Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - відповідач), про захист прав споживачів, в якому просила: визнати недійсними положення Договору комплексного банківського обслуговування № 1001242761001 від 08.02.2019 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в термін та у розмірах визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором; зобов`язати Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» здійснити перерахунок платежів здійснених [PERSON] за Договором комплексного банківського обслуговування № 1001242761001 від 08.02.2019 року, як плату за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу по Договору комплексного банківського обслуговування № 1001242761001 від 08.02.2019 року, а залишок коштів повернути [PERSON] . В обгрунтування позову позивач вказала, що 08.02.2019 року, між нею, [PERSON] та Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено Договір комплексного банківського обслуговування № 1001242761001, згідно якого, їй було надано кредитні кошти на споживчі потреби у розмірі 35 000,00 грн. (тридцять тисяч) гривень 00 копійок. Згідно п. 4 Договору комплексного банківського обслуговування № 1001242761001 від 08.02.2019 року, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 4,99% (База нарахування разової комісії - нараховується щомісячно, від суми кредиту, який видається на загальні споживчі цілі). Так, комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 1197,00 грн. щомісяця. Загальний розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості за Договором комплексного банківського обслуговування № 1001242761001 від 08.02.2019 року становить 41 916 (сорок одна тисяча дев`ятсот шістнадцять) гривень 00 копійок. Позивач вважає, що пункти за обслуговування кредиту мають бути визнані недійсними, оскільки вони є незаконними та вносять істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Враховуючи викладене, позивач за захистом своїх прав звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 17.02.2023 року позовну заяву [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Також вказаною ухвалою витребувано від відповідача наступні документи: - повний і достовірний розрахунок погашеної суми заборгованості за Договором комплексного банківського обслуговування № 1001242761001 від 08.02.2019 року; - акти виконаних робіт за комісію (надання послуг) за Договором комплексного банківського обслуговування № 1001242761001 від 08.02.2019 року, укладеним між АТ «Перший Український міжнародний банк» та [PERSON] , з зазначенням які дії виконані по пункту в кредитному договорі по комісії (надання послуг) [PERSON] . Вказана ухвала в частині витребування доказів залишена відповідачем без виконання. Копію ухвали суду від 17.02.2023 року та копію позовної заяви з додатками відповідач отримав 17.03.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням № 0800100176439. Відповідно у встановлений судом строк, відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав, у зв`язку з чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 08.02.2019 року, між нею, [PERSON] та Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено Договір комплексного банківського обслуговування № 1001242761001, згідно якого, їй було надано кредитні кошти на споживчі потреби у розмірі 35 000,00 грн. (тридцять тисяч) гривень 00 копійок. Згідно п. 4 Договору комплексного банківського обслуговування № 1001242761001 від 08.02.2019 року, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 4,99% (База нарахування разової комісії - нараховується щомісячно, від суми кредиту, який видається на загальні споживчі цілі). Так, комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 1197,00 грн. щомісяця. Загальний розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості за Договором комплексного банківського обслуговування № 1001242761001 від 08.02.2019 року становить 41 916 (сорок одна тисяча дев`ятсот шістнадцять) гривень 00 копійок. Зазначену суму комісії вказано в графі «Щомісячна комісія за обслуговування кредиту» Паспорту споживчого кредиту. Як зазначила позивач, та що не спростував відповідач, з неї щомісячно відповідачем стягується комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 4,99% за Договором комплексного банківського обслуговування № 1001242761001 від 08.02.2019 року. Вирішуючи заявлені [PERSON] вимоги, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у цивільному процесі згідно ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від споживача придбання чи сплату будь-яких товарів чи послуг банку, як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У кредитному договорі № 1001242761001 від 08.02.2019 року у графіку щомісячних платежів, який є невід`ємною частиною цього договору, встановлена процентна ставка за послуги, яка зафіксована у грошовому виразі, у тому числі й плата за обслуговування кредиту (комісія). Наданий позивачу кредит є споживчим, тому на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Пунктом 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Пунктом 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Частинами першою та другою ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. З урахуванням вищенаведеного, оскільки банком було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися безоплатно, судом встановлено, що положення оспорюваного кредитного договору № 1001242761001 від 08.02.2019 року щодо встановлення плати за обслуговування кредиту про споживчий кредит та недотримання відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів», «Про банки та банківську діяльність» та «Про споживче кредитування», а також включення в кредитну угоду несправедливих і дискримінаційних умов кредитування, які істотно порушують права позичальника, а саме пункту 4 кредитного договору № 1001242761001 від 08.02.2019 року, згідно зі ст. 203, 215 ЦК України і є підставою для визнання вказаного пункту оспорюваного кредитного договору недійсним, у зв`язку з недотриманням вимог закону щодо істотних умов необхідних для його укладення. Враховуючи, що судом встановлено наявність підстав для визнання вказаного пункту оспорюваного кредитного договору недійсним, тому слід зобов`язати Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» здійснити перерахунок платежів здійснених [PERSON] за Договором комплексного банківського обслуговування № 1001242761001 від 08.02.2019 року, як плату за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу по Договору комплексного банківського обслуговування № 1001242761001 від 08.02.2019 року, а залишок коштів повернути [PERSON] . Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих сторонами доказів у їх сукупності на підтвердження своїх обгрунтувань та заперечень, суд приходить до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, слід вказати наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за кожну вимогу немайнового характеру у загальному розмірі 2147,20 грн. 1073,60 грн.х2). Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved