Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

Генеральний директор КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради (далі КНП »ТОКПЛ» ТОР) Шкробот В. В. звернувся в суд із заявою про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] . В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що у [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих, а також суттєву шкоду її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від сестри [PERSON] . На підставі цих відомостей [PERSON] була оглянута лікаремпсихіатром [PERSON] у приймальному відділенні КНП «ТОКПЛ» ТОР о 1 год. 47 хв. 04 квітня 2023 року, який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. Також [PERSON] була оглянута комісією лікарівпсихіатрів КНП «ТОКПЛ» ТОР, яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію [PERSON] згідно Закону України «Про психіатричну допомогу». Згода особи на госпіталізацію відсутня. У зв`язку з неможливістю мати згоду [PERSON] на госпіталізацію через те, що вона має важке психічне захворювання, генеральний директор КНП «ТОКПЛ» ТОР просить винести рішення про її примусову госпіталізацію. В судовому засіданні представник КНП «ТОКПЛ» ТОР Чолач Ю. Б. заяву підтримав, просив суд її задовольнити. Пояснив, що [PERSON] знаходиться на обліку у лікаря-психіатра, час від часу у неї відбувається загострення психічного стану, що супроводжується змінами у поведінці, суїцидальним настроєм. Вона порізала кисть правої руки, у відділенні каже, що не хоче жити. Особа, щодо якої розглядається заява [PERSON] повідомила, що згодна лікуватися. Законний представник [PERSON] підтримала заяву про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку її двоюрідної сестри. Прокурор Воловник М. В. також підтримала заяву про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку до КНП «ТОКПЛ» ТОР без її згоди. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив наступне. Як вбачається із висновку комісії лікарівпсихіатрів, [PERSON] поступила в стаціонар повторно в житті, в даному році в ургентному порядку, по направленню бригади швидкої допомоги. З анамнезу хвороби пацієнтки відомо: Родом із робітничої сім`ї, де виховувалось двоє дітей (старший брат страждав розладами психіки, і повісився в 2009 році). Росла в задовільних матеріальнопобутових умовах. Народилась молодшою із 2х дітей. З дитинства відставала у психомоторному розвитку. Говорити почала в 4 роки. Формально закінчила 9 класів. Є інвалідом з дитинства 1 групи. На даний час проживає одиноко, оскільки батьки померли (батько помер декілька років назад, мати близько 2х місяців тому). Вірусний гепатит, туберкульоз, венеричні захворювання заперечує. Неодноразово лікувалася в 8му дитячому відділенні ТОККПНЛ. Протягом останнього місяця відмічає нав`язливі думки щодо суїциду, також неодноразово намагалась скоїти суїцид шляхом порізів на руках, пила таблетки. У зв`язку із черговою спробою суїциду доставлена бригадою швидкої допомоги до приймального відділення КНП «ТОКПЛ» ТОР, звідки черговим лікарем направлена в 5е психіатричне відділення КНП «ТОКПЛ». Психічний статус пацієнтки: В свідомості. Грубо орієнтована в часі, просторі та власній особі. Мовний контакт майже формальний. Не завжди розуміє зміст запитань. Відповіді нечіткі, вибіркові. Мовлення погано модульоване. В розмові тримається невпевнено. Мислення торпідне, малопродуктивне, за конкретнообразним типом. Заявляє, що хоче померти, у зв`язку із смертю матері. Запас знань вкрай низький. Читати, писати не вміє, суттєвих ознак не виділяє, кольорів не знає, пам`ять, інтелект знижені. Емоційно бліда, легко збудлива, тривожна, плаксива. Навики самообслуговування низькі. Вольові процеси не сформовані. До свого стану не критична. 04 квітня 2023 року [PERSON] була оглянута комісією лікарівпсихіатрів у складі: голови ЛКК Бондаренко Олександра, завідувачки кафедри психіатрії, наркології та медичної психології Венгер Олени, в.о. завідувачки 5го психіатричного відділення та лікуючого лікаря Чолача Юрія. Було встановлено діагноз: Важка розумова відсталість. Комісія прийшла до висновку, що обстеження і лікування пацієнтки [PERSON] можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару, а також підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію в психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у зв`язку із наявністю в неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе і суттєву шкоду її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Згідно з вимогами ст. 340 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у заяві про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви додається висновок комісії лікарівпсихіатрів та інші відповідні матеріали. В силу ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» стаціонарна психіатрична допомога психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медикосоціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд. Рішенням Конституційного Суду № 2рп/2016 від 01 червня 2016 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» у взаємозв`язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаряпсихіатра без судового контролю. Статтею 3\~Закону України\~«Про психіатричну\~допомогу» передбачено,\~що кожна\~особа вважається\~такою,\~яка не\~має психічного\~розладу,\~доки наявність\~такого розладу\~не буде\~встановлено на\~підставах та\~в порядку,\~передбачених цим\~Законом та іншими законами України. У відповідності до «Принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги», схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї № 46/119 від 17 грудня 1991 року, в принципі 6 зазначено, що «будьяка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта у примусовому порядку, або особа, вже госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку, може триматися як пацієнт у психіатричному закладі у примусовому порядку тоді й тільки тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, який працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4, наведеного вище, що ця особа страждає на психічне захворювання, і визначить, що: (а) внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам, або (б) у випадку особи, чиє психічне захворювання є тяжким, а розумові здібності ослабленими, відмова від госпіталізації або тримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише за умови госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до принципу найменш обмежувальної альтернативи. Крім цього, згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих,або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» у випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарівпсихіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Разом з тим, суд зазначає, що надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Проте згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: поперше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; подруге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і потретє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою, оскільки воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Судом встановлено, що станом на день звернення генерального директора КНП «ТОКПЛ» ТОР Шкробота В. В. про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] є підстави для такої госпіталізації, які встановлені лікарською комісією, госпіталізація особи до психіатричного закладу відповідає положенням Закону України «Про психіатричну допомогу» та вимогам процесуального законодавства та є необхідною у зв`язку із тим, що у [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих, а також суттєву шкоду її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога, потреби, а обстеження та лікування особи, щодо якої розглядається питання, можливі лише в умовах психіатричного стаціонару, що підтверджено належними та допустимими доказами. Аналізуючи в сукупності викладені обставини, досліджені докази та вимоги законодавства, суд доходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для примусової госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу, а тому заяву генерального директора КНП «ТОКПЛ» ТОР Шкробота В. В. про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] слід задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved