Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON] , [PERSON] та його малолітнього сина [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на підставі договору ВЕК 3 795128 від 24.05.2007 року, що зареєстровано 05.06.2007 року у КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості». Відповідачі зареєстровані за вказаною адресою з 28.09.2007 року, однак з листопада 2015 року не проживають в будинку. За таких умов позивачі вважають, що мають всі права на звернення до суду із заявою про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивачі у судове засідання не з`явились, але надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають, не заперечують проти заочного розгляду справи (а.с. 47, 82). Відповідачі у судові засідання не з`являлись, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися шляхом надіслання ухвали на зареєстроване місце проживання (перебування), яке також зазначене в матеріалах позову, однак конверти повернулись до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 29, 30, 52, 53, 60, 62, 80, 81). В установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву. Від третьої особи надійшла заява, в якій представник не підтримує позовні вимоги позивачів з огляду на положення ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних та безпритульних дітей», та просить розглянути справу за її відсутності (а.с. 78). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що відповідачів повідомлено належним чином про час та місце слухання справи, відповідачі не з`явились в судове засідання без повідомлення причин неявки, відповідачами не подано відзив та враховуючи згоду позивачів на заочний розгляд справи, суд вважає за необхідне ухвалити рішення про заочний розгляд справи. Перевіривши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно договору купівлі-продажу від 24.05.2007 року [PERSON] (позивач) та [PERSON] (позивачка) придбали будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , що зареєстровано в державному реєстрі правочинів за № 2106603. Право власності зареєстровано 05.06.2007 року (а.с. 12, 13, 14). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Біляївської міської ради Одеської області, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (співвласник будинку), [PERSON] (співвласник будинку), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 18). Згідно акту від 30.12.2021 року, від 03.01.2022 року, 11.01.2022 року, складених депутатом Біляївської міської ради у присутності жителів м. Біляївка, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] (співвласник будинку), [PERSON] (співвласник будинку), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , однак ніхто не проживає (а.с. 9, 10, 11). Відповідно до вимог\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. При цьому згідно до\~ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від відповідача, який не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (Правова позиція ВСУ у справі № 6-709цс16). Відповідно до\~ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.\~Статтею 72\~ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст.\~391, 396 ЦК України\~позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Згідно ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки факт не проживання відповідачів в будинку доведено належними і допустимими доказами.

Outcome: approved