Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Обухівським районним судом Київської області від 03.12.2021 було винесено вирок, яким [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначено їй покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік. На підставі ст. 75 КК України (в редакції Закону №2617-VIII від 22.11.2018) [PERSON] звільнено від відбування вищевказаного покарання та встановлено іспитовий строк 1 (один) рік. Ухвалою Київського апеляційного суду від 22.06.2022 вирок Обухівського районного суду Київської області від 03.12.2021 скасовано. В подальшому, [PERSON] звернулась до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, яка полягала у тому, що [PERSON] спричинила тілесне ушкодження середньої тяжкості [PERSON] . Так, досудовим розслідуванням встановлено, що вказана подія відбулася 21.04.2018 приблизно о 12:30 год., а саме [PERSON] перебуваючи на території СТ «Енергетик», що розташоване в с. Старі Безрадичі в Обухівському районі Київської області, поблизу буд. [NUMBER], на ґрунті особистих неприязних відносин, під час конфлікту з [PERSON] , не маючи наміру на спричинення останній середньої тяжкості тілесного ушкодження та не передбачаючи можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити та діяти з більшою обачністю, діючи з необережності смикнула правою рукою на себе поліетиленовий пакет, який у цей час потерпіла [PERSON] тримала у правій руці, після чого лівою рукою штовхнула останню в праве плече, внаслідок чого [PERSON] не втримавши рівноваги, впала на асфальтне покриття дороги та вдарилась стегном до підлягаючої твердої поверхні землі. Задля доказу того, що [PERSON] не мала ніякого мотиву скоювати злочин, а саме на спричинення [PERSON] тілесного ушкодження середньої тяжкості, [PERSON] надала висновок спеціаліста судово-медичних експертиз ДСУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України». Позивачка зазначає, що [PERSON] працюючи на посаді голови садового товариства, весь час намагалася образити її та завжди прискіпливо ставилась до її зауважень та заяв. Користуючись службовим становищем, [PERSON] постійно ставала на шлях залякування та образ позивача. Крім того, [PERSON] постійно відмовляла позивачці в підписанні її документів та заяв. Також, позивачка вказує, що відповідачка постійно виказує до неї неповагу, надсилає смс-повідомлення з образами та вимаганням коштів. Окрім цього, у зв`язку із тим, що відповідачка постійно безпідставно звинувачує позивачку у скоєнні злочинів, останній було завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що відповідачка поставила її у принизливе становище, заплямувала її ім`я та соціальний статус перед її родиною та усією Україною. У зв`язку із тим, що відповідачка розповсюджувала недостовірну інформацію про позивачку, остання змушена була звернутись до лікаря, оскільки отримала психотравмуючий стрес, який проявляється у підвищенні тиску, емоційній напрузі, постійному смутку. Позивачка також вказує, що [PERSON] неодноразово застосовувала до неї психологічне насильство, а саме погрожувала їй та зазначала, що чекає моменту для нападу на неї. На підставі вищевикладеного, позивачка звернулась з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідачки моральну шкоду у розмірі 1 500 000 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.02.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд в підготовче судове засідання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києві від 30.03.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні, яке відбулося 18.04.2023, позивачка надала свої пояснення в яких зазначила, що відповідачка на протязі 18 років тероризує її та її родину, забирає здоров`я, час, спокій та матеріальні кошти. Так, позивачка у своїй промові посилалась на вищевказані вирок Обухівського районного суду Київської області від 03.12.21 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 22.06.2022 року. Окрім того, вона зазначила, що Обухівським районним судом Київської області було видано виконавчий лист №372/2824/20 від 17.08.2022 про стягнення з неї на користь [PERSON] грошових коштів. Після того, коли позивачка познайомилась з працівниками Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області стан її здоров`я погіршився ще більше, а саме у неї стався розлад судинно-серцевої системи, що призвело до нервового зриву. Під час розгляду справи в Обухівському районному суді Київської області позивачка постійно перебувала в стресовому стані, у зв`язку із чим їй необхідно було приймати сильнодіючі заспокійливі медичні препарати. Крім того, позивачка вказала, що перебуваючи під дією сильнодіючих заспокійливих препаратів, які знижують швидкість психічних та рухових реакцій вона отримала травму у вигляді поперечного перелому правої плечової кістки, оскільки впала на подвір`ї під час ожеледиці, а в подальшому знову впала і отримала повторну травму з вторинним зміщенням уламків. 11.10.2008 відповідачка перебуваючи на посаді головою в СТ «Енергетик» відключила ділянку позивача від енергопостачання, у зв`язку із чим позивачці необхідно було зібрати речі та в сутінках збиравши їх, спускаючись з другого поверху будинку, остання впала та отримала складний перелом нижньої третини гомілки правої ноги зі зміщенням уламків, що в свою чергу призвело до непрацездатності строком на 2 роки. Також, 24.07.2011 сталася подія, під час якої позивачка отримала удар кийком в живіт, після чого на місці одержаного удару у неї з`явилась злоякісна пухлина, яку довелося видаляти за допомогою хірургічного втручання, після чого вона отримала інвалідність другої групи і втратила працездатність назавжди. На підставі вищевказаного, позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та прохали суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачка надала свої пояснення та вказала, що позивачка має земельну ділянку площею 0,7 га., однак всі десять років займала площу 0,10 га. Крім того, вказала, що головою правління СТ «Енергетик» її обирали люди, хабарів за весь час перебування на даній посаді вона не брала та самовільно ніколи і нікому електропостачання не відключала. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Окрім цього, він також посилався на вищевказані вирок Обухівського районного суду Київської області від 03.12.21 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 22.06.2022 року, та вказав, що позивачка була звільнена від відбування покарання за закінченням строків давності. Також, в судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , який у своїх поясненнях підтвердив обставини, які були озвучені позивачкою під час вступної промови. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників процесу на які вони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 21.04.2018, приблизно о 12:30 год. [PERSON] перебуваючи на території СТ «Енергетик», що розташоване за адресою: Київська область, Обухівський район, село Старі Безрадичі, поблизу будинку [NUMBER], на грунті особистих неприязних відносин, під час конфлікту з [PERSON] не маючи наміру на спричинення останній середньої тяжкості тілесного ушкодження та не передбачаючи можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити, діючи з необережності смикнула рукою на себе пакет, який у цей час тримала потерпіла [PERSON] , після цього штовхнула останню рукою в праве плече, внаслідок чого, [PERSON] не втримавши рівноваги впала на асфальтне покриття дороги та вдарилась стегном. В результаті необережних дій обвинуваченої [PERSON] потерпіла [PERSON] отримала середнього ступеню тілесні ушкодження. Вироком Обухівського районного суду Київської області від 03.12.2021 року [PERSON] засуджено за ст. 128 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік; на підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в один рік із покладенням певних обов`язків. на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України [PERSON] звільнено від призначеного судом покарання у виді одного року обмеження волі з застосуванням ст. 75 КК України звільнивши [PERSON] від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового терміну один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки; задоволено частково цивільний позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 142 813,41 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн. в рахунок моральної шкоди; вирішене питання про речові докази. Ухвалою Київського апеляційного суду від 22.06.2022 року у справі №372/2824/20 звільнено [PERSON] обвинувачену у вичненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 12018110230000379 - закрито. Цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду. Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду обвинуваченій [PERSON] було роз`яснено наслідки закриття провадження та вона надала згоду на звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, відповідно до якої обов`язковою передумовою для закриття кримінального провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав. За загальним правилом, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав ( ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України). Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачка посилається на те, що діями відповідачки їй було завдано моральні страждання, які полягають у розповсюдженні останньою недостовірної інформації щодо позивачки, у зв`язку із чим вона отримала психотравмуючий стрес, що супроводжується страхом, емоційним напруженням та постійним смутком. Крім того, позивачка посилається на те, що відповідачка застосовувала щодо неї психологічне насильство, яке проявлялось в постійних погрозах, а саме, що відповідачка вказувала, що чекає моменту для нападу на неї. Також, позивачка зазначає, що діями відповідачки їй було завдано фізичного болю та страждань, яких вона зазнала у зв`язку з каліцтвом та ушкодженням її здоров`я. На підтвердження своїх доводів, у якості доказів позивачкою до позовної заяви долучено: копію довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №778458; копію ухвали Київського апеляційного суду від 22.06.2022 року; копію висновку спеціаліста №201/21 та письмові пояснення від 18.04.2023. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (постанова Верховного Суду від 21.04.2021 р. у справі № 308/3695/17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За приписами частини другої статті 12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Суд, дослідивши матеріали справи, зазначає, що позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження того, що саме діями відповідачки їй було завдано моральних страждань, які полягали б у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також які полягали б у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї та членів її сім`ї. Окрім цього, суд не погоджується з доводами позивачки та її представника щодо того, що вина останньої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України не була доведеною, що на їх думку підтверджується ухвалою Київського апеляційного суду від 22.06.2022 року, оскільки кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрито вищевказаною ухвалою Київського апеляційного суду, якою її було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності. Однак, закриття вказаного провадження за закінченням строку давності є нереабілітуючою підставою з огляду на що, суд не визнав невинуватою [PERSON] у вчиненні злочину, про що їй було роз`яснено та з чим вона погодилась. Також, позивачкою не доведено і причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідачки та заподіяною шкодою. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди). Вказаного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 18.12.2020 р. у справі № 686/17319/19. Так, враховуючи положення вищевказаних статей, приймаючи до уваги те, що позивачкою як при зверненні до суду, так і в ході розгляду справи на підтвердження факту причинного зв`язку між діями відповідачки та завданням моральної шкоди не було надано доказів, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог в позові, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі за їх недоведеністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed