Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» Луньо Ілля Вікторович про визнання грошових вимог кредитора та зобов`язання вчинити дії. У своїй позовній заяві просив суд: - визнати [PERSON] кредитором АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК» на суму грошових вимог 3 608 845, 00 гривень, які виникли на підставі Постанови Верховного суду від 03.03.2021 р. у справі № 522/799/16-ц; - зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб внести зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК», затвердженого 11 квітня 2022 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (рішення № 238 від 11.04.2022 р.), а саме: включити до Реєстру акцептованих вимог кредиторів АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК» грошові вимоги [PERSON] , ІНН [NUMBER] , на суму грошових вимог 3 608 845, 00 гривень, які виникли на підставі Постанови Верховного суду від 03.03.2021 р. у справі № 522/799/16-ц. Свою позовну заяву обґрунтував тим, що постановою Верховного суду від 03 березня 2021 року у справі № 522/799/16-ц відмовлено у задоволенні позову АТ «СБЕРБАНК» до [PERSON] , та стягнуто АТ «СБЕРБАНК» на користь [PERSON] судові витрати, понесені заявником у зв`язку із розглядом справи у судах апеляційної та касаційної інстанцій, у розмірі 3 608 845, 00 грн. Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 25 лютого 2022 року № 91-рш/БТ виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 25 лютого 2022 року № 131, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК». У зв`язку із запровадження воєнного стану в Україні виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 04.03.2022 р. № 148 «Щодо формування реєстру вимог кредиторів АТ «МР «БАНК», відповідно до якого формування реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «МР БАНК» здійснюється на підставі балансових даних в розмірі залишків на рахунках кредиторів на дату запровадження процедури ліквідації АТ «МР БАНК». 11 квітня 2022 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 238 про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК». 22 квітня 2022 року, 04 липня 2022 року [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кобелєв О.О., звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а також до ліквідатора АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК» Луньо І.В., із запитом щодо надання інформації стосовно включення до реєстру кредиторів АТ «МР Банк» кредиторських вимог [PERSON] 13 липня 2022 року на офіційну електронну адресу Кобелєва О.О. , адвоката [PERSON]., надійшов лист-відповідь № 1795 від 11.07.2022 р., в якому повідомлено, що кредиторські вимоги [PERSON] не включено до переліку (реєстру) акцептованих вимог кредиторів АТ «МР «БАНК». 01 вересня 2022 року було направлено повторне звернення щодо надання інформації стосовно включення до реєстру кредиторів АТ «МР Банк» кредиторських вимог [PERSON] 08 вересня 2022 року було отримано лист-відповідь від Представника АТ «МР БАНК» в якому повідомлено, що відповідно до даних автоматизованої банківської системи Б2 на дату запровадження процедури ліквідації АТ «МР БАНК» в балансових даних банку не обліковувалось заборгованості перед [PERSON] , як кредитором банку та відповідно в балансових даних банку не обліковувалось заборгованості перед [PERSON] . На переконання позивача, вищезазначена інформація свідчить про те, що, АТ «МР БАНК» був зобов`язаний внести [PERSON] у реєстр акцептованих кредиторів банку на підставі Постанови Верховного суду від 03.03.2021 р. у справі № 522/799/16-ц, але не виконав своє зобов`язання посилаючись на балансові дані в розмірі залишків на рахунках контрагентів на дату запровадження процедури ліквідації АТ «МР БАНК», чим порушив право [PERSON] на відшкодування судових витрат, понесених заявником у зв`язку із розглядом справи у судах апеляційної та касаційної інстанцій, у розмірі 3 608 845,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 жовтня 2022 року матеріали справи було передано на розгляд судді Фроловій І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2022 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду. 17 січня 2023 року на адресу суду надійшов відзив від ФГВФО відповідно до змісту якого, представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. 14 лютого 2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якої представник позивача просить суд позов задовольнити. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду по суті. 06 березня 2023 року на адресу суду надійшли пояснення третьої особи, відповідно до змісту яких вбачається, що представник заперечує щодо задоволення позовних вимог, просить суд відмовити. Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд задовольнити позов. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити. Представник третьої особи у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала, просила суд відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи судом було встановлено наступне. Постановою Верховного суду від 03 березня 2021 року у справі № 522/799/16-ц відмовлено у задоволенні позову АТ «СБЕРБАНК» до [PERSON] , та стягнуто АТ «СБЕРБАНК» на користь [PERSON] судові витрати, понесені заявником у зв`язку із розглядом справи у судах апеляційної та касаційної інстанцій, у розмірі 3 608 845, 00 (три мільйони шістсот вісім тисяч вісімсот сорок п`ять) грн. Відповідно до рішення Правління Національного банку України №91-рш/БТ від 25 лютого 2022 року та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 131 від 25 лютого 2022 року «Про початок процедури ліквідації АТ «МР БАНК» відкликано банківську ліцензію та розпочато ліквідацію АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК» строком на три роки з 25 лютого 2022 року до 24 лютого 2025 року включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням усіх повноважень ліквідатора АТ «МР БАНК», визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, призначено провідного професіонала з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Луньо Іллю Вікторовича строком на три роки з 25 лютого 2022 року до 24 лютого 2025 року включно. 25 лютого 2022 року на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та в ЗМІ опубліковано оголошення з інформацією про відкликання банківської ліцензії, початок процедури ліквідації АТ «МР БАНК» на підставі зазначених рішень Правління Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням усіх повноважень ліквідатора банку. А саме, згідно із інформацією, розміщеною на офіційній інтернет-сторінці Фонду 12 березня 2022 року (за посиланням https://www.fg.gov.Ua/articles/51136-do-uvagi-kreditoriv-at-mr-bank.html), з огляду на запроваджений воєнний стан в державі виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 04 березня 2022 року за № 148, яким визначено, що формування реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «МР БАНК» здійснюватиметься на підставі балансових даних в розмірі залишків на рахунках контрагентів на дату запровадження процедури ліквідації АТ «МР БАНК». Зазначено, що реєстр акцептованих вимог кредиторів АТ «МР БАНК» буде сформовано до 10 квітня 2022 року. Оголошення про його формування буде оприлюднено на вебсайті Фонду та вебсайті АТ «МР БАНК», а також на сторінці Фонду в соціальній мережі Facebook. 11 квітня 2022 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 238 про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК». 22 квітня 2022 року [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кобелєв О.О., звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а також до ліквідатора АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК» Луньо І.В., із запитом щодо надання інформації стосовно включення до реєстру кредиторів АТ «МР Банк» кредиторських вимог [PERSON] . 04 липня 2022 року [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кобелєв О.О., повторно звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а також до ліквідатора АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК» Луньо І.В., із запитом щодо надання інформації стосовно включення до реєстру кредиторів АТ «МР Банк» кредиторських вимог [PERSON] 13 липня 2022 року на офіційну електронну адресу Кобелєва О.О. , адвоката [PERSON]., надійшов лист-відповідь № 1795 від 11.07.2022 р., підписаний ліквідатором АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК» Луньо І.В., в якому повідомлено, що відповідно до частини другої статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Окремо повідомлено, що в зв`язку із запровадження воєнного стану в Україні виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 04 березня 2022 року № 148 «Щодо формування реєстру вимог кредиторів АТ «МР «БАНК», відповідно до якого формування реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «МР БАНК» здійснюється на підставі балансових даних в розмірі залишків на рахунках кредиторів на дату запровадження процедури ліквідації АТ «МР БАНК». В той же час, повідомлено, що відповідно до даних автоматизованої банківської системи Б2 на дату запровадження процедури ліквідації АТ «МР БАНК» в балансових даних банку не обліковувалось заборгованості перед [PERSON] як кредитором банку. Враховуючи зазначене, повідомлено, що кредиторські вимоги [PERSON] не включено до переліку (реєстру) акцептованих вимог кредиторів АТ «МР «БАНК». 01 вересня 2022 року було направлено повторне звернення щодо надання інформації стосовно включення до реєстру кредиторів АТ «МР Банк» кредиторських вимог [PERSON] 08 вересня 2022 року було отримано лист-відповідь від Представника АТ «МР БАНК» (за довіреністю) Сергія Ревко в якому, зокрема повідомлено, що відповідно до даних автоматизованої банківської системи Б2 на дату запровадження процедури ліквідації АТ «МР БАНК» в балансових даних банку не обліковувалось заборгованості перед [PERSON] , як кредитором банку та відповідно в балансових даних банку не обліковувалось заборгованості перед [PERSON] . Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон) - є спеціальним законом, положення якого застосовуються та є обов`язковим для всіх вкладників, котрі уклали або на користь яких укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або котрі є власниками іменного депозитного сертифіката. Саме цим Законом регулюються правовідносини, пов`язані зі здійсненням організації виплат відшкодування за вкладами. Відповідно до ст. 34, 35, 38, 47 Закону тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенцям власників) є Фонд, усі або частина повноважень Фонд визначених цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду. Уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку. Згідно з п. 17 ст. 2 Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19 Конституції України). Діяльність банків, які визнано неплатоспроможними регулюється Законодавством України та Законом. Так, відповідно до ст. 1 Закону встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками. Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Згідно п. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 12 Закону виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 44 цього Закону, Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України «Про банки і банківську діяльність». Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку. Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Фонд не пізніше ніж за 30 днів до закінчення визначеного цим Законом строк ліквідації банку публікує оголошення в газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування. Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб- вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов`язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються відповідно до статті 52 цього Закону. Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури. Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів уповноважена особа Фонду сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці Уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п`ятої статті 12 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім`я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності); 7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 8) вимоги за субординованим боргом. Частиною першою статті 49 Закону визначено, що уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Таким чином, законодавством регламентовано чіткий порядок звернення кредиторів із вимогами про забезпечення відшкодування коштів за вкладами, зокрема, щодо включення їх до реєстру кредиторів на повернення банківських вкладів і відсотків, та правові підстави задоволення Фондом таких вимог. Системний аналіз положень Закону дає підстави стверджувати, що порушення кредитором установленого законодавством тридцяти денного строку для звернення з вимогами про забезпечення відшкодування коштів за вкладами виключає наявність правових підстав для їх прийняття уповноваженою особою Фонду за умови дотримання Фондом порядку оповіщення кредиторів про ліквідацію банку. Отже, про свої вимоги до банку кредитор зобов`язаний заявити у межах 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку. Одночасно з цим, cуд також враховує, що згідно з пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти, в свою чергу, вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті. Положеннями ч. 4 ст. 26 зазначеного Закону передбачено, що Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка є пов`язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом року до дня прийняття такого рішення); 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, оцінювач, у разі якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - один рік до дня прийняття такого рішення); 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) за вкладами у банку, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку проценти за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов`язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах; 11) розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду. Частиною першою статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. З матеріалів справи вбачається, та наведене не спростовано сторонами, що на момент початку процедури ліквідації АТ «МР БАНК» позивач не був контрагентом банка, тому твердження у позовній заяві про зобов`язання ліквідатора банку та/або Фонду самостійно без заяви [PERSON] про визнання кредиторських вимог акцептувати зобов`язання зі сплати судових витрат у справі №522/799/16 не ґрунтується на нормах закону. Додатково суд зазначає, що доводи позивача про порушення АТ «МР Банк» законодавства про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України щодо не включення до балансу банку заборгованості перед [PERSON] на суму 3 608 845,00 грн. на підставі постанови Верховного суду від 03.03.2021 у справі №522/799/16-ц, а також про наявність обов`язку банку внести [PERSON] у реєстр акцептованих кредиторів банку на підставі вказаного рішення суду, суперечать вимогам діючого законодавства та не відповідають дійсним обставинам, оскільки Міжнародні стандарти фінансової звітності не містять жодної норми стосовно обов`язку суб`єкта господарювання відображати в балансі суму таких вимог. В свою чергу, Позивач посилання на конкретні норми МСФЗ не зазначає. Необхідно зауважити, що позивач мав право на пред`явлення до примусового виконання рішення суду зі сплати судових витрат у справі №522/799/16-ц відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та на подання заяви про визнання кредиторських вимог з включенням до акцептованого реєстру кредиторів АТ «МР Банк» у встановлений законом строк, однак не скористався таким правом. Разом з тим у оголошенні від 12 березня 2022 року повідомлено, що кредиторам АТ «МР БАНК» для перерахування коштів у погашення їхніх вимог необхідно направити заяву про визнання вимог кредитора за встановленою формою разом із реквізитами банківського рахунку, відкритого у діючому (платоспроможному) банку. З тексту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що представник [PERSON] - адвокат Кобелєв О.О. поза встановленим законодавством строком, а саме 22 квітня 2022 року надіслав через електронну пошту запит щодо включення вимог [PERSON] до реєстру кредиторів АТ «МР Банк» у справі №522/799/16, а 04 липня 2022 року надіслав також через електронну пошту повторний запит у справі №522/799/16. Оскільки вказані та надіслані адвокатом позивача через електронну пошту звернення є саме запитами про надання інформації по формі і по суті, а не є заявами про визнання вимог кредитора, доводи у позовній заяві про звернення [PERSON] у встановленому законодавством порядку і строки до ліквідатора банку та Фонду із заявами про визнання кредиторських вимог є необґрунтованими. У постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі 6-2001 цс 15 зазначено, що у спорах пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Відповідно до вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. При розгляді справи принципи змагальності учасників процесу та рівності між собою є основоположними. Засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині 1 статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною 1 статті 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Слід зважати, що рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав. При цьому слід зважати, що рівність учасників процесу встановлюються не обмежено в конкретному судовому процесі, а стосовно всіх суб`єктів, які звернулися до суду за захистом своїх прав. Рівність має забезпечуватися навіть в окремих непов`язаних судових провадженнях. Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу дотриманню аналізованих принципів як невід`ємної складової права на справедливий суд, практичне застосування яких відбувається при дослідженні доказів та оскарженні невмотивованих рішень суду, коли влучні аргументи сторін судом просто проігноровані. Рішенням у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» від 23.05.1993 р. ЄСПЛ вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, а також, що вкрай важливо, відповісти на них (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії», заява №12952/87 від 23.05.1993 року). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №18390/91 від 09 грудня 1994 року). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суомінен проти Фінляндії», заява №37801/97 від 01 липня 2003 року). За таких обставин, враховуючи, що позивачем належних та допустимих доказів, що вказували б на порушення його прав зі сторони відповідача не надано, доводи відповідача на свій захист позивачем не спростовані, тому оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні поданого позову слід відмовити у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі ст.ст. 24, 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»,

Outcome: dismissed