Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення з Державної казначейської служби України 125 236,95 грн на відшкодування шкоди. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 18.01.2021 р. було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на його користь 125 236,95 грн. Виконавчий лист було подано на виконання у Покровський відділ державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), а в подальшому передано Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), тривалий час рішення не виконувалося, а в подальшому у зв`язку із введенням воєнного стану виконавчі дії припинено, отже за тривале невиконання судового рішення відповідач повинен нести матеріальну відповідальність. Ухвалою суду від 03.08.2022 р. у справі відкрито провадження. Відповідачем Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) подано відзив на позовну заяву; відповідач, заперечуючи проти позову про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури,у відзиві зазначив, що на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження № 63177563 від 01.10.2020 р., до складу якого входять 119 виконавчих проваджень на загальну суму 14 090 315,39 грн, зокрема, виконавчий лист № 226/2745/20, виданий Димитрівським міським судом Донецької області 18.02.2021 р. щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь [PERSON] заборгованості за належними йому при звільненні сум у розмірі 83 961,35 грн без утримання обов`язкових податків та зборів, середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 40 434,80 грн без утримання податку та інших обов`язкових платежів; середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 26.11.2020 р. по 18.01.2021 р. в сумі 40 434,80 грн без утримання податку та інших обов`язкових платежів; судові витрати в сумі 840,80 грн, а всього 125 236,95 грн, дата відкриття провадження 04.03.2021 р. (АСВП № 64731248). В рамках зведеного виконавчого провадження вжиті заходи примусового виконання рішення, на теперішній час задовольняються вимоги стягувачів щодо виплати заборгованості із заробітної плати та інші вимоги, пов`язані з трудовими правовідносинами, за виконавчими документами, що надійшли 15.01.2021 р., тобто виконавчі дії поводились та проводяться у межах зведеного виконавчого провадження в порядку надходження виконавчих документів. Відповідачем Державною казначейською службою України подано відзив на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, надані в справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 18.02.2021 р. у справі № 226/2745/20 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь [PERSON] стягнуто: заборгованість за належними йому при звільненні сум у розмірі 83 961,35 грн без утримання податку та інших обов`язкових платежів; середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 26.11.2020 р. по 18.01.2021 р. в сумі 40 434,80 грн без утримання податку та інших обов`язкових платежів; судові витрати в сумі 840,80 грн, а всього 125 236,95 грн. Рішення набрало законної сили 18.02.2021 р., виконавчий лист виданий 18.02.2021 р. (а.с. 15). Позивач, звертаючись із вимогами про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури, свої вимоги обґрунтовує статтями 15, 16, 23, 1176 ЦК України. Згідно статті 15 ЦК України «Право на захист цивільних прав та інтересів» кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України «Захист цивільних прав та інтересів судом» кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно частин першої, другої, шостої статті 1176 ЦК України «Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду» шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у виді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Втім загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади передбачені нормами статтей 1173, 1174 ЦК України (правова позиція, висловлена Верховним судом України у постанові від 25.05.2016 р. у справі № 6-440цс16). Згідно частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Такі способи захисту цивільних прав характеризується чітко визначеним суб`єктом - заподіювачем шкоди, якими є відповідні державні органи чи їхні посадові і службові особи. Підставою для подання такого позову є прийняття незаконних рішень, незаконні дії чи бездіяльність зазначених органів, що призвели до заподіяння шкоди особі. Також відповідно до статтей 1173-1175 ЦК України така шкода відшкодовується незалежно від вини цих органів (осіб), і у таких справах суд, по-перше, має встановити невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування вимогам закону чи іншим правовим актам; по-друге, встановити, чи порушуються суб`єктивні цивільні права й охоронювані законом інтереси фізичної або юридичної особи цим рішенням, дією чи бездіяльністю. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Згідно пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Згідно статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» в иконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців. Отже, предметом доказування у даній справі є неправомірна бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)при здійсненні виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні № 63177563 від 01.10.2020 р., що складу якого входить виконавчий лист № 226/2745/20, виданий 18.02.2021 р. Димитрівським міським судом Донецької області 18.02.2021 р. щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь [PERSON] 125 236,95 грн, дата відкриття провадження 04.03.2021 р. (АСВП № 64731248), факт нанесення такою неправомірними діями/бездіяльністю відповідача шкоди позивачу у розмірі 6125 236,95грн, наявність причинно-наслідкового зв`язку між нанесеною шкодою та діями/бездіяльністю відповідача. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Відзив Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на позовну заяву [PERSON] свідчить про те, що в рамках зведеного виконавчого провадження вжиті заходи примусового виконання рішення, на теперішній час задовольняються вимоги стягувачів щодо виплати заборгованості із заробітної плати та інші вимоги, пов`язані з трудовими правовідносинами, за виконавчими документами, що надійшли 15.01.2021 р., тобто виконавчі дії поводились та проводяться у межах зведеного виконавчого провадження в порядку надходження виконавчих документів згідно частини другої статті 46 Закону України «Про виконавче провадження», за якою вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі якщо стягнутої суми недостатньо для задоволення в повному обсязі всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми. Вимоги стягувачів щодо виплати заборгованості із заробітної плати та інші вимоги, пов`язані з трудовими правовідносинами, задовольняються в порядку надходження виконавчих документів, втім доказів, які б відповідали вимогам, визначеним статтями 76, 77 ЦПК України, допущених дій/бездіяльності при виконанні судового рішення Димитрівського міського суду Донецької області від 18.02.2021 р. у справі № 226/2745/20 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення з боку державних виконавців Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) позивачем не надано. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про стягнення з Державної казначейської служби України 125 236,95 грн на відшкодування шкоди суду надано в якості письмових доказів копії: сторінок паспорту позивача, його картки платника податків, виконавчого листа. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача про стягнення з Державної казначейської служби України 125 236,95 грн на відшкодування шкоди не знайшли свого підтвердження належними доказами. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed