Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 28 вересня 1996 року. Від даного шлюбу мають двох дітей, один з яких не досягнув повноліття ( [PERSON] , [INFO] ). Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, ведення спільного господарства між ними припинено. В даний час шлюб існує лише формально, подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам кожного з них. На підставі наведеного просить розірвати шлюб та визначити місце проживання дитини з відповідачем. До початку судового засідання позивачем на адресу суду подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій він підтримує вимоги щодо розірвання шлюбу, просить їх задовольнити та залишити за ним судові витрати у справі, вимоги щодо визначення місця проживання дитини просить залишити без розгляду по причині відсутності спору між сторонами. Відповідач у письмовій заяві позов у частині розірвання шлюбу визнає, проти задоволення вказаних вимог не заперечує, розгляд справи просить здійснювати без її участі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов, з урахуванням уточнених вимог, підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 28 вересня 1996 року, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міськвиконкому, актовий запис № 1067 (а.с. 4). Від даного шлюбу мають двох дітей, один з яких неповнолітній [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю встановлено, що проголошена Конституцією охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими. Як встановлено судом, сторони втратили почуття взаємної любові, поваги, шлюб існує лише формально. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сім`ї, а також беручи до уваги заперечення позивача щодо збереження сім`ї, визнання позову відповідачем та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд дійшов висновку, що позов, у частині розірвання шлюбу, підставний та підлягає до задоволення. За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Зважаючи на положення п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, вимоги в частині визначення місця проживання дитини залишаються судом без розгляду. На підставі наведеного та

Outcome: partial