Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

Зміст заявлених вимог. 03 квітня 2023 року [PERSON] звернулася до суду в окремому провадженні із заявою за участі заінтересованої особи [PERSON] , в якій просила видати обмежувальний припис, яким на строк 6 місяців заборонити [PERSON] : 1) наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; 2) вести телефонні переговори з [PERSON] або контактувати через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 28 грудня 2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, до реєстрації якого разом проживали тривалий час. Мають спільного сина [PERSON] [INFO] . Проте [PERSON] став систематично вживати алкогольні напої й тоді його поведінка стає агресивною. В 2020 році він проходив анонімне лікування у лікаря-нарколога, проте лікування не дало позитивних результатів. Тривалий час [PERSON] потерпає від фізичного та психологічного насильства зі сторони [PERSON] , який постійно погрожує їй фізичною розправою, ображає, що негативно впливає на її здоров`я та працездатність. Так, 01.03.2023 року [PERSON] вчинив домашнє насильство щодо [PERSON] , погрожував їй фізичною розправою, вимагав від [PERSON] залишити їх спільне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . В цей день вона двічі зверталася до правоохоронних органів за захистом, а потім поліцію викликав і син, в присутності якого такі події відбувалися. Під час цієї сварки [PERSON] порізав ножем їй руку. Коли приїхали працівники поліції, то вони винесли щодо [PERSON] заборонні приписи та склали протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Після застосування [PERSON] до неї насильства, [PERSON] з сином змушена була переїхати проживати до своє матері за адресою [ADDRESS] . Тому з березня 2023 року [PERSON] та [PERSON] проживають окремо. [PERSON] звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовною заявою про розірвання шлюбу. Справа на даний час не розглянута. [PERSON] вважає, що вона є особою що зазнала домашнього насильства від [PERSON] , тому з метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного домашнього насильства, змушена звернутися до суду з даною заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , а саме заборонити йому наближатися до неї та спілкуватися з нею. Рух справи. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.04.2023 року відкрито провадження за правилами окремого провадження, призначено судове засідання. Позиції учасників справи в судовому засіданні. Заявник [PERSON] та її представник адвокат Яременко О.І. в судовому засіданні 04.04.2023 року підтримали заяву про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] та просили задовольнити, про підстави та обставини якої пояснили так, як це викладено в заяві. Також [PERSON] зазначила, що фактично з 1995 року проживала з [PERSON] , тобто майже 28 років. Мають спільного сина [PERSON] [INFO] . Проживали разом у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві особистої приватної власності. Весь цей час [PERSON] вела домашнє господарство, не мала постійного місця роботи. Конфлікти між подружжям виникали постійно. Але останнім часом конфлікти стали нестерпними. [PERSON] почав зловживати алкогольними напоями, після чого стає ще й агресивним, лікування не допомогло. 01.03.2023 року між ними виникла чергова сварка з приводу, ведення спільного господарства та проживання. Під час сварки [PERSON] чинив на [PERSON] психологічний тиск, погрожував, завдав удар по обличчю. Після сварки [PERSON] вжив алкогольні напої, викинув її речі на вулицю у вікно. Син заступився за мати [PERSON] . Так між сином та батьком [PERSON] виникла бійка. Під час бійки [PERSON] намагалася захистити сина та відібрати ніж у [PERSON] , то порізала собі руку об цей ніж. Коли за їх викликом приїхала поліція, то склала обмежувальний припис щодо [PERSON] , заборонили йому перебувати у місці їх спільного проживання. [PERSON] пішов з квартири. В наступні дні [PERSON] з сином виїхали до її матері. Під час переїзду [PERSON] забрала з квартири [PERSON] усі речі, які вважала їй належать. На даний час [PERSON] з сином проживають в квартирі у її матері за адресою: [ADDRESS] . Зазначила, що до подій 01.03.2023 року вона не зверталася до поліції за захистом зі скаргами на дії [PERSON] , не зверталася до лікарів з приводу заподіяння їй тілесних ушкоджень Після подій 01.03.2023 року [PERSON] більше з нею не спілкувався, не застосовував до неї насильства, але звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. На теперішній час вони проживають окремо, але [PERSON] має намір також вирішувати питання про поділ спільного майна подружжя, а тому вважає, що [PERSON] може продовжити чинити на неї тиск, погрожувати, що негативно відображається на її здоров`ї. Заінтересована особа [PERSON] та його представник адвокат Коротченко О.