Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

У січні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 30.06.2016 між [PERSON] , як адвокатом та [PERSON] укладено договір № 30/16 про надання правової допомоги. З 18.10.2017 по 11.08.2022 включно позивач надавала правову допомогу відповідачу. 05.10.2021 між сторонами було підписано Додаткову угоду № 2 відповідно до умов, якої відповідач зобов`язався до 31.12.2021 розрахуватись з позивачем та сплатити 5000 доларів США. Станом на кінець січня 2023 відповідач так і не розрахувався з позивачем. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 5000 доларів США та судові витрати. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.02.2023 відкрити провадження у справі та постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи, відповідач не скористався своїм процесуальним правом та відзив не подав. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 30.06.2016 між [PERSON] , як адвокатом та [PERSON] укладено договір № 30/16 про надання правової допомоги. Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. вказаного договору відповідач доручає, а позивач приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором. Предметом даного Договору є надання позивачем усіма законними методами та способами надати правову допомогу Клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом прав та інтересів Клієнта, як фізичної особи так і посадової особи. Пунктом 3.1. вказаного договору встановлено, що за виконання умов даного договору Клієнт сплачує Адвокату гонорар, який визначається сторонами у додаткових угодах до даного Договору, виходячи зі ступеня важкості справи, обсягу правової допомоги, витраченого часу, тощо, або за домовленістю сторін Адвокат надає Клієнту безоплатну правову допомогу. Згідно п. 3.2. зазначеного договору, у разі виникнення будь-яких обставин, які вимагають від Адвоката додаткового часу, сторони зобов`язуються переглянути умови оплати змінених вимог, враховуючи час витрачений Адвокатом на підготовку до справи. При цьому розмір гонорару визначається за погодженням сторін. У разі виникнення додаткових витрат пов`язаних з виконанням умов цього Договору Адвокат узгоджує з Клієнтом, сплату цих додаткових витрат (п. 3.3. договору № 30/16 про надання правової допомоги). Між сторонами було укладено 30.11.2019 Додаткову угоду № 1 до договору № 30/16 про надання правової допомоги у зв`язку зі зміною прізвища у позивача. 05.10.2021 між сторонами було підписано Додаткову угоду № 2 відповідно до умов, якої відповідач зобов`язався до 31.12.2021 розрахуватись з позивачем та сплатити 5000 доларів США. Відповідно до розділу 3 Основного договору та Додаткової угоди № 2 від 05.10.2021 до Договору № 30/16 «Про надання правової допомоги» від 30.06.2016 сторони погодили гонорар у розмірі 15000 доларів США Адвоката за досудову участь та судову участь Адвоката у справі № 752/20497/17 по обвинуваченню [PERSON] за ч. 1 ст. 263 КК України у Києво-Святошинському районному суді Київської області з 18.10.2017 по 20.12.2018 та отримання виправдовувального вироку; у Київському апеляційному суді з 02.05.2019 по 16.01.2020 та отримання ухвали від 16.01.2020, якою залишено без змін виправдовувальний вирок від 20.12.2018 Києво-Святошинського суду Київської області; у Київському апеляційному суді з 26.01.2021 по 10.06.2021. Зазначені послуги були надані позивачем відповідачу, що підтверджується вищезазначеними рішеннями судів по справі № 752/20497/17, в яких зазначено за участю: захисника [PERSON] . Станом на день розгляду справи відповідач так і не розрахувався з позивачем, доказів на спростування зазначеного відповідачем суду не надано. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, оскільки з врахуванням вимог чинного законодавства, стороною позивача були надані відповідні розрахунки та докази надання адвокатських послуг, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved