Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

13 березня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] та просить розірвати шлюб між ними, зареєстрований 01серпня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №49. Також просить стягувати з відповідачки аліменти на його користь на утримання неповнолітній дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 01.08.2009 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалось. З 2021 року вони припинили сімейно-шлюбні відносини і ведення спільного господарства. Вказує, що основною причиною розпаду сім`ї є те, що відповідачка покинула сім`ю, веде аморальний та розгульний спосіб життя, не бажає виконувати своїх материнських обов`язків по відношенню до дітей. На протязі сімейного життя відповідачка постійно влаштовувала дома сварки, що негативно вплинуло на самопочуття їх дітей. З вересня 2021 року відповідачка жодного разу до дітей не приходила. Просить розірвати шлюб з відповідачкою, залишити неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] проживати разом із ним та стягнути аліменти з відповідачки на його користь на утримання неповнолітніх дітей. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 березня 2023 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначене судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.27). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 квітня 2023 року провадження у даній цивільній справі в частині позовних вимог про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітній дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду було залишено без розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання (а.с. 31), надавши заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та залишення дітей проживати разом з ним підтримує в повному обсязі (а.с.29). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання (а.с. 32), надавши заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що проти задоволення позову в частині розірвання шлюбу та залишення дітей проживати разом з позивачем не заперечує (а.с.33). Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 01 серпня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №49 (а.с.7). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 16-17). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 СК України). Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки та шлюб носить формальний характер, спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, сім`я фактично розпалась та її відновлення неможливе, є підстави для розірвання шлюбу. Щодо вимоги про залишення неповнолітніх дітей проживати разом із позивачем, суд виходить із такого. Відповідно до ч. 2, 8 та 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Це підтверджується правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, номер судового провадження 61-14859ск19. Так, в позовній заяві позивач зазначив, що після припинення шлюбних відносин з відповідачкою дочка [PERSON] та син [PERSON] залишилися проживати разом з ним. Згідно відомостей, які містяться в довідці № 55/16.3-38 від 15.03.2023 року, виданій виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.26). Згідно відомостей, які містяться в довідці про склад сім`ї № 160/16.3-48 від 10.03.2023 року, виданій виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради Полтавського району, Полтавської області та акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 10.03.2023 року, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.18, 19). При цьому матеріали справи не містять доказів про наявність між сторонами спору щодо визначення місця проживання дітей, відповідачка не подала до суду своїх заперечень щодо проживання спільних дітей разом із позивачем. Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання дітей, втім позивачем заявлено вимогу про залишення проживання спільних дітей із ним після розірвання шлюбу, то, виходячи з заявлених вимог, в межах розгляду даної цивільної справи судом не вирішується питання про визначення місця проживання спільних неповнолітніх дітей, а суд лише констатує місце проживання дітей до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків, яким є місце проживання батька, не визначаючи та не змінюючи його. А відтак суд доходить висновку про залишення неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживати з батьком [PERSON] , [INFO] . При цьому, у відповідності до п.1 ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Враховуючи наведене, суд роз`яснює, що у разі виникнення спору щодо визначення місця проживання спільних дітей, такий спір вирішується у порядку ч.1 ст. 161 СК України. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 2147,20 грн. На підставі ст. ст. 110, 112, 113, 180-184, 191 СК України та

Outcome: approved