Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У березні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 15 вересня 2002 року у виконкомі Бочаницької сільської ради Гощанського району Рівненської області зареєструвала шлюб з відповідачем, про що було зроблено актовий запис № 06. У шлюбі сторони мають одну дитину, яка вже досягла повноліття. Позивач, посилаючись на приписи ст.ст. 24, 56, 110, 112 Сімейного кодексу України, просить розірвати шлюб з відповідачем, оскільки спільне життя з останнім не склалось та шлюбні відносини припинені вже понад рік. Як зазначила позивач у позові, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, відповідач зловживає спиртними напоями та постійно чинить щодо неї насильство, що виражається в погрозах, образах та нецензурній лайці по відношенню до неї та підриває