Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі у період з 24.11.2002 року по 15.06.2017 року. Від шлюбу у них є донька - [PERSON] , [INFO] . Донька є повнолітньою, однак вона продовжує навчатись. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.02.2022 року по цивільній справі №727/12053/21 на її користь на утримання повнолітньої доньки [PERSON] було стягнуто з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 13 грудня 2021 року і до досягнення дитиною 23-річного віку. 25 травня 2022 року державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Германом І.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №69094334 на виконання виконавчого листа №727/12053/21, виданого 21.03.2022 року. Заборгованість відповідача зі сплати аліментів, визначена державним виконавцем, становить 21225,80 грн. за період з 13.12.2021 року по 01.11.2022 року, яка станом на сьогодні не погашена. Зазначає, що станом на час подачі позову розмір пені за прострочення сплати аліментів становить 37606 грн. 43коп. Позивачка вважає, що має право на стягнення неустойки (пені) за період з 13.12.2021 року по 01.11.2022 року у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів, але не більше 100 відсотків заборгованості в сумі 21225 грн. 80 коп. А тому просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) в розмірі 21225,80 грн. за прострочення сплати аліментів та понесені судові витрати. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 грудня 2022 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві та у відповіді на відзив, просили задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити повністю у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю. Суд, заслухавши пояснення\~позивачки,\~її представника,\~представника відповідача,дослідивши письмові докази справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.11.2002 року, який розірвано 15 червня 2017 року рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці (а.с. 13-14). Під час шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.8). Згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 лютого 2022 року по справі №727/12053/21 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі грн.) щомісячно, починаючи з 13.12.2021 року і до досягнення дитиною [PERSON] [INFO] , 23-річного віку (а.с. 69-70). Апеляційною скаргою по справі №727/12053/21 рішення першої інстанції у вищезазначеній частині не оскаржувалось. З тексту рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці по справі №727/12053/21 від 23.02.2022 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, [PERSON] приймав участь у справі та подавав заперечення через свого представника. На адресу проживання [PERSON] ( [ADDRESS] ) Шевченківським районним судом м. Чернівці було надіслано поштою рішення по даній справі №727/12053/21 (а.с.39), яке отримане 23.03.2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням з відміткою про його особисте отримання (а.с.41). В подальшому Чернівецьким апеляційним судом було надіслано поштою постанову по даній справі (а.с.43), яку отримано 26.04.2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням з відміткою про його особисте отримання (а.с.42). На виконання рішення суду 23 лютого 2022 року по справі №727/12053/21 було видано виконавчий лист №727/12053/21, який [PERSON] було звернуто до виконання. За вказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження ВП № 69094334, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 69094334 від 25.05.2022 року державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Германом І.В. (а.с. 15-16). У межах даного виконавчого провадження державним виконавцем 01.11.2022 року було видано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів АСВП 69094334, згідно з яким станом на 01.11.2022 борг по аліментах становить 21225,80 грн. (а.с.18-19). 20.05.2022 року старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Несторяком Ю.М. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №69015128 щодо примусового виконання виконавчого листа №727/12053/21 від 18.04.2022 року про стягнення судового збору 908 грн. (а.с. 44), що також підтверджується копією виконавчого листа з відміткою про виконання (а.с. 46-47). [PERSON] перебуває у трудових відносинах із ФОП [PERSON] на посаді менеджера в роздрібній торгівлі непродовольчими товарами, що підтверджується довідкою з місця роботи, виданої ФОП [PERSON] від 13.01.2023 р. (а.с. 33). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отримувати своєчасно необхідний і достатній розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 7 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та ст.196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19. На думку суду, відповідач повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів, суд не знаходить підстав вважати, що заборгованість з виплати аліментів виникла не з його вини. Посилання відповідача про відсутність його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, оскільки на його основне місце роботи виконавчий лист не надходив, не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено, що Першим відділом державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Тодорюку Є.Т. 18.07.2022 року та 12.08.2022 року та ФОП [PERSON] 12.08.2022 року рекомендованим відправленням направлялись постанова від 27.05.2022, винесена при примусовому виконанні виконавчого листа №727/12053/21 від 21.03.2022 року та постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 27.05.2022 року (а.с. 51-54). Матеріали справи свідчать про те, що відповідач був обізнаний про необхідність утримувати дитину та щомісячно сплачувати аліменти на дитину, у тому числі і на підставі отриманого ним відповідного судового рішення. Відповідачу також було відомо про відкрите виконавче провадження по справі №727/12053/21 про стягнення аліментів, оскільки ним здійснено погашення суми судового збору, стягнутого з нього на користь держави по даній справі. Окрім того, про обізнаність відповідача [PERSON] про наявність заборгованості по сплаті аліментів свідчать його твердження надані у відзиві до позовної заяви, що 09 січня 2023 року до отримання позову про стягнення пені по сплаті аліментів та до виклику його у виконавчу службу ним була погашена дана заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01.11.2022 року по виконавчому листу розмір заборгованості боржника [PERSON] , за період з 13 грудня 2021 року по жовтень 2022 року, складає 21225,80 грн. Станом на 11.01.2023 року борг по виплаті аліментів відсутній, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 31) та квитанціями від 09.01.2023 (а.