Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

25 січня 2023 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Ухвалою суду від 30 січня 2023 року позовну заяву залишено без руху. 21 лютого 2023 року після виправлення недоліків позовної заяви та отримання інформації про місце реєстрації відповідача позовна заява прийнята до розгляду та по справі відкрито провадження. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 27 листопада 2020 року рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області, яке залишене в силі постановою Одеського апеляційного суду від 24 травня 2021 року, за позовом [PERSON] до [PERSON] було зменшено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на дитину - [PERSON] , [INFO] , з 1/3 частини всіх видів доходу, щомісяця, на 1/4, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Однак на даний час судовим наказом, виданим Котовським міськрайонним судом Одеської області 28 грудня 2022 року, з нього за заявою [PERSON] стягнуто аліменти на дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з цим, виникли обставини для звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів на дитину [PERSON] , так як з нього на трьох дітей загалом стягується 58,3 % його заробітної плати ( 1/4 або 25% на дитину [PERSON] , 1/3 або 33,3% на дітей [PERSON] та [PERSON] ), що перевищує розмір, встановлений ст.183 СК України. Тому позивач, відповідно до положень ст.192 ЦПК України, з врахуванням принципу справедливості, беручи до уваги його матеріальне становищу та його обов`язок по сплаті аліментів на інших дітей, просив суд зменшити розмір аліментів на користь доньки [PERSON] з 1/4 частки усіх доходів на 1/6 частину, починаючи з 01 лютого 2023 року. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, оскільки вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, на думку відповідача, дружина позивача [PERSON] звернулася до Котовського міськрайонного суду із заявою про видачу судового наказу лише сприяючи позивачу у зменшенні розміру аліментів на її, відповідача, доньку [PERSON] , так як, вочевидь,вони не були задоволені рішенням Красноокнянського районного суду від 27 листопада 2020 року, коли розмір аліментів на доньку [PERSON] було зменшено не до того розміру, який позивач просив. При цьому, [PERSON] та [PERSON] продовжують проживати в шлюбі, не маючи намір його розривати. Разом з тим, [PERSON] жодної участі у вихованні доньки не приймає, не цікавиться її життям, не підтримує ніяких стосунків, при цьому ще й намагається зменшити розмір аліментів. Посилання позивача на погіршення свого матеріального стану через стягнення з нього аліментів на інших дітей, на думку відповідача, не може бути прийнято до уваги, так як таке погіршення не підтверджено належними та допустимими доказами, а утримання інших дітей не має здійснюватися за рахунок погіршення утримання їх спільної дитини [PERSON] , оскілки права дітей є рівними. Також у відзиві зазначено, що усталена судова практика з цього питання свідчить, що зміна сімейного стану, народження дітей, стягнення аліментів не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Представник позивача адвокат Кресюн В.А. у судовому засіданні на задоволенні позову наполягав з підстав, викладених у позові, зазначивши при цьому, що у позивача так склалися сімейні обставини, що він сплачує аліменти ще на двох доньок [PERSON] та [PERSON] , а доводи відповідача про звернення дружини позивача до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, нібито, з метою подальшого зменшення аліментів на дитину [PERSON] , є надуманими, так як він любить доньку [PERSON] , бажає з нею спілкуватися. При цьому, зазначив, що позивач жодним чином не ухиляється від сплати аліментів, однак відповідач перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, і у подальшому позивач має з цього питання звертатися до органів опіки. Також представник позивача зазначив, що утримувати дитину має не тільки батько, а й мати, а аліменти, які зараз сплачує батько дитини, є доволі достатніми і незначне зменшення не погіршить забезпечення дитини. Відповідач належним чином повідомлялася про дату та час судового засідання, однак у судове засідання не з`явилася і просила розглядати справу у її відсутність та просила у задоволенні позову відмовити. Тому справа, відповідно до с.223 ЦПК України, розглянута у відсутність відповідача. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 27.11.2020 року було вирішено зменшити розмір аліментів, які стягуються із [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , з 1/3 частини всіх доходів щомісяця на 1/4 частини всіх доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішення законної сили. Вказане рішення набрало законної сили 24 травня 2021 року ( а.с. 6-9,10-15 ). Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічні положення містить і п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Враховуючи, що аліментні правовідносини існують тривалий час, а матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як у бік погіршення, так і у бік покращення, то у сторін періодично може виникати право на звернення до суду з питання щодо зміни розміру аліментів. Так, судом встановлено, що 28 грудня 2022 року Котовським міськрайонним судом Одеської області за заявою [PERSON] було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на дітей доньки [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 19 грудня 2022 року і до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] , тобто до [INFO] , а з 01 грудня 2031 року у розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] , тобто до [INFO] ( а.с.16) . Позивач фактично суду не надав суду інформацію про те, як змінився його матеріальний стан після ухвалення рішення суду 27 листопада 2020 року, однак надав суду дані про відрахування із його заробітної плати. Як вбачається із звіту про здійсненні відрахування та виплати, з військовослужбовця в/ч [NUMBER] ( [NUMBER] ) [PERSON] здійснюються відрахування (аліменти) на користь [PERSON] на підставі виконавчого провадження з жовтня 2022 року по січень 2023 року у розмірі 25% зарплати, за лютий-січень 2023 року - по 35%. Залишок непогашеної заборгованість станом на 01 квітня 2023 року становить 3327 грн 93 коп. (а.с. 49). Як вбачається із звіту про здійсненні відрахування та виплати, з військовослужбовця в/ч [NUMBER] ( [NUMBER] ) [PERSON] здійснюються відрахування (аліменти) на користь [PERSON] на підставі судового наказу з лютого по березень 2023 року у розмірі 33% зарплати. Залишок непогашеної заборгованість станом на 01 квітня 2023 року становить 19561 грн 94 коп. (а.с. 50) . Відповідно до ч.1 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Частина 5 ст.263 ЦПК України передбачає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, суд зазначає, що ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доказування та надання доказів, а саме, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, судом встановлено, що на утриманні позивача, крім доньки [PERSON] , знаходяться також дві малолітні доньки [PERSON] та [PERSON] , на яких стягуються аліменти на підставі судового наказу, виданого Котовським міськрайонним судом Одеської області , а права всіх трьох дітей є рівними, при цьому з позивача стягується 58 % його заробітної плати, тоді як відповідно до ст.128 КЗпП України, при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Частиною 3 ст.70 ЗУ « Про виконавче провадження» також визначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. З урахуванням встановлених обставин,суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру аліментів на дитину [PERSON] з метою як дотримання прав усіх дітей позивача, які знаходяться на утриманні позивача і на користь яких з позивача стягуються аліменти, так і із метою дотримання положень ст.128 КЗпП України та ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження», та зменшити розмір аліментів, присуджених Красноокнянським районним судом Одеської області 27 листопада 2020 року, з 1/4 частини всіх доходів щомісяця на 1/6 частини всіх доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Посилання відповідача на те, що звернення дружини позивача до суду із заявою про видачу судового наказу було здійснено лише з метою виникнення підстави для позивача для подальшого звернення для зменшення аліментів на доньку [PERSON] не може бути взято судом до уваги, так як ґрунтується лише на здогадках відповідача та не підтверджено доказами. При цьому, перебування позивача у шлюбу з матір`ю дітей [PERSON] та [PERSON] не має жодного правового значення при вирішенні питання щодо стягнення аліментів з нього на їх дітей. Також судом не береться до уваги необґрунтована жодним чином думка позивача щодо часу, з якого слід стягувати з нього аліменти - з 01 лютого 2023 року, так як ст.191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову, тобто, виходячи із аналізу вказаної норми закону, лише у разі зверненні про стягнення аліментів, а не при зменшенні ,збільшенні тощо. Що стосується питання щодо неспівпадіння розміру аліментів, вирахованих бухгалтерією військової частини з позивача та перерахованих відповідачу, то це не є предметом позову і може бути вирішено як органами ДВС, так і у судовому порядку при пред`явленні іншого позову. Питання щодо відшкодування судових витрат позивачем не ставилося. Так як останній день строку, протягом якого суд зобов`язаний виготовити повний текст рішення припав на вихідний день (22 квітня 2023 року), то повне судове рішення виготовлене в перший робочий день - 24 квітня 2023 року.

Outcome: approved