Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

В грудні 2022 року керівник Волочиської окружної прокуратури Хмельницької області, в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області звернувся з позовом до [PERSON] про конфіскацію належної відповідачеві земельної ділянки у власність держави. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] , яка є громадянином РФ, 23.08.2021 в порядку спадкування набула право власності на земельну ділянку кадастровий номер 6820984100:02:001:0004, площею 2,782 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Курилівської сільської ради Волочиського (на даний час Хмельницького) району Хмельницької області. Вказану земельну ділянку [PERSON] передала в оренду ПП «Аграрна компанія 2004». Однак, враховуючи, що [PERSON] є іноземною громадянкою, впродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужила, просить конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області вищевказану земельну ділянку, що належать [PERSON] . Ухвалою суду від 05.01.2023 вжито заходи забезпечення позову задоволено шляхом накладення арешту на належну відповідачеві [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 6820984100:02:001:0004, площею 2,782 га, яка знаходиться на території Курилівської сільської ради Волочиського (на даний час Хмельницького) району Хмельницької області, та заборони відповідачу розпоряджатися, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання вказаної земельної ділянки. В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Представник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений. В письмових поясненнях, наданих суду, позовні вимоги підтримав. Неявка представника позивача, за таких обставин, не перешкоджає розгляду справи. В судовому засіданні представник третьої особи позов підтримав зазначивши, що відповідач дійсно не виконала свого обов`язку щодо відчуження земельної ділянки протягом року з моменту набуття нею права власності, разом з тим, вважає, що належну відповідачеві земельну ділянку слід конфіскувати у комунальну власність територіальної громади. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом публікації оголошення про виклик на веб-сайті суду та за останнім відомим зареєстрованим місцем її проживання в Україні, оскільки можливість надання доручення про виручення документів та виклик відповідача в судове засідання в порядку міжнародної правової допомоги відсутня внаслідок повномасштабного вторгнення РФ на територію України. Відповідач в судове засідання не з`явилась, відзиву на позов не подала, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у її відсутності суду не надходили. Судом, без виходу до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи у зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилася повторно, не повідомила про причини неявки, відзив не подала. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №3145 від 23.08.2021 року, виданого приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу, набула право власності на земельну ділянку кадастровий номер 6820984100:02:001:0004, площею 2,782 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Курилівської сільської ради Волочиського (на даний час Хмельницького) району Хмельницької області. Вказана земельна ділянка була відповідачем передана в оренду ПП «Аграрна компанія 2004» на підставі договору оренди землі серія та номер: б/н виданий 31.12.2006 року, додаткової угоди до договору оренди землі від 31.12.2006 року. Вказане підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину, інформаційною довідкою № 318349661 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. На момент успадкування зазначеної вище земельної ділянки та державної реєстрації права власності відповідач [PERSON] була громадянином Російської Федерації, про що зазначено в інформаційній довідці № 3318349661, свідоцтві про право на спадщину від 23.08.2021, крім того, згідно наявного в матеріалах справи листа Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області від 15.11.2022, адресованого заступнику керівника Хмельницької обласної прокуратури, Управлінням СБУ встановлено ряд земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Хмельницької області, якими протиправно володіють громадяни РФ в порушення норм Земельного кодексу України, серед яких вказано земельну ділянку кадастровий номер 6820984100:02:001:0004, площею 2,782 га, власником якої є відповідач. Відповідно до інформації Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрованою/знятою з реєстрації не значиться, паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон Управлінням не документувалася. Інформацією щодо громадянства російської федерації не володіють. Зазначене підтверджується листом №5017-22 від 23.11.2022. Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. ст. 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм Земельного кодексу України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно із ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Якщо спірні земельні ділянки, які належать до нерухомого майна (ч. 1 ст. 181 ЦК України), знаходяться на території України, то на них поширюється дія права України. Відповідно до ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України, набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Одночасно за змістом ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно пункту «е» ч. 1 ст. ст. 140 Земельного кодексу України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. В разі невиконання вимог закону про невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Враховуючи, що відповідач [PERSON] , будучи громадянкою РФ, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 23.08.2021 по даний час) не відчужила її, є підстави для конфіскації належної відповідачеві земельної ділянки у власність держави. Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які відповідач незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами. Зазначений спосіб захисту чітко визначений ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України, а тому доводи представника третьої особи, що належну відповідачеві земельну ділянку слід конфіскувати у комунальну власність територіальної громади суд відхиляє як такі, що не відповідають вимогам закону. Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа N 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Прокурором при зверненні до суду з позовом сплачено 3823,00 грн. судового збору, що складається з судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви в розмірі 2481,00 грн., та судового збору, сплаченого при поданні заяви про забезпечення позову в розмірі 1342,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь особи, що їх понесла.

Outcome: approved