Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

04 січня 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська через свого представника звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що відповідачі разом з неповнолітньою [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , а також відповідач [PERSON] 03 вересня 2019 року підписав заяву-приєднання до договору про постачання, розподіл електричної енергії. Відтак, відповідачі є споживачами електричної енергії, яку постачає, розподіляє позивач за адресою зазначеної квартири. Позивач свої договірні зобов`язання перед відповідачами виконує належним чином, надаючи відповідні послуги, однак відповідач такі послуги та спожиту електроенергію не оплачує в повному обсязі, внаслідок чого у нього за період з 21 листопада 2017 року по 21 січня 2019 року та станом на 05 грудня 2022 року утворилась заборгованість в розмірі 6281,21 гривень, яка не погашена досі. За таких обставин позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з відповідачів означену суму боргу, а також нараховані на неї на підставі ст.625 ЦК України інфляційні втрати та 3%річних в розмірі 636,03 гривень та 342 гривень відповідно. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонами клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не подано, відзив від відповідача до суду не надходив, в зв`язку із чим суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідачі, які є подружжям, разом з їх спільною неповнолітньою дитиною\~ дочкою [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05 жовтня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Ричка К.Ю. за реєстровим №5541, з 05 жовтня 2017 року є співвласниками на праві спільної часткової власності в рівних частках квартири [ADDRESS] . За адресою вказаної квартири позивачем відповідачам, як споживачам, з тієї ж дати спочатку на підставі фактично укладеного шляхом споживання та оплати, а з 03 вересня 2019 року і підписаного відповідачем [PERSON] зі згоди відповідача [PERSON] договору у вигляді заяви-приєднання надається послуга з постачання, розподілу електричної енергії, в зв`язку із чим на ім`я відповідача [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Викладені обставини підтверджуються копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копією договору купівлі-продажу квартири, копіями свідоцтв про шлюб та народження, копією заяви про надання згоду на укладення договору, копією заяви-повідомлення, інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як встановлено судом в ході розгляду справи, позивач свої договірні зобов`язання виконує в повному обсязі, однак відповідачі, як споживачі послуг позивача, свої договірні зобов`язання не виконують належним чином, внаслідок чого в них станом на 05 грудня 2022 року та за період з 21 листопада 2017 року по 21 січня 2019 року утворилась заборгованість за спожиту електричну енергію на суму 6281,21 гривень. При цьому позивачем на зазначену суму боргу на підставі ст.625 ЦК України нараховано інфляційні втрати в розмірі 636,03 гривень, а також 3% річних в розмірі 342 гривень. Докази повного або ж часткового погашення вказаного боргу на момент розгляду справи в суду відсутні. Викладене підтверджується розрахунком заборгованості. Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім наведених вище положень договору, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про ринок електричної енергії», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року №312 (далі Правила). Так, відповідно до положень ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного цивільного права. Нормами ст.ст.11, 525, 626, 629 ЦК України визначено, що підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.ст.901, 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року визначено, що споживач житлово-комунальних послуг індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. За змістом ст.ст.5, 7, 9, 12 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга послуга з управління багатоквартирним будинком; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Індивідуальний споживач, окрім іншого, зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Згідно положень ст.ст.633, 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом норм ст.ст.641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Положеннями п.1.2.1 глави 1.2 розділу I Правил на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі,\~Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку. За змістом п.п.2.1.1-2.1.3, 2.1.5, 2.1.7 глави 2.1 розділу II Правил, ст.ст.4, 45, 46 Закону України «Про ринок електричної енергії» розподіл електричної енергії здійснюється оператором системи розподілу шляхом надання послуги з розподілу електричної енергії на підставі договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії. Такий договір є публічними договорами приєднання та укладається з урахуванням ст.ст.633, 634, 641, 642 ЦК України на основі типового договору, як правило, шляхом приєднання споживача за заявою-приєднанням до розробленого оператором системи розподілу договору на умовах складеного оператором системи розподілу паспорта точки розподілу/передачі. За ініціативою однієї із сторін договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії оформлюється в паперовій формі. Фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи та/або документально підтверджене споживання електричної енергії. За змістом п.п.3.1.1, 3.1.6, 3.1.7, 3.1.9 глави 3.1, п.3.2.1, 3.2.6, 3.2.14 глави 3.2 розділу ІІІ Правил, ст.ст.4, 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється на підставі відповідного договору, який укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. Договір про постачання електричної енергії споживачу є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, та вважається укладеним з дати відкриття особового рахунка за об`єктом споживача або внесення змін до такого особового рахунка, про що споживач інформується у передбаченому договором порядку. Згідно п.1.2.15 глави 1.2 розділу I Правил для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку). Відповідно до п.4.1 розділу ІV Правил, ст.72 Закону України «Про ринок електричної енергії» розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів. Згідно п.4.2 розділу ІV Правил послуги з розподілу або передачі електричної енергії оплачуються відповідно до умов договору споживача з електропостачальником або споживачем, або електропостачальником на зазначений у відповідних договорах поточний рахунок оператора системи. Положеннями п.4.5, 4.7, 4.8 розділу ІV Правил визначено, що оплата електропостачальнику вартості електричної енергії, у тому числі на підставі визнаної претензії, здійснюється виключно коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання електропостачальника. Оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі: 1) планових платежів з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; 2) попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; 3) оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку. Форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору). Пунктом 4.12 розділу ІV Правил визначено, що розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Пунктом 4.19 розділу ІV Правил передбачено, що розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який, як правило, становить календарний місяць відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції). Відповідно до п.5.1.1 глави 5.1 розділу V Правил оператор системи розподілу, окрім іншого, має право отримувати своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги з розподілу електричної енергії та інші послуги, надані на ринку електричної енергії. Аналогічні положення містить норма ст.46 Закону України «Про ринок електричної енергії». Згідно п.5.2.1 глави 5.2 розділу V Правил електропостачальник, окрім іншого, має право на: своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів; на відшкодування збитків, які виникли через дії чи бездіяльність споживача. Такі ж права має і постачальник універсальних послуг (5.3.1 глави 5.3 розділу V Правил). Аналогічні положення містить норма ст.57 Закону України «Про ринок електричної енергії». Відповідно до п.5.5.5 глави 5.5 розділу V Правил споживач електричної енергії зобов`язаний, окрім іншого: сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; здійснювати оплату рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору. Аналогічні положення містить норма ст.58 Закону України «Про ринок електричної енергії». Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст.ст.541, 543 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Положеннями ст.9 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року передбачено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. За змістом ст.ст.319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в ході розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Так, відповідно до змісту наведених вище положень законодавства та усталеної судової практики з вирішення спорів про стягнення заборгованості за надані та не оплачені житлово-комунальні послуги підставою для виникнення у споживача житлово-комунальних послуг обов`язку зі сплати їх вартості є в першу чергу наявність між таким споживачем та постачальником послуг або іншим уповноваженим учасником цих правовідносин договору про надання відповідних послуг. Разом з тим, споживачі зобов`язані своєчасно і в повному обсязі оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Останній висновок прямо закріплено і в нормі ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року. При регулюванні правовідносин з надання та споживання житлово-комунальних послуг, у випадку допущення споживачами несплати або несвоєчасної оплати вартості цих послуг, застосовуються також норми ст.625 ч.2 ЦК України, а саме покладення на споживачів-боржників обов`язку зі сплати окрім основної суми боргу також нарахованих на цю суму боргу 3% річних та інфляційних втрат. Наведена правова позиція суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України в постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, правовими висновками Верховного Суду в постановах від 15\~березня 2018\~року по\~справі №401/710/15-ц, від 16 грудня 2020 року по справі №761/32712/17, від 12 липня 2021 року по справі №233/6532/19, від 28 липня 2021 року по справі №\~554/7740/17, а також правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постановах від 16 травня 2018 року по справі №686/21962/15-ц, від 20 вересня 2018 року по справі №751/3840/15-ц, від 07 липня 2020 року по справі №712/8916/17. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи знайшли своє повне підтвердження належними, допустимим, достатніми та достовірними доказами зазначені позивачем в його позові фактичні обставини спірних правовідносин сторін та заявлені позивачем в обґрунтування свого позову підстави, як то існування між сторонами зобов`язальних правовідносин з надання позивачем (виконавець комунальної послуги) та отримання і оплати відповідачами (індивідуальними споживачами) за адресою належної їм на праві спільної часткової власності квартири, житлово-комунальних послуг\~ послуг постачання, розподілу електричної енергії, виконання позивачем свого обов`язку з надання вказаних послуг, а також невиконання відповідачами належним чином свого обов`язку з оплати таких послуг, що призвело до виникнення у відповідачів перед позивачем заборгованості в розмірі, приведеному позивачем в позові та підтвердженому під час розгляду справи. Крім того, з огляду на наведені положення матеріального права та правові висновки суду касаційної інстанції правомірним і обґрунтованим є нарахуванням позивачем відповідачам на суму боргу передбачених ст.625 ч.2 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних. З викладених підстав суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: approved