Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] через свого представника - адвоката Токар О.М. звернулася до суду з даним позовом, в якому просить: надати їй дозвіл на виїзд неповнолітнім дітям [PERSON] та [PERSON] у її супроводі, за кордон без дозволу (згоди) батька неповнолітніх дітей [PERSON] до Республіки Польща, строком з дня набрання рішенням суду законної сили до 01.12.2023 року, або до закінчення оголошеного в Україні воєнного стану. Також просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати на оплату судового збору та витрати на оплату послуг адвоката згідно з розрахунком. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі та мають спільних дітей [PERSON] та [PERSON] , які після розірвання шлюбу проживають разом з матір`ю, яка працевлаштована у Республіці Польща, має там тимчасове місце проживання та на час введення воєнного стану в Україні є необхідність вивезення дітей закордон. В добровільному порядку батько дозволу на виїзд синів до Республіки Польща не надає. Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 02.02.2023 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 22.03.2023 року клопотання відповідача задоволено частково та призначено розгляд цивільної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивачки адвокат Токар О.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити позов з підстав, наведених у позовній заяві. Разом з тим, пояснила, що позивачка з неповнолітніми дітьми знаходиться за кордоном у Республіці Польща. У судовому засіданні відповідач заперечував щодо задоволення позову. Суду пояснив, що на час розгляду справи позивачка з дітьми знаходиться за кордоном і в разі необхідності не заперечує проти надання права матері без його супровіду виїхати разом з дітьми за кордон. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Так, відповідно до вимог ч.ч. 6, 7, 8 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом статей 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 1 ст. 33 Конституції України). За правилами ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, дозвіл на тимчасові виїзди дітей за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Разом з тим, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан, який діє до тепер, в зв`зку з чим, відповідно до абзацу 13 пункту 2-3 із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 383 від 29.03.2022 до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 р. № 57 виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей. Відповідно до копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 12.09.2011 року, [PERSON] , народився [INFO] в селищі Єрки, Катеринопільського району, Черкаської області, батьком якого записано [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 21.03.2013 року, [PERSON] , народився [INFO] в селищі Єрки, Катеринопільського району, Черкаської області, батьком якого записано [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 07.08.2018 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 17.12.2010 року у виконавчому комітеті Єрківської селищної ради, Катеринопільського району, Черкаської області, актовий запис № 21, розірвано. Із ксерокопії паспорта [NUMBER] вбачається, що з 19.05.2015 року місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Із копії довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Звенигородського району Черкаської області від 21.10.2022 року за № 1326 уповноваженому власнику (співвласнику) житлового приміщення [PERSON] , [INFO] встановлено, що до складу сім`ї, зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , входять: [PERSON] , [INFO] , колишній чоловік, не проживає; син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Ураховуючи встановлені обставини, зокрема те, що доказів працевлаштування позивачки, навчання дітей та відомостей щодо місця їх проживання в Республіці Польща суду не надано, а також беручи до уваги той факт, що під час дії воєнного стану в Україні задля безпеки, навчання та гармонійного розвитку своїх неповнолітніх дітей позивачка з неповнолітніми дітьми уже знаходиться за межами України, дозвіл батька на виїзд за кордон неповнолітніх дітей із зазначенням певного періоду, на який має видатися такий дозвіл, що носить тимчасовий характер уже не потрібний, оскільки під час воєнного стану не діє правило, за яким, якщо діти виїжджають у супроводі одного з батьків, то інший має надати нотаріальну згоду на це. Отже, зазначені обставини вказують на відсутність правових підстав для задоволення позову [PERSON] у заявлений нею спосіб щодо ухвалення судового рішення про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітніх дітей у її супроводі та без згоди та супроводу батька, оскільки під час воєнного стану в Україні діти, які не досягли 16-річного віку, перетинають кордон в супроводі, зокрема, одного з батьків на підставі свідоцтва про народження дитини та без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків. Таким чином, враховуючи викладені обставини, позов є необгрунтованим і не підлягає задоволенню. Оскільки в задоволенні позову суд відмовляє повністю, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору та судових витрат на професійну правничу допомогу стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed