Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на його утримання, оскільки він продовжує навчання, у розмірі частини з усіх видів доходів щомісячно з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання. В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог позивач\~посилається на\~те,\~що на теперішній час він є повнолітнім, проживає разом з матір`ю та знаходиться на її забезпеченні, оскільки продовжує навчання на денній формі навчання у Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут». Відповідач кошти на його утримання добровільно не надає. Навчання потребує значних витрат на придбання посібників, продуктів харчування, одягу, взуття та сплати за проїзд, витрат по утриманню гуртожитку, але через велику завантаженість та жорсткий графік навчання позбавлений можливості самостійно заробляти собі на життя, натомість відповідач має стабільний дохід і може надавати щомісячну допомогу, аде у добровільному порядку її не надає, у зв`язку з чим просить стягнути з нього аліменти на його утримання у зв`язку з подальшим навчанням. Відповідач надав заперечення на позовну заяву, у якому просив призначити цільову допомогу на навчання повнолітнього сина у твердій грошовій сумі у рівній мірі від обох батьків щомісячно і до досягнення ним двадцяти трьох років, та просив не призначати цільову допомогу на повнолітнього сина на період канікул і академвідпусток та у випадку відчислення з вишу. Також у своїх запереченнях відповідач вказав, що він працює фельдшером з МНС відділення швидкої допомоги у м. Чугуїв, але категорично заперечує надавати цільову допомогу на навчання сина одноособово, оскільки той мешкає окремо від обох батьків і його мати інших дітей не має, працює, має стабільний дохід та займається підприємницькою діяльністю. Також відповідач вказав, що з 17.10.2018 сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів доходів щомісяця до його повноліття. Позивачем надана відповідь на відзив, в якій позивач просить заперечення відповідача залишити без задоволення, а позовні вимоги задовольнити. Позивач вказує, що він добре навчається та отримує стипендію, яку він витрачає на оплату за гуртожиток, проїзд, оплату за інтернет, на підтвердження чого надав докази по сплаті. Також зазначив, що кожні вихідні він їздить до матері у м. Чугуїв. Крім того зазначив, що стягнуті з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини були підставою для звернення відповідача до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання позивача до повноліття, оскільки відносини між відповідачем та його дружиною не свідчать про розірвані стосунки, на підтвердження чого надав фотографії з соціальних мереж. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про неможливість явки у зв`язку з перебуванням за кордоном. Суд не приймає до уваги заяву відповідача, яка надійшла на електронну пошту суду 25.11.2022, оскільки вона не підписана відповідачем особисто, та не підписана електронним ключем. До того ж відповідачем не надано жодного доказу на викладені у цій заяві обставини. Також 19.12.2022 відповідачем надана заява на електронну пошту суду про неможливість явки до суду, оскільки з 01.02.2022 відповідач перебуває за кордоном. Отже враховуючи, що воєнний стан оголошений у країні з 24.02.2022, а відповідач виїхав за кордон 01.02.2022, то причиною його виїзду був не воєнний стан, а працевлаштування за кордоном. До того ж, відповідач мав змогу приймати участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції з власних технічних засобів, тому суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача з урахуванням наданих ним заперечень. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіривши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.08.2015 та не заперечується сторонами (а.с. 4). На час подання позову [PERSON] є студентом другого курсу денної форми навчання, освітнього рівня «бакалавр», Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», з терміном навчання з 01.10.2020 до 30.06.2024, на підтвердження чого надана довідка № 66-04-140/254 від 25.08.2021 (а.с. 10). Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 199\~СК України визначено: якщо повнолітні донька чи син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною другою\~статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. У п. 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, враховуючи ті обставини, що [PERSON] досяг 18 років, на даний час є студентом денної форми навчання, а тому не має змоги працювати, перебуває на утриманні у матері, а відповідач знаходиться у працездатному віці, тому відповідач має змогу утримувати свого повнолітнього сина до закінчення ним навчання, оскільки він потребує матеріальної допомоги, а батько має змогу її надавати. Таким чином, судом встановлено, що відповідач має можливість утримувати матеріально свою повнолітню дитину, що продовжує навчання і потребує матеріальної підтримки, відповідно до конституційного принципу верховенства права, з урахуванням потреб дитини та можливостей батька, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, але враховуючи наявність у відповідача неповнолітньої дитини, на утримання якої з нього стягнуті аліменти за судовим рішенням, копію якого надав відповідач, тому вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти до закінчення сином навчання або досягнення 23 років. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з ч. 2\~ст. 182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Але згідно з визначенням прожиткового мінімуму, наведеним в\~ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, тому обмежувати розмір аліментів лише розміром прожиткового мінімуму доходів суд вважає не можливим. Разом з тим, суд при визначенні розміру аліментів прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. З урахування встановлених обставин, враховуючи матеріальне становище та стан здоров`я відповідача, який на даний час не є пенсіонером чи інвалідом, знаходиться у працездатному стані, відомості про наявність інших осіб, на утримання яких він сплачує аліменти у розмірі частини з усіх видів доходів, матеріальне становище дитини, яка навчається за денною формою навчання та не має можливості працювати, сплачує за проживання у гуртожитку, витрати на проїзд, на підтвердження чого позивачем надані докази, та враховуючи викладені заперечення відповідача, в яких він не заперечує проти стягнення аліментів, але просить стягнути їх і з матері дитини, хоча позовні вимоги до матері дитиною не заявлені, що свідчить про добровільне надання матір`ю матеріальної допомоги дитині, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на користь повнолітнього сина у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів з дня пред`явлення позову до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення 23-річного віку. Щодо призначення аліментів на період канікул та академвідпусток, про що заперечує відповідач, суд зазначає наступне. За змістом ст. 199 СК України, законодавець чітко визначив обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, тобто на весь період навчання, який охоплює період з вступу до закінчення чи відрахування з навчання. Відповідно до ч. 2 ст. 199 Сімейного кодексу України, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Аналогічна позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року (справа №346/103/17 провадження №61-2017св18). Суд враховує висновки Верховного Суду у вказаній справі, а саме те, що законодавець визначив обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, тобто на весь період навчання, який охоплює час від вступу до закінчення навчання чи відрахування з навчання. Таким чином, відповідач не звільняється від обов`язку сплачувати аліменти під час перебування дитини на канікулах. Крім того, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, не залежить від форми навчання (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц). При цьому стягнення аліментів припиняється у зв`язку із закінченням навчання, а не у зв`язку із канікулами, та як оплата за проживання проводиться за повний рік, а не за навчальний. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141\~ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути з відповідача у дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: partial