П. в судовому засіданні 04.04.2023 року заперечували проти задоволення заяви. [PERSON] пояснив, що з [PERSON] вони проживали разом з 1995 року, спочатку без реєстрації шлюбу, потім в 2013 році зареєстрували шлюб. Мають спільного повнолітнього сина. Під час їх спільного проживання [PERSON] будував бізнес, утримував сім`ю, віддавав дружині всі зароблені грошові кошти, піклувався про сина та дружину. При цьому дружина [PERSON] під час їх спільного проживання не була працевлаштована. Приблизно 5 років назад дружина стала зраджувати йому, витрачала зароблені ним грошові кошти без його згоди на придбання для себе дорогих речей, будинок перетворила у склад своїх дорогих речей. [PERSON] дратували такі витрати дружини [PERSON] , оскільки при таких витратах вони не мали змогу придбати своєму повнолітньому сину окреме житло. З цих підстав останні роки між ними постійно виникали сварки. З початком війни [PERSON] втратив свій бізнес, залишився без грошей, тому пішов працювати токарем в термічний цех в АТ «Крюківський вагонобудівний завод», щоб мати можливість утримувати свою сім`ю. Однак дружина продовжувала витрачати кошти на дорогі речі для себе із-за чого між ними постійно виникали конфлікти. Й син хоча і став повнолітнім, мав постійну роботу, проживав разом з батьками, проте не вважав за потрібне приймати участь навіть в оплаті частини комунальних послуг чи продуктів харчування. Мати [PERSON] підтримувала таку поведінку сина, тому син ігнорував зауваження батька, між ними теж постійно виникали сварки. 01 березня 2023 року [PERSON] повернувся додому, але вдома було не прибрано. Він зробив дружині зауваження, що вона ніде не працює й навіть не може прибрати вдома. Вони почали сваритися, дружина його ображала. Він не втримався, у відповідь дав їй ляпаса. Дружина викликала працівників поліції, які склали відносно нього тимчасовий заборонний припис. Після цього він пішов до магазину, купив пляшку горілки, випив, викинув у вікно на вулицю придбані дружиною за його кошти речі, після чого ліг спати. [PERSON] викинув речі придбані дружиною за його кошти через вікно, оскільки вважав себе їх власником, який може розпорядитися ними на власний розсуд. Коли [PERSON] ліг спати, то син накинувся на нього з кулаками, вимагаючи підняти з вулиці речі, які він до цього викинув, почав душити його. [PERSON] став оборонятися, схопив ніж, який лежав поруч на столі, де він раніше чистив і кушав апельсини. В цей момент [PERSON] , захищаючи сина, намагалася відібрати у нього ніж, тому порізала руку об ніж. [PERSON] просив сина перестати його душити, обіцяв теж припинити бійку. Коли син перестав душити [PERSON] , то він теж заспокоївся, ні на кого не нападав. Дружину різати ножем не мав наміру, вона сама втрутилася у бійку та порізалася. Коли знову за викликом приїхали працівники поліції, то склали щодо нього вдруге терміновий заборонний припис, яким заборони йому проживати у його квартирі, яка належить йому на праві особистої власності, оскільки була придбана ним ще до знайомства з [PERSON] . Приписи поліції [PERSON] виконав, ночував в гаражі, без ковдри, постільної білизни, одягу, засобів гігієни. З цих підстав наступного ранку [PERSON] намагався повернутися до себе додому, щоб взяти хоча б теплий одяг та засоби гігієни для забезпечення свого існування на час дії припису. Проте лише за допомогою працівників поліції він зміг отримати свої речі. Під час дії термінового заборонного припису, коли [PERSON] змушений був покинути своє житло, дружина [PERSON] з сином переїхали жити до своєї матері (його тещі), при цьому вивезли з квартири усі речі (не лише свої особисті речі, а й усю побутову техніку, матеріали, які він використовував у своїй роботі). [PERSON] бачив, як [PERSON] вивозила з його дому усі речі, навіть які їй не належали, однак не чинив їй перешкод, не має наміру повертати належне йому майно, в подальшому придбав нову побутову техніку та почав нове життя. [PERSON] вирішив розірвати шлюб з [PERSON] , звернувся до суду з позовом до суду про розірвання шлюбу. Після 01 березня 2023 року [PERSON] не мав наміру бачити свою дружину чи спілкуватися з нею, не телефонував їй, не приходив за місцем її проживання у матері. [PERSON] визнав, що 01.03.2023 року вчинив неправильно по відношенню до своєї дружини та сина, тому не заперечував щодо застосування до нього обмежувального припису, яким заборонити йому наближатися до дружини та спілкуватися з нею. Але просив врахувати, що місце проживання дружини у її матері розташовано біля його місця роботи прохідної АТ «КВБЗ», а тому заборона не наближатися до місця проживання дружини менш як на 300 м фактично позбавить його можливості працювати. Крім того під час розгляду судом справи за його позовом про розірвання шлюбу вони мають з`явитися в судове засідання, чим наблизитися один до одного та спілкуватися разом. Заявник [PERSON] та її представник адвокат Яременко О.І. в судове засідання, призначене на 05.04.2023 року не з`явилися, представник заявника надав заяву про розгляд справи у їх відсутність. Просив видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк 3 місяці, яким заборонити йому: наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; вести телефонні переговори з [PERSON] або контактувати через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб. Заінтересована особа [PERSON] та його представник адвокат Коротченко О.П. в судове засідання, призначене на 05.04.2023 року не з`явилися, представник заінтересованої особи подав заяву про розгляд справи у їх відсутність та просив врахувати, що вони не згідні з поданою заявою, однак у випадку її задоволення просять врахувати, що дистанція 300 метрів перешкоджає [PERSON] прибувати на роботу та з роботи, відстань повинна бути хоча б 50 метрів. Обставини, встановлені судом. Заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] визнали, що проживають разом однією сім`єю з 1995 року, мають спільного сина [PERSON] [INFO] , а 28 грудня 2013 року зареєстрували шлюб у Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції, актовий запис №642. 01 березня 2023 року заявник [PERSON] звернулася до органів Національної поліції із заявою про вчинення [PERSON] щодо неї домашнього насильства. 01 березня 2023 року працівниками органів Національної поліції винесено термінові заборонні приписи серії АА №172732, АА №298394 стосовно кривдника [PERSON] , який за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , вчинив відносно дружини [PERSON] домашнє насильство. Застосовані заходи, а саме заборона на вхід та перебування місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Складений щодо [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] та [PERSON] є його батьками. Протягом тривалого часу між батьками виникали сварки та конфлікти, під час яких батько висловлювався нецензурною лайкою, погрожував, принижував матір. В 2011 році вони з матір`ю навіть деякий час жили у бабусі, а потім повернулися знов жити до батька. 01 березня 2023 року коли він перебував на роботі, йому зателефонувала мати, плакала, просила приїхати, оскільки батько вчинив сварку та вдарив її. Він повернувся додому, викликали поліцію. Працівники поліції склали відносно батька тимчасовий заборонний припис. Після цього батько пішов до магазину, де купив горілку, повернувся додому та почав пити. Через деякий час [PERSON] з матір`ю побачили, що батько викинув особисті речі матері з квартири. [PERSON] став захищати мати, проте батько на зауваження не реагував, у відповідь висловлювався нецензурною лайкою, погрожував. Тоді [PERSON] схопив батька за шию та тримав його. У відповідь й батько схопив ніж. Мати намагалася захистити [PERSON] та намагалася вихопити ніж у батька, таким чином порізала свою руку об ніж. Тоді вони домовилися припинити бійку, [PERSON] відпустив батька. Знову були викликані працівники поліції, які склали відносно батька тимчасовий заборонний припис. Батько пішов з квартири. Наступного дня батько стукав їм у двері, просив теплий одяг. Після даної події батько не конфліктував з матір`ю, не погрожував, не телефонував. Коли батька не було вдома, то він з матір`ю переїхали жити до бабусі, забравши з собою належні їм речі. З матеріалів справи вбачається, що з березня 2023 року [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо. Заявник [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично з березня 2023 року проживає у матері за адресою: [ADDRESS] . Заінтересована особа [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , де і проживає. [PERSON] звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області з заявою про розірвання шлюбу. Справа про розірвання шлюбу на даний час не розглянута. Не прийнято рішення й за протоколом про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порядок розгляду судом справ про видачу обмежувального припису регулюються положеннями глави 13 ЦПК України, а відповідні правовідносини Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Закон України\~від 07.12.2017\~року №\~2229-VIII\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» (далі Закон № 2229-VIII) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII, домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закон № 2229-VIII). Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2229-VIII, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII). Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19. В статті 350-1 ЦПК України встановлено, що заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". В ст. 350-3 ЦПК України встановлено, що заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту наведених норм, видача обмежувального припису\~є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого\~\~є повторюваність. Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, провадження № 61-4830св19; від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, провадження № 61-12915св19; від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, провадження № 61-271св19; від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, провадження № 61-23053св19; від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, провадження № 61-16103св20; від 17 листопада 2021 року у справі № 755/937/21, провадження № 61-7884св21 та інших. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши досліджені докази, пояснення заявника, заінтересованої особи та свідка, врахувавши позицію заінтересованої особи [PERSON] , який фактично визнав, що між ним та дружиною останні декілька років часто виникали сварки, 01.03.2023 року він вчинив щодо своєї дружини та сина неправомірні дії, які мають ознаки домашнього насильства, фактично вважав за можливе застосувати до нього обмежувальний припис, за умови забезпечити його право на працю та розгляд його позову про розірвання шлюбу в суді, суд приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення заінтересованою особою домашнього насильства щодо заявника, тому приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно заінтересованої особи [PERSON] , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених пунктами 4, 6 частини 2\~статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Однак такі обов`язки слід задовольнити з врахуванням забезпечення права заінтересованої особи на працю та розгляд його позову про розірвання шлюбу в суді, й покласти на термін 3 місяці, оскільки саме такий строк дії обмежувального припису є пропорційним та необхідним. З огляду на викладене, заява [PERSON] про видачу обмежувального припису підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання судових витрат по справі, суд враховує положення ст.350-5 ч.3 ЦПК України і вважає необхідним судові витрати, пов`язані з розглядом справи віднести на рахунок держави. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання (ч. 4 ст.350-6 ЦПК України).

Outcome: partial