Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення боргу зі сплати аліментів та неустойки (пені) у зв`язку із несвоєчасною сплатою аліментів посилаючись на те, що вони мають спільних дітей - дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . 27.04.2021 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки усіх видів доходів, але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 16.03.2021 року і до досягнення повноліття. 09.06.2021 року видано виконавчий лист. 19.04.2022 року Дніпровським відділом ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Починаючи з моменту винесення судом рішення про стягнення аліментів і до сьогодні відповідач не платить аліменти. Станом на 31.01.2023 року розмір заборгованості зі сплати аліментів сягнула 162 721,00 грн. У зв`язку з чим просила стягнути неустойку за період з 01.04.2021 року по 23.02.2023 року в розмірі 152 687,95 грн., а також заборгованість по аліментах у розмірі 162 721,00 грн. Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 27.02.2023 року. 28.02.2023 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями. 02.03.2023 року здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» щодо відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані позивача та відповідача. 06.03.2022 року надійшла відповідь з Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА». Ухвалою від 06.03.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. 30.03.2023 року зареєстровано відзив на позовну заяву, де просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що заборгованість по сплаті аліментів підлягає стягненню в рамках виконавчого провадження, та він не був обізнаний про примусове виконання рішення суду. Крім того, борг виник не з його вини, погіршився матеріальний стан. Оскільки розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розгляд проводиться по матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що сторони мають спільних дітей - дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . 27.04.2021 року (справа № 755/4675/21) Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.03.2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Рішення набуло законної сили, та 09.06.2021 року видано виконавчий лист. 19.04.2022 року Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрив виконавче провадження зі сплати аліментів на утримання дітей № [NUMBER]. Згідно Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 22.02.2023 року станом на 31.01.2023 року розмір заборгованості [PERSON] становить 162 721,00 грн. За розрахунком позивача розмір пені за період з 01.04.2021 року по 23.02.2023 року складає 152 687,95 грн. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення рішення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року по справі № 333/6020/16-ц зазначено, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. По даній справі встановлено, що відповідачем не сплачувалися аліменти на утримання дітей, що дає підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 152 687,95 грн. Заперечення відповідача в частині вимог про стягнення пені судом не приймаються до уваги, оскільки вони є безпідставними та не ґрунтуються на нормах діючого законодавства України. Посилання на необізнаність щодо відкритого виконавчого провадження та погіршення матеріального становища є безпідставним, оскільки дане не являється підставою для несплати коштів на утримання неповнолітніх дітей. Як убачається з тексту рішення, ухваленого в справі № 755/4675/21, відповідач був обізнаний про наявність судової справи щодо нього про стягнення аліментів на утримання дітей, позовні вимоги визнав. В частині стягнення боргу по аліментах у розмірі 162 721,00 грн. суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Згідно статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано таким заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Українське законодавство передбачає, як цивільну, адміністративну, так і кримінальну відповідальність за несплату аліментів. Так, відповідно до частини другої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. У разі наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, то тоді державний виконавець до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі вже виносить вмотивовані постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання. Також, частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 % суми заборгованості зі сплати аліментів; за два роки ? у розмірі 30 % суми заборгованості зі сплати аліментів; за три роки ? у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів. Крім того, стаття 196 СК України передбачає відповідальність за прострочення сплати аліментів шляхом стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Встановлено, що рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей, яке перебуває на примусовому виконанні в виконавчій службі, в рамках якої і має відбуватися стягнення заборгованості по сплаті аліментів. Жодна норма закону не передбачає стягнення заборгованості зі сплати аліментів при наявності рішення суду про їх стягнення та при відкритому виконавчому провадженні. Натомість, визначена відповідальність боржника, зокрема і стягнення неустойки (пені), чим і скористалась позивач по даній справі. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 1 073,60 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В матеріалах справи наявний попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, який міститься в позовній заяві (а.с. 6), де вказано, що орієнтовна загальна сума судових витрат становить 8 265,00 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано копію договору про надання юридичних послуг № В-690 від 17.02.2023 року та Акт надання юридичних послуг від 27.02.2023 року. Проте, документів, які підтверджують те, що перелічені послуги були надані саме фахівцем в області права (адвокатом) до матеріалів справи не додано, що свідчить про відсутність підстав для їх стягнення з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial