Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

12.01.2023 [PERSON] звернулася до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб зареєстрований між нею та відповідачем [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на утримання їхньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки із всіх видів його заробітку (доходу). В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у їх подружніх відносинах стала відчувалась різниця у поглядах на життя та сім`ю, яка постійно зростає, у зв`язку з цим вона втратила почуття любові до свого чоловіка та вважає, що подальше збереження цього шлюбу є неможливим та недоцільним. Вказує, що з 2017 року сімейні відносини між ними погіршились остаточно, вони перестали спілкуватись, вести спільне господарство, проживають окремо. Їх спільний син [PERSON] , [INFO] проживає разом зі нею у місті Старий Самбір Самбірського району Львівської області та перебуває на її утриманні. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2023 справа визначена для розгляду судді Кушніру А.В. Ухвалою судді від 06.02.2023, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06.04.2023 від представника відповідача [PERSON] адвоката Жак Н.Т. надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить позовні вимоги задовольнити частково, а саме розірвати шлюб між сторонами та призначити аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу). Вказує, що дійсно, між відповідачем та позивачем 25.01.2014 року офіційно було зареєстровано шлюб, в період перебування в якому у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що відповідач спільно з позивачем проживали до січня 2022 року, незважаючи на це відповідач сплачував кошти за оренду квартири в м.Старий Самбір до лютого 2023 року. За час спільного проживання з позивачем відповідач повністю забезпечував сім`ю матеріально. Після припинення спільного проживання з позивачкою, відповідач продовжував щомісячно надавати своєму сину матеріальну допомогу, але ніяких розписок з дружини не брав. Відповідач систематично бере участь в матеріальному забезпеченні дитини, забезпечує його іншими необхідними речами, оплачує шкільне приладдя, одяг, ліки. Вказує, що на утриманні відповідача перебувають непрацездатні батьки відповідача [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Через свій похилий вік та стан здоров`я батьки відповідача потребують постійного піклування. Крім цього на утриманні відповідача знаходиться неповнолітня донька від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що позивачка не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про матеріальне становище відповідача, наявність у нього постійного доходу та спроможність сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі - 1/4 частка доходу. На даний час відповідач через проблеми із здоров`ям тимчасово не працює, час від часу має нерегулярний дохід, відтак стягувати аліменти в частці з усіх видів доходу відповідача недоцільно, тому пропонував позивачу аліменти в розмірі 1500,00 гривень щомісячно. Відповідач не відмовляється від утримання свого неповнолітнього сина, однак, вважає необхідну, достатню для забезпечення потреб сина та таку, що він має можливість сплачувати суму аліментів у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проти розірвання шлюбу відповідач не заперечує. 10.04.2023\~від позивача\~ [PERSON] \~до суду\~надійшла відповідь\~на відзив\~на позовну\~заяву в\~якому вказує,\~що заперечує\~проти аргументів\~представника відповідача,\~наведені у\~цьому відзиві.\~Щодо безпідставності\~та необґрунтованості\~стягнення з\~відповідача 1/4 частки\~усіх доходів\~на утримання\~дитини то\~ч.5\~ст.183\~CK\~України визначає,\~що той\~із батьків\~або інших\~законних представників\~дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина,\~має право\~звернутися до\~суду із\~заявою про\~видачу судового\~наказу про\~стягнення аліментів\~у розмірі\~на одну\~дитину -\~однієї чверті\~заробітку (доходу)\~платника аліментів,\~але не\~більше десяти\~прожиткових мінімумів\~на дитину\~відповідного віку\~на кожну\~дитину.\~Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку.\~Також доказів\~того,\~що відповідач\~надає кошти\~на утримання\~своїх батьків,\~ним не\~подано.\~Немає також\~підтвердження того,\~що «через\~свій похилий\~вік та\~стан здоров`я\~батьки відповідача\~потребують постійного\~піклування».\~Таким чином\~призначення аліментів\~у розмірі\~нижчому 1/4 частки шкодить інтересам дитини, яка має право на достатнє фінансове забезпечення. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Дик С.І. підтримали позовні вимоги в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача адвокат Жак Н.Т. в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) проти позовних вимог в частині розірвання шлюбу не заперечила, позовні вимоги про стягнення аліментів визнає частково у розмірі 1/6 частки із усіх виді заробітку (доходу) платника аліментів, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі, який зареєстрований 25.01.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старосамбірського районного управління юстиції у Львівській області за актовим записом №1. У даному шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: оригіналом свідоцтва про шлюб між сторонами серії [NUMBER] від 25.01.2014 року, копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 23.04.2014 року. Як слідує із викладених у позовній заяві пояснень позивачки, між подружжям відсутні почуття любові, шлюб носить формальний характер, спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують та проживають окремо. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, примирення з відповідачем не бажає. Відповідач позов в частині розірвання шлюбу визнав та не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачкою. Частиною 1 статті 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги стійке волевиявлення позивачки щодо розірвання шлюбу з відповідачем та встановлені судом обставини, які в своїй сукупності свідчать про те, що сім`я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, суд прийшов до переконання, що шлюб при таких обставинах слід розірвати, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає таке. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положенням ч.2\~ст.51 Конституції України\~закріплено конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8\~ст. 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 2\~ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч.1,2\~ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Тлумачення положень ст. 180 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи вищенаведені\~норми,\~оскільки обов`язок\~по утриманню\~дитини покладається\~на обох\~батьків,\~між сторонами\~відсутня домовленість\~про сплату\~аліментів на\~дитину,\~то є\~всі підстави\~для стягнення\~з відповідача,\~як батька\~дитини,\~аліментів на\~утримання його\~дитини до\~досягнення нею\~повноліття. В ч. 1 ст. 183 СК України вказано, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд приймає до уваги, що при стягненні аліментів за іншою процесуальною процедурою (видачі судового наказу), відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином, законодавець за вказаними правовідносинами визначив 1/4 частину заробітку платника аліментів із розрахунку на одну дитину. Аналіз розділу II Наказне провадження\~ЦПК України\~підтверджує, що наказне провадження за своєю сутністю призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Тлумачення частини першої статті 182 та частини п`ятої статті 183 СК України свідчить, що обмеження щодо розміру аліментів, передбачене частиною п`ятою статті 183 СК України встановлено виключно для справ, що розглядаються у порядку наказного провадження, яке призначене для стягнення грошових сум незначного розміру. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 09.10.2019 року у справі №760/7045/18 (провадження №61-44790св18). Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 20 грудня 2021 року у справі № 681/15/21. Окрім того, у постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 173/2312/18 Верховний Суд виклав правовий висновок, в якому вказав, що батько дитини зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою. При визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у відповідача іншої дитини дочки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.34), яка потребує належного матеріального утримання від нього, як батька, однак це не спростовує обов`язку відповідача утримувати їхню з позивачкою спільну дитину в межах, необхідних для її зростання і виховання, повноцінного здоров`я, задовільного фізичного, духовного та морального розвитку. При цьому матеріали справи не містять належних доказів матеріального становища відповідача, які б свідчили про те, що останній не має можливості сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення закону та встановлені судом обставини справи, зокрема, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який є працездатним, тобто такий може бути працевлаштований та отримувати дохід не менше встановленої законом мінімальної заробітної плати, суд вважає можливим позовні вимоги в частині стягнення аліментів задовольнити та визначити відповідачу [PERSON] аліменти на утримання його сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, які, на думку суду, будуть достатніми для забезпечення повноцінного розвитку та належних умов проживання дитини та відповідатимуть гарантованому законом розміру аліментів на утримання дитини. Згідно вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виходячи з вимог ст.430 ЦПК України, суд вважає, що слід допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за позовні вимоги про розірвання шлюбу на суму 1073,60 гривень. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 1073,60 гривень за позовні вимоги про стягнення аліментів, оскільки позивач при пред`явленні даного позову була звільнена від сплати судового збору щодо цієї частини позовних вимог.

Outcome: approved