Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Ковч Т.Б., звернувся до суду з по-зовом про стягнення заборгованості за розпискою до відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що\~06.08.2019 року позивач передав в яко-сті позики відповідачу [PERSON] готівкою 25\~000,00 доларів США, на підтверд-ження чого [PERSON] було надано позивачу боргову розписку від 06.08.2019 ро-ку, згідно якої [PERSON] зобов`язувався повернути позивачу позичені кошти стро-ком до 30.09.2019 року. При цьому, як вказує позивач, дружина [PERSON] , [PERSON] знала про отриману позику та підтримала таке рішення чоловіка, оскільки гро-ші позичались з метою розвитку підприємницької діяльності (сімейного бізнесу), що в свою чергу мало призвести до покращення матеріального стану сім`ї відповідачів. Вказує, що сторони на час передачі грошових коштів перебували в дружніх відно-синах, при цьому відповідач [PERSON] частково повертав борг позивачу до 2021 року. Проте, з 2021 року [PERSON] перестав виходити на зв`язок, у зв`язку з чим у позивача виник намір звернутись до суду. Вказує, що відповідач порушив свої зобов`язання та не повернув позику, у зв`язку з чим позивач просить суд\~стягнути солідарно із [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , забор-гованість за борговою розпискою від 20.12.2019 року, в розмірі 23975,00 (двадцять три тисячі дев`ятсот сімдесят п`ять) доларів США; стягнути солідарно із [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 183,45 доларів США; стягнути солідарно із [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] -ня, на користь [PERSON] , [INFO] , судовий збір в розмірі 8766,52 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17.01.2023 року відкри-то провадження\~по справі, призначено справу до розгляду за правилами загального по-зовного провадження в судове засідання та надано відповідачам строк для подання відзиву. Ухвалою від 02.02.2023 року клопотання представника про витребування доказів задоволено та витребувано інформацію щодо шлюбних відносин між відповідачами. Позивач в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи був по-відомлений у встановленому законом порядку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак спрямував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Проти винесення по справі заочного рішення не заперечує. Також просив долучити до матеріалів справи оригінал боргової розписки. Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча неодноразово повідомлялись су-дом про дату, час та місце розгляду справи судом, у зв`язку з чим суд вважає за можли-ве розглянути справу за відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встанов-лений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріала-ми. Дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповіда-чами відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.3 та п.4 ч.1 ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обста-вини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність дока-зів для вирішення справи, наданих до суду. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247, ст.280 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частково-му задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно оригіналу боргової розписки від 06.08.2019 року (а.с.72), [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 25000,00 доларів США. При цьому, відповідач зобов`язався повернути по-зивачу отриману суму позики не пізніше 30 вересня 2019 року. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передба-чених цим Кодексом випадках. Статями 12, 13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, згідно з якими кожна сторона повинна до-вести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих дока-зів. Згідно ч.1 ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути пози-кодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли по-зикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною другою статті 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укла-дення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошо-вої суми або визначеної кількості речей. З аналізу статей 510, 545, 1046, 1047 ЦК України вбачається, що розписка є бор-говим документом та може бути надана позикодавцем для підтвердження перед ним не-виконаного зобов`язання за договором позики. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути пози-кодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими озна-ками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були переда-ні йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 за-значив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є до-казом не лише факту укладення договору, але і факту передачі грошової суми пози-чальнику. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами існують договірні зобов`язання позики в сумі 25000,00 доларів США. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Разом з цим, позивач вказує, що відповідачем було здійснено часткове погашення заборгованості у розмірі 1205,00 доларів США. Таким чином, враховуючи той факт, що згідно умов договору позики грошові кошти відповідач по справі зобов`язувався повернути позивачу до 30.09.2019 року, від-повідач [PERSON] ,\~в порушення вимог ст.ст.530, 629, 1049 ЦК України не виконав покладений на нього обов`язок повернути грошові кошти отримані за борговою розпис-кою у повному обсязі в строк, передбачений умовами договору, суд приходить до ви-сновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню у розмірі 23795,00 доларів США. Щодо стягнення суми заборгованості з відповідача [PERSON] , суд вважає не-обхідним зазначити наступне. Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дру-жині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, на-бута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судо-вому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інте-ресах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за до-говором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою дру-гого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом при ви-знання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №638/18231/15-ц (провадження №14-712цс19). Згідно відповіді, отриманої від Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернівці, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , перебувають з 24.05.2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.58). До цього часу шлюб не розірвано. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача щодо со-лідарного стягнення з [PERSON] заборгованості за борговою роз-пискою від 06.08.2019 року. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник,\~який прострочив\~виконання грошового\~зо-бов`язання,\~на вимогу\~кредитора зобов`язаний\~сплатити суму\~боргу з\~урахуванням вста-новленого\~індексу інфляції\~за весь\~час прострочення,\~а також\~три проценти\~річних від\~простроченої суми,\~якщо інший\~розмір процентів\~не встановлений\~договором або\~за-коном. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме слід\~стягнути солідарно із [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на ко-ристь [PERSON] , [INFO] , заборгованість за борговою розпискою від 20.12.2019 року, в розмірі 23795,00 (двадцять три тисячі сім-сот дев`яносто п`ять) доларів США та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 183,45 долірів США. Також, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, при цьому, змінивши в цій частині заявлений позивачем порядок стягнення з солідарного на пропорційний. Відтак, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з від-повідачів слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 8766,52 грн., а саме по 4383,26 грн. з кожного, що були сплачені позивачем при подачі позовної заяви.

Outcome: partial