Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті, в якій зазначила, що вона є донькою померлої [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Однак, зареєструвати факт смерті своєї мами [PERSON] у встановленому законодавством порядку вона не може, оскільки органами державної реєстрації актів цивільного стану України не приймаються до уваги документи про смерть, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Зазначене у документах місце смерті є тимчасово окупованою територією де ведуться бойові дії, тому вона не має можливості провести державну реєстрацію акту цивільного стану та отримати свідоцтво про смерть встановленого законодавством України зразка. Просила встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , громадянки України, місце народження Бердянський район Запорізької області, яка померла [INFO] на тимчасово окупованій території України в м. Бердянськ Запорізької області. [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала. Представник Мукачівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Мукачівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 8 ч. 1\~ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно ч.1 ст.317 ЦПК України\~заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відповідно до\~ст.17\~ЗУ «Про\~реєстрацію актів\~цивільного стану»,\~ державна\~реєстрація смерті\~проводиться органом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану на\~підставі: документа\~встановленої форми\~про смерть,\~виданого закладом\~охорони здоров`я\~або судово-медичною\~установою; рішення\~суду про\~встановлення факту\~смерті особи\~в певний\~час або\~про оголошення\~її померлою. Заява\~про державну\~реєстрацію смерті\~подається не\~пізніше трьох\~днів з\~дня настання\~смерті або\~виявлення трупа,\~а в\~разі якщо\~неможливо одержати\~документ закладу\~охорони здоров`я\~або судово-медичної\~установи,\~-\~не пізніше\~п`яти\~днів. Державна\~реєстрація смерті\~за заявою,\~поданою у\~строки,\~визначені частиною\~другою цієї\~статті,\~та до\~закінчення одного\~року з\~дня настання\~смерті,\~проводиться за\~останнім місцем\~проживання померлого,\~за місцем\~настання смерті\~чи виявлення\~трупа або\~за місцем\~поховання. Державна\~реєстрація смерті\~проводиться за\~місцем проживання\~заявника у\~разі: якщо\~заява надійшла\~після закінчення\~одного року\~з дня\~настання смерті; встановлення\~у судовому\~порядку факту\~смерті; звернення\~для реєстрації\~смерті особи,\~оголошеної судом\~померлою. У\~разі настання\~смерті в\~дорозі (у\~поїзді,\~на судні,\~в літаку\~тощо)\~державна реєстрація\~смерті може\~бути проведена\~в найближчому\~органі державної\~реєстрації актів\~цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Пунктом «ґ» ч. 1 п. 5 розділу ІІІ «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в України», затверджених Наказом міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5 передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.08.1985 видно, що заявник приходиться донькою померлій [PERSON] . Факт смерті [INFO] [PERSON] підтверджується довідкою про смерть №С-01682 виданою Сімферопольським районним відділом ЗАГС №3 Департаменту ЗАГС від 01.10.2022, свідоцтвом про смерть виданим Сімферопольським районним відділом ЗАГС №3 Департаменту ЗАГС від 01.10.2022, довідкою про причину смерті виданою Бердянською філією Обласного бюро судово-медичної експертизи від 26.09.2022. Із вищезазначених документів вбачається, що місцем смерті [PERSON] , [INFO] є м. Бердянськ Запорізької області. \~ \~ \~ \~Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» м. Бердянськ Бердянської міської територіальної громади відноситься до тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України. Даючи оцінку доказам, що надані суду на підтвердження факту смерті [PERSON] , які видані органами на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, суд бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey». «Cypms v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic о f Moldova and Russia». «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Суд вважає, що позасудовим шляхом [PERSON] не має можливості отримати документ, що підтверджує факт смерті її матері. Таким чином, судом встановлено, що реєстрація смерті [PERSON] в органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась і за встановлених обставин є неможливою, тому заява [PERSON] підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved