Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

02 березня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2016 року. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що сімейне життя у неї з чоловіком не склалося, протягом останніх років стосунки між ними розладилися, зникло взаєморозуміння і повага один до одного. Сторони виявили, що мають різні характери та погляди на сім`ю, не можуть дійти згоди при вирішенні простих побутових питань. Неодноразові спроби налагодити відносини не призвели до позитивних результатів, подальше проживання однією сім`єю стало неможливим. Шлюб став носити формальний характер, а тому його подальше збереження суперечить інтересам позивача, оскільки, на її переконання, примирення з чоловіком вже не є можливим. За даних обставин, [PERSON] просила розірвати шлюб, який був зареєстрований Коломийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області, актовий запис № 582. Після розірвання шлюбу просила її прізвище змінити на дошлюбне « [PERSON] », а також залишити проживати з нею малолітніх синів. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. В судове засідання позивач не з`явилася, одночасно з позовом подала до суду письмову заяву, в якій просила проводити розгляд даної справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання також не з`явився, 24.04.2023р. подав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу та залишення дітей проживати з позивачем. Просив проводити розгляд справи без його присутності. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З`ясувавши позицію сторін щодо спору, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 19 листопада 2016 року Коломийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 582. Сторони являються батьками малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що на теперішній час сторони шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, взаємним побутом не пов`язані. Характер відносин, які склалися між ними, свідчить про повний розпад сім`ї, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, оскільки вони не бажають підтримувати шлюбні відносини між собою та знайти спільну мову в сімейних питаннях. В зв`язку з цим, суд прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відтак, суд вважає за можливе відновити позивачу дошлюбне прізвище « [PERSON] », як вона про те просила в позові. Відповідно до частини 1, 4 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Пунктами 4, 14 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. У випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. В постанові від 15.01.2020р. по справі № 200/952/18 Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. В ході розгляду даної справи, судом не було встановлено наявність спору щодо того з ким із сторін будуть проживати спільні малолітні діти, а тому суд вважає за можливе залишити [PERSON] та [PERSON] проживати разом з матір`ю, як про те просила позивач, оскільки факт їхнього спільного проживання підтверджується довідками про реєстрацію, які видані Управлінням «Центр надання адміністративних послуг» Коломийської міської ради. На підставі викладеного,

Outcome: approved