с. 32). Тобто, тримавши розрахунок заборгованості відповідач не оскаржував його у встановленому законом порядку, а також не оскаржував дій державного виконавця, вказана сума заборгованості була сплачена, що свідчить про визнання ним її наявності та розміру. Наявні в матеріалах справи квитанції про перерахування коштів на сплату аліментів, лише підтверджують сплату аліментів у розмірах, зазначеним державним виконавцем у розрахунку заборгованості, та не підтверджують позицію відповідача про повну сплату аліментів в установлених розмірах та своєчасність їх сплати, що давало б підстави для не застосування пені, передбаченої статтею 196 СК України. Враховуючи вищенаведене, відповідачем не надано належних та допустимих доказів неможливості своєчасної сплати аліментів за період з 13 грудня 2021 року по жовтень 2022 року та виникнення заборгованості зі сплати аліментів з незалежних від нього причин. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі 333/6020/16-ц (провадження № 14-61цс18). Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою, яка викладена в постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №334/7702/16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Станом на 13.12.2022 року борг за грудень 2021 року не погашений, тому з січня 2022 року по 13.12.2022 року борг 1225,80грн. ? 335днів ? 1% = 4106,43грн. У лютому 2022 року борг по аліментам за січень 2022 року сумі 2000 грн. по 13.12.2022 року не погашений, відповідно станом на 13.12.2022 р.: борг 2000 грн. х 303 дні ? 1% = 6060,00грн. Березень 2022 року - борг 2000 грн. не погашений по 13.12.2022р. х 275 днів ? 1% =5500,00грн. Квітень 2022 року - борг 2000 грн. не погашений по 13.12.2022р. х 244 дня ? 1% =4880,00грн. Травень 2022 року - борг 2000 грн. не погашений по 13.12.2022р. х 214 днів ? 1% =4280.00грн. Червень 2022 року - борг 2000 грн. не погашений по 13.12.2022р. х 183 дні ? 1% =3660,00грн. Липень 2022 року - борг 2000 грн. не погашений по 13.12.2022р. х 153 дні ? 1% =3060,00грн. Серпень 2022 року - борг 2000 грн. не погашений по 13.12.2022р. х 121 день х 1% =2420,00грн. Вересень 2022 року - борг 2000 грн. не погашений по 13.12.2022р. х 91 день ? 1% =1820,00грн. Жовтень 2022 року - борг 2000 грн. не погашений по 13.12.2022р. ? 61 день ? 1%1220,00грн. Листопад 2022 року - борг 2000 грн. не погашений по 13.12.2022р. х 30 днів ? 1% =600,00грн. А всього сума пені за прострочення сплати аліментів становить: 37\~606 грн. 43коп. Разом з тим, частиною 1 ст. 196 СК України встановлено, що одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Тому, з відповідача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів у розмірі складає 21225,80 грн. Статтею 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Враховуючи те, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 01.11.2022 року становить 21225,80 грн., на підставі положень законодавства наявні правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, за період з 13.12.2021 року по 01.11.2022 року, в розмірі 21225,80 грн., що відповідає 100 відсоткам заборгованості. Що ж стосується стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20400,00 грн., то необхідно зазначити наступне. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~позивачкою [PERSON] \~понесені витрати\~на професійну\~правничу допомогу,\~що підтверджується:договором про надання правової допомоги від 19.12.2022 року, укладеним між [PERSON] \~таадвокатом Чорною С.О. (а.с. 77-78), ордером серії СЕ №1023711 від 20.12.2022 року (а.с. 5), актом прийому-передачі виконаних робіт від 17.03.2023 року (а.с. 68), квитанціями з прибуткового касового ордеру від 17.03.2023 (а.с. 66) та від 05.01.2023 (а.с.67). Адвокат Чорна С.О. витратила 11 годин на написання позовної заяви, відповіді на відзив, адвокатських запитів, клопотань та заяв, на представництво інтересів у суді, консультації, перегляд судової практики з даного питання згідно з актом прийому-передачі виконаних робіт від 17.03.2023 року. Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Тимушем Л.Ф. в судовому засіданні заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, оскільки заявлена сума понесених витрат є неспівмірною із затраченим часом та складністю справи. Крім того, зазначав, що позивачкою не надано орієнтовний (попередній) розрахунок суми судових витрат при подачі позовної заяви, тому просив відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу з позивача. Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. В постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 201/3040/20 зазначено, що частина друга статті 134 ЦПК України вказує лише на право, а не на обов`язок суду відмовити у відшкодуванні судових витрат у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат. Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат. Відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №922/676/21. Попередній (орієнтовний) розрахунок подається стороною у довільній формі. Розрахунок суми судових витрат сторони може як міститись у тексті позовної заяви чи відзиву, так і бути доданий до неї у вигляді окремого процесуального документа. Оскільки, позивачкою в позовній заяві зазначено, що відповідно до п.9 ч.3 ст. 175 ЦПК України судові витрати, які вона понесла становлять 17300 грн., тому твердження представника відповідача про відсутність попереднього (орієнтовного) розрахунку є помилковим. Суд вважає, що судові витрати [PERSON] на оплату послуг правничої допомоги є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим нею часом на надання таких послуг. Заявлений адвокатом розмір правничої допомоги не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. При визначенні розміру правничої допомоги необхідно враховувати також те, що справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, її невеликий об`єм, рівень складності справи на думку суду не вимагав такого обсягу часу, який зазначений адвокатом в акті виконаних робіт, як витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг). Таким чином, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи суд приходить до висновку про наявність підстав\~\~для зменшення розміру витрат та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5 500 грн. Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, від сплати якого позивачка звільнена при пред`явленні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved