Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

Представник позивача в серпні 2022 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому просить витребувати у [PERSON] автомобіль марки Mercedes-Benz, модель 1840, тип-загальний вантажний сідловий тягач-Е, 1997 року випуску, колір-сірий, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований Центр ДАІ 3216, дата першої реєстрації 24.01.2009 року, дата реєстрації 05.03.2014 року, заставною вартістю 369 109 грн., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого органом Центр ДАІ 3216 05.09.2014 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ПАТ «УКР/ІН/КОМ» та ТОВ «Оленерго» було укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №4982, відповідно до якого ТОВ «Оленерго» отримало кредит. З метою забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Оленерго» за кредитним договором, ТОВ «Оленерго» відповідно до договору застави №2 транспортних засобів, укладеного між [PERSON] , який виступав майновим поручителем за зобов`язанням ТОВ «Оленерго» та ПАТ «УКРІНБАНК» було надано в забезпечення транспортні засоби, серед яких був автомобіль Mercedes-Benz, модель 1840. Згодом позивачу стало відомо про реєстрацію даного автомобіля на відповідача. [PERSON] зазначив, що будучи власником даного автомобіля, не давав своєї згоди на відчуження автомобіля, у зв`язку із зазначеним звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеса від 12.09.2022 року цивільну справу було залишено без руху. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеса від 26.09.2022 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. 26.10.2022\~року представник\~відповідача \~ [PERSON] \~надав суду\~відзив,\~у якому\~зазначив,\~що позовна\~заява є\~необґрунтованою,\~безпідставною,\~та не\~підлягає задоволенню,\~оскільки [PERSON] \~придбала у\~власність автомобіль\~Mercedes-Benz,\~модель 1840шасі (кузов, рама) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] згідно договору купівлі-продажу №382/01/5148/2016 від 07.05.2016 року. Даний договір на сьогоднішній день не визнаний недійсним або удаваним, а тому зазначений правочин є правомірним. Позивачем не доведено, що даний автомобіль вибув із його власності без його згоди. До того ж, строк позовної давності для звернення із позовом про витребування майна у [PERSON] сплинув. Ухвалою Приморського\~районного суду\~м.\~Одеса від\~01.03.2023\~рокузакрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача Пилип В. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними в справі доказами. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними в справі доказами. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі. Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У Постанові Східного апеляційного Господарського суду від 12.05.2021 року у справі № 913/266/20(910/17168/19) судом встановлено, 20.09.2013 між ПАТ "Український інноваційний банк", яке в подальшому перейменовано на ПАТ "Українська інноваційна компанія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оленерго" було укладено кредитний договір №4982, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит на умовах мультивалютної відновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 199000000 грн 00 коп. до 18.09.2015. В забезпечення виконання основного зобов`язання, яке виникло на підставі кредитного договору №4982 від 20.09.2013, між ПАТ "Український інноваційний банк" (заставодержатель за договором) та [PERSON] (заставодавцем за договором) 13.03.2015 був укладений договір застави №2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., та зареєстрованого в реєстрі за №305. В той же час, судом встановлено, що відповідно до листа Регіонального сервісного центру МВС в Київській області №31/10-1733 від 12.04.2018 транспортний засіб, що був переданий в заставу зареєстрований за наступними особами: автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель 1840, тип - загальний вантажний сідловий тягач-Е, 1997 року випуску, колір-сірий, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований Центр ДАІ 3216, дата першої реєстрації 24.01.2009, дата реєстрації - 05.03.2014, заставною вартістю 369109 грн, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого органом Центр ДАІ 3216 05.09.2014 зареєстрований за 07.05.2016, реєстраційний номер [NUMBER] , власник [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно відомостей з реєстраційної картки транспортного засобу, а саме автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель 1840, тип - загальний вантажний сідловий тягач-Е, 1997 року випуску, колір-сірий, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] придбала вищезазначений автомобіль за договором купівлі-продажу, який був нотаріально посвідченим. Вищезазначений договір не оскаржувався та не визнаний судом недійсним. Інші відомості в матеріалах справи відсутні. Отже, судом не встановлено неправомірного вибуття рухомого майна з власності [PERSON] . Відповідно до\~ст.\~328\~ЦК України\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У силу статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~388\~ЦК України\~якщо майно\~за відплатним\~договором придбане\~в особи,\~яка не\~мала права\~його відчужувати,\~про що\~набувач не\~знав і\~не міг\~знати (добросовісний\~набувач),\~власник має\~право витребувати\~це майно\~від набувача\~лише у\~разі,\~якщо майно: 1)\~було загублене\~власником або\~особою,\~якій він\~передав майно\~у володіння; 2)\~було викрадене\~у власника\~або особи,\~якій він\~передав майно\~у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.03.2023 року у справі № \~910/15443/14 (910/13561/21) зроблено наступні висновки,\~ відібрання майна у поточного власника становитиме втручання у його право на майно у розумінні Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і має здійснюватися з дотриманням трискладового критерію, тобто бути законним, мати легітимну мету та бути пропорційним. \~Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (п. 6.9). \~\~Право власника на витребування\~майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у\~який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №\~\~ 466/8649/16-ц, від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16, від 16.10.2019 у справі 633/1738/16-ц). \~\~Відносно добросовісності, як елементу пропорційності втручання у право відповідачів на спірне майно, Суд звертається до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.11.2018 у справі № 907/50/16, де зауважено, що за змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України\~добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. \~\~При цьому, у спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника\~на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів.\~ Звертаючись з позовом до суду позивач посилався на те, що він, як власник вищезазначеного автомобілю, своєї згоди на його відчуження не надавав, автомобіль вибув з власності [PERSON] поза його волі. Суд дослідивши надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог, встановив, що [PERSON] не доведено те, що автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель 1840, тип - загальний вантажний сідловий тягач-Е, 1997 року випуску, колір-сірий, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] вибув із володіння позивача, поза його волею, без його відома і згоди. Згідно зі\~статтею 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відтак, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, щодо неправомірності придбання автомобілю відповідачем, а доказування та рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, тому у суду відсутні підстави для задоволення позову та витребування автомобілю на користь позивача.

Outcome: dismissed