Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

До Дніпровського районного суду м.Києва надійшов позов [PERSON] до [PERSON] третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, Оболонська районна у місті Києві державна адміністрація про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.08.2022 р. було визначено головуючого - суддю Гончарука В.П. 01.08.2022 р. у справі була постановлена ухвала про відкриття провадження за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Під час підготовчого судового засідання відповідачем було заявлено зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] третя особа Оболонська районна у місті Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей та сім"ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та визначення способу у вихованні дитини матері. Під час судового розгляду провадження за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] третя особа Оболонська районна у місті Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей та сім"ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та визначення способу у вихованні дитини матері, відповідно до ухвали суду від 4 квітня 2023 р. було закрито на підставі п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України. Відповідно до позовних вимог позивач [PERSON] просить суд : визначити місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] разом нею; розірвати шлюб , який було укладено між [PERSON] та [PERSON] , що був зареєстрований 5 квітня 2019 року Дніпровським районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 5 квітня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. В шлюбі народився син [PERSON] [INFO] . Спільне життя позивача з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на шлюб, сім`ю, ведення спільного господарства. Шлюбно-сімейні відносини припинено, спільне господарство не ведеться, проживають окремо, внаслідок чого збереження сім`ї неможливе. Крім того після припинення шлюбно - сімейних стосунків малолітній [PERSON] постійно проживає з позивачем по справі, яка займається його вихованням, опікується про нього, створила всі належні умови для проживання, виховання та навчання свого сина, в зв`язку з чим просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з нею. В судовому засіданні позивач та її представник наполягали на задоволені позову з обставин викладених в позовній заяві, наголошуючи на тому, що збереження сім`ї є недоцільним, так - як сторони проживають тривалий період часу окремо, спільного господарства не ведуть, мають різні погляди на побут та сімейне життя, також визначення проживання малотінього [PERSON] буде впершу чергу відповідати інтересам самої дитини, так - як позивач створює всі належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні фактично визнали позовні вимоги позивача не заперечували щодо розірвання шлюбу , визнавши той факт, що збереження сім`ї є недоцільним та суперечить інтересам як відповідача так і позивача та строку на примирення не потрібно, а також не заперечували того факту щоб малолітній син [PERSON] проживав разом з позивачем [PERSON] , з врахуванням висновку органу опіки та піклування Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації від 3 березня 2023 р., але прри цьому висловили надію на те, що позивач [PERSON] не чинитеме перешкод у спілкуванні відповідача з їх спільним сином [PERSON] . Представники третьої особи Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації в зал судового засідання не з`явився але надав до суду заяву в якій просив слухати справу у відсутність представника третьої особи та прийняти рішення з врахуванням висновку органу опіки та піклування Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації від 3 березня 2023 р. №104 -1491. Суд заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи дійшов наступного, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як убачається з матеріалів справи, що 5 квітня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 5.04.2019 р. ( актовий запис 634) В шлюбі у сторін народився син [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження ( актовий запис 2306 від 11.09.2019 р.). Як було встановлено судом, що спільне життя позивача з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на шлюб, сім`ю, ведення спільного господарства. Шлюбно-сімейні відносини припинено, спільне господарство не ведеться, проживають окремо, внаслідок чого збереження сім`ї неможливе. Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Також як було встановлено, що після припинення шлюбно - сімейних стосунків малолітній [PERSON] проживає разом з позивачем по справі в орендованій квартирі за адресою [ADDRESS] , позивач має постійний дохід, що підтверджується податковою декларацією платника податків ФОП. Відповідно до висновку Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації від 3.03.2023 р. №104-1491, вбачається, що малолітньому Матвію у вказаній вище квартирі [ADDRESS] створені належні умови проживання та позивач задовольняє потреби свого сина для його розвитку та виховання, з врахуванням викладеного орган опіки та піклування Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] [INFO] разом з матір`ю, а також вказаним висновком були визначені способи участі батька ( відповідача) у вихованні сина. Відповідно до ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Також статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України слідує, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З врахуванням викладеного суд дійшов висновку що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з нею знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та підлягають задоволенню. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України . На підставі викладеного,

Outcome: approved