Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

В квітні 2021 р. позивач [PERSON] звернулася до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою до відповідача ТОВ «ФК «Профіт Капітал», в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 2542209, вчинений 10.02.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області, посилаючись на те, що на підставі виконавчого документу, а саме: виконавчого напису № 2542209, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області здійснюється стягнення з позивача за кредитним договором № 004-12016-220912 від 22.09.2012 року, укладеним між нею та АТ «Дельта Банк», грошових коштів у розмірі 21 211,25 грн.. Просила визнати вказаний виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, з огляду на відсутність безспірності вимог стягувача та відсутності належного підтвердження направлення та отримання письмової вимоги боржнику. Провадження у справі відкрито ухвалою від 08.04.2021 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В травні 2021 року відповідачем ТОВ «ФК «Профіт Капітал» подано відзив, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що 06.07.2020 року ТОВ « ФК «Профіт Капітал» набуло право вимоги заборгованості до [PERSON] за кредитним договором № 004-12016-220912 від 22.09.2012 року на загальну суму 21 211,25 грн.. Станом на 11.05.2021 року кредитний договір № 004-12016-220912 від 22.09.2012 року, який укладений між АТ «Дельта Банк» та [PERSON] та Договір про відступлення прав вимоги № 2276/К від 06.07.2020 року не визнані недійсними в судовому порядку, а відповідно правовідносини залишаються правомірними й такими, що встановлюють для ТОВ «ФК «Профіт Капітал» право вимоги заборгованості до позивачки за кредитним договором № 004-12016-220912 від 22.09.2012 року на загальну суму 21 211,25 грн.. Вищенаведені обставини, підтверджені належними та допустимими доказами підтверджують безспірність заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 004-12016-220912 від 22.09.2012 року. Крім того, оскільки виконавчий напис взагалі не вчинявся, а боржнику, згідно договору доручення від 17.08.2020 року №20200817 повіреним ТОВ «Колекторське Агенство Фактор» лише було надіслано письмове повідомлення про необхідність сплатити заборгованість за кредитним договором № 004-12016-220912 від 22.09.2012 року на загальну суму 21 211,25 грн., в додатку до якого знаходився лише зразок виконавчого напису нотаріуса, вчинення якого можливе у майбутньому та в якому відсутнє ПІБ нотаріуса, який вчинив нотаріальну дію та відповідний реєстраційний номер. Таким чином, відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення заявлених позивачем вимог про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки відсутній предмет спору, а позивачем не було доведено порушення, невизнання або оспорювання його прав внаслідок нібито вчинення та виконання виконавчого напису, що є підставою для їх захисту відповідно до вимог чинного законодавства, позивачем у якості третьої особи не залучений нотаріус, який нібито вчинив виконавчий напис, а головне позивачем не спростовано факт існування заборгованості за кредитним договором № 004-12016-220912 від 22.09.2012 року на загальну суму 21 211,25 грн.. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 22.09.2012 року між позивачем [PERSON] та АТ «Дельта Банк» було укладено кредитний договір № 004-12016-220912. Як зазначає позивач, 10.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області було вчинено виконавчий напис № 2542209 від 10.02.2021 року у зв`язку із боргом за кредитним договором, укладеним між [PERSON] та ТОВ «ФК «Профіт Капітал». Водночас, матеріали позову ані спірного виконавчого напису нотаріуса, ані матеріалів виконавчого провадження не містить. Крім того, в матеріалах справи знаходиться виконавчий напис № 2542209 від 10.02.2021 року, вчинений приватним нотаріусом, однак як вбачається з цього виконавчого напису він не підписаний та не зазначено ПІБ нотаріуса який його вчинив. Відповідно до ч. 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положення ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачають, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Крім того, ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Так, оцінюючи надані учасниками справи письмові докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з такого. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 87 та ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Аналогічне визначено підпунктом 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 (надалі - Порядок), згідно якого нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. В судовому засіданні під час розгляду даної цивільної справи було встановлено, що виконавчий напис нотаріуса взагалі не вчинявся, а наданий виконавчий напис позивачем лише зразок виконавчого напису нотаріуса, вчинення якого можливе у майбутньому. З огляду на вищевикладені обставини, оскільки позивачем заявлені вимоги не підтверджені будь якими належними та достатніми доказами, які б підтверджували факт існування спірного виконавчого напису за вказаним номером та від вказаної дати, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки позов є безпідставним та доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позову судовий збір. На підставі викладеного, ст.ст.15,16 ЦК України,

Outcome: dismissed