] , плата за навчання, згідно з довідкою від 18.05.2022 № 22, становить 7000 грн. на місяць. Вказане підтверджується відповідними довідками навчальних закладів - Спеціального навчально-виховного комплексу «Мрія» Деснянського району м. Києва та ліцею Ольгинський за 2021 рік; посвідченням серії [NUMBER] , виданим Оболонським УПСЗН у м. Києві. За ч.2 ст. 365 ЦК України, суд може постановити рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачами вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У відповідності до квитанцій від 02.09.2022 року [PERSON] та [PERSON] на депозитний рахунок суду внесено грошові кошти в рівних частинах - кожним по 208857,00 грн. Таким чином, загальна сума грошових коштів, внесених позивачами на депозитний рахунок суду для можливості компенсації відповідачу вартості її частки, складає 417 714,00 грн., що відповідає вартості 1/7 частки квартири квартирі [ADDRESS] , визначеній в експертному висновку ТОВ «Судово-експертний Альянс» від 17.05.2021 № 17/05/21. Щодо тієї обставини, що спільне володіння і користування майном сторонами є неможливим суд зазначає наступне. За твердженням позивачів між ними та відповідачем тривалий час існують неприязні стосунки через те, що з 2006 року відповідач чинить їм перешкоди у користуванні спірною квартирою, використовує їхню власність у своїх матеріальних інтересах, здаючи в оренду власну квартиру, у якій могла б проживати разом з дітьми, та частину спірної п`ятикімнатної квартири, яка складається з двох ізольованих двох- та трикімнатної квартир. Так, на доведення існування вказаних обставин матеріали справи містять докази неодноразового звернення упродовж тривалого проміжку часу сторін до Оболонського УП ГУНП у м. Києві з приводу порядку користування спірною квартирою. При цьому, багато таких звернень до правоохоронних органів мало місце саме від відповідача [PERSON] щодо братів з приводу конфліктів за адресою: [ADDRESS] . При цьому, конфлікти між сторонами мали місце як до звернення позивачів до суду з даним позовом, так і після того, що підтверджується відомостями з Оболонського УП ГУНП у м. Києві, наявними у матеріалах справи. За результатами одного з таких звернень відносно [PERSON] у лютому 2021 року винесено терміновий заборонний припис у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою [PERSON] у період з 27.02.2021 по 01.03.2021. Крім того, у судовому засіданні відтворено відеозаписи за участі сторін у справі, на яких зафіксовано конфлікти між позивачами [PERSON] , [PERSON] та відповідачем [PERSON] на грунті неможливості з боку позивачів користуватися спірною квартирою. Очевидним після перегляду відеозаписів є те, що між позивачами та відповідачем, між рідними братами та сестрою, існують стійкі неприязні стосунки, пов`язані з тим, що останні тривалий період часу не можуть домовитися між собою щодо порядку користування спірною квартирою та спільного у ній проживання. На підтвердження існування неприязних стосунків між [PERSON] та [PERSON] свідчать також надані відповідачем скріншоти переписки між ними з приводу існування заборгованості за житлово-комунальні послуги, що надаються за адресою спірної квартири, та відсутності домовленості між співвласниками спірної квартири щодо порядку оплати житлово-комунальних послуг. З огляду на зазначене, позицію сторін та надані докази, на думку суду встановлено факт неможливості спільного проживання відповідача [PERSON] з іншими співвласниками - позивачами [PERSON] та [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] . Вирішуючи питання про те, чи не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача [PERSON] та членам її сім`ї - двом неповнолітнім дітям, припинення права власності відповідача на частку у спільному майні суд враховує наступне. Так, відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належать квартира [ADDRESS] (договір купівлі-продажу від 13.08.2003, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Свириденко А.М.; реєстраційний напис Київського міського бюро технічної інвентаризації) та частка квартири [ADDRESS] (договір купівлі-продажу від 05.02.2008, посвідчений приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Куцевол Н.М.). При цьому, загальна площа квартири [ADDRESS] становить 28,80 кв.м, житлова площа - 13,00 кв.м, у той час як 1/7 частка спірної квартири, власником якої є відповідач, становить лише 16,81 кв.м. загальної та 9,78 житлової площі. Таким чином, належна відповідачу однокімнатна квартира по [ADDRESS] має майже вдвічі більшу загальну та житлову площі, а отже припинення права власності відповідача на 1/7 частку у спірній квартирі з виплатою грошової компенсації її частки, не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї. Обґрунтовуючи завдання її інтересам та інтересам неповнолітніх дітей істотної шкоди у разі припинення її частки у спірному нерухомому майні, відповідач, зокрема, посилається на необхідність проживати саме у квартирі по [ADDRESS] , де є ліфт, оскільки син [PERSON] має діагноз ДЦП, квартира обладнана усім необхідним для належного росту та розвитку останнього, а тому зміна місця проживання може призвести до негативних наслідків. Разом з тим, як убачається з наданих позивачами медичних документів, позивач [PERSON] також є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, довічно, має вади опорно-рухового апарату; позивач [PERSON] є особою з інвалідністю ІІІ групи, загальне захворювання; довічно; не може мешкати у комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами сім`ї (довідка до акту огляду МСЕК від 30.10.2008; пенсійні посвідчення [PERSON] та [PERSON] ; довідка ГУ УПФУ від 03.06.2021; медичне заключення від 02.02.2007, видане Київським міським психоневрологічним диспансером № 3). Оцінюючі дані обставини суд погоджується з твердженнями позивачів про те, що забезпечення інтересів відповідача та її неповнолітніх дітей, у ситуації, що склалася у родині, не може відбуватися за рахунок порушення інтересів позивачів, яким належить 6/7 часток спірної квартири та які тривалий час, маючи власне житло, будучи особами з інвалідністю, позбавлені можливості ним користуватися, змушені винаймати інше житло, нести додаткові витрати через це. Щодо небажаної зміни місця проживання сина відповідача, який хворіє на ДЦП, та доньки, яка відвідує навчальний заклад поряд з домом, суд звертає увагу на те, що відповідач, маючи у власності інше нерухоме майно та отримавши грошову компенсацію за свою частку у спірній квартирі, не позбавлена можливості продати його та придбати квартиру у тому самому районі, де розташована спірна квартира, максимально наближену до навчального закладу, де навчається донька, та обладнати інше житлове приміщення усім необхідним інвентарем задля росту та розвитку сина. На підтвердження вказаних обставин позивачами надано скріншоти оголошень з сайту Flatfy (Флетфай) щодо продажу нерухомості за 2021 рік. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] має інше житло на праві приватної власності, житлова площа в спірній квартирі [ADDRESS] , що припадає на [PERSON] є незначною - 9,78 кв.м, якщо враховувати встановлену в ст. 47 ЖК України норму на одну особу - 13,65 кв.м, та фактично неможливо виділити в натурі частку в даній квартирі відповідачу, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Також, суд враховує характер особистих відносин між сторонами, адже вбачається, що вони протягом тривалого часу перебувають в неприязних відносинах, внаслідок чого спільне володіння і користування житловим приміщенням є неможливим, користування житловою площею квартири та місцями загального користування з дотриманням розміру реальної площі, яка припадає на [PERSON] , не вбачається можливим. Крім того, вирішуючи спір між сторонами як співвласниками нерухомого майна щодо користування таким майном, суд враховує те, що спірна квартира є неподільною річчю, спільне користування квартирою є неможливим, а припинення частки відповідача як співвласника, яка є незначною, з присудженням грошової компенсації за частку у спільній власності, не є неправомірним позбавленням права власності відповідача [PERSON] на належну їй частку у квартирі. Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві, а також інших заявах по суті, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України встановлено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до квитанції від 09.06.2021 позивачем [PERSON] при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір у розмірі 2088,60 грн., тобто половину від визначеної Законом України «Про судовий збір» ставки, виходячи з ціни позову. Позивач [PERSON] , як особа з інвалідністю ІІ групи, та відповідач [PERSON] , як законний представник дитини з інвалідністю, згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору. Враховуючи викладене, витрати позивача [PERSON] по сплаті судового збору в розмірі 2088,57 грн. підлягають компенсації позивачу за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до приписів ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані з проведенням експертиз. Відповідно до рахунку-фактури № 22/03-2021 від 22.03.2021 та квитанції від 24.03.2021 позивачами на користь ТОВ «Судово-експертний Альянс» за проведення будівельно-технічної експертизи сплачено 7700 грн. Відповідно до рахунку-фактури № 11/05-2021 від 11.05.2021 та квитанції від 13.05.2021 позивачами на користь ТОВ «Судово-експертний Альянс» за проведення оціночно-будівельної експертизи сплачено 6000 грн. Враховуючи, що відповідач за приписами Закону України «Про судовий збір» звільняється лише від сплати судового збору, проте не звільнена від сплати інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, з відповідача [PERSON] у дольовому порядку на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню витрати по проведенню будівельно-технічної експертизи у розмірі 3850 грн., витрати по проведенню оціночно-будівельної експертизи у розмірі 3000 грн.; на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню витрати по проведенню будівельно-технічної експертизи у розмірі 3850 грн., витрати по проведенню оціночно-будівельної експертизи у розмірі 3000 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Верховний Суд в постанові від 28.12.2020 року по справі № 640/18402/19 дійшов висновку, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. В обґрунтування заяви про понесені витрати на правничу допомогу позивачами наданий договір про надання правничої допомоги № 49 від 28.05.2021, укладений з адвокатом Ковтуном О.М., у пункті 3 якого погоджено розмір гонорару на загальну суму 5000 грн. за надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат позивачами надані квитанція № 96 від 04.06.2021 на суму 500 грн.; квитанція № 128 від 27.07.2021; квитанція № 129 від 27.07.2021 на суму 4000 грн., загалом на суму 5000 грн., що відповідає умовам договору № 49 від 28.05.2021 про надання правничої допомоги. З урахуванням викладеного з відповідача на користь позивачів у дольовому порядку підлягають стягненню документально підтверджені витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн., тобто на користь кожного з позивачів по 2500 грн. Витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн., заявлені позивачами, не підлягають задоволенню як такі, що не обумовлені єдиним наявним у матеріалах справи договором про надання правничої допомоги № 49 від 28.05.2021.

Outcome: approved