Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

У грудні 2022 року ПАТ АБ «Укргазбанк», в інтересах якого діє Семенченко Р.О., звернулось до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову представник позивача вказував, що 11 липня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №92605 АНА 125007 К1, за умовами якого остання отримала кредитні кошти в сумі 16500 доларів США на строк з 11 липня 2007 року по 10 липня 2015 року, із сплатою 13,5% річних за користування кредитними коштами. В цей же день, 11 липня 2008 року, в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором, між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та [PERSON] укладено договір поруки №92605 АРА 124007 П1. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачами взятих на себе зобов`язань, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року у справі №757/17628/15 стягнуто з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №92605 АНА 125007 К1 від 11 липня 2008 року в розмірі 4 971 долара 02 центи США та 20 944 грн. 17 коп. Однак, фактично заборгованість за кредитним договором не погашена, а рішення суду є невиконаним. Представник позивача зазначав, що внаслідок невиконання боржниками грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, а тому право на позов про стягнення 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Посилаючись на те, що з ухваленням рішення суду про стягнення боргу у 2015 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилось та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, та з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України, представник позивача просив задовольнити позов та стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам за рішенням суду (про стягнення 3% річних) за період з 12 березня 2017 року по 21 березня 2019 року в сумі 297,13 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 8 072 грн. 37 коп., а також стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь Банку судовий збір в сумі 2 481 грн. з кожного. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті, з повідомленням сторін. Представник ПАТ АБ «Укргазбанк» Семенченко Р.О. подав заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про розгляд даної справи в суді, в судове засідання не з`явились, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористались. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 11 липня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №92605 АНА 125007 К1, за умовами якого остання отримала кредитні кошти в сумі 16500 доларів США на строк з 11 липня 2007 року по 10 липня 2015 року, із сплатою 13,5% річних за користування кредитними коштами. В цей же день, 11 липня 2008 року, в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором, між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та [PERSON] укладено договір поруки №92605 АРА 124007 П1. Встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами взятих на себе зобов`язань, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року у справі №757/17628/15 стягнуто з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №92605 АНА 125007 К1 від 11 липня 2008 року в розмірі 4 971 долара 02 центи США та 20 944 грн. 17 коп. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Частиною 1 статті 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 1410цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначав, що рішенням суду від 21 вересня 2015 року про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання відповідачів перед банком та його порушення. Вказане рішення відповідачами не виконано. Належних та допустимих доказів зворотного матеріали справи не містять. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2015 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося, відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам за рішенням суду за період з 12 березня 2017 року по 21 березня 2019 року в сумі 297,13 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 8 072 грн. 37 коп. Вказана сума сумнівів у суду не викликає та відповідачами неоспорена та спростована. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено (п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Позивачем при подачі позовної заяви був сплачений судовий збір в сумі 2481 грн. Враховуючи наведене, підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви з кожного відповідача по 1 240 грн. 50 коп. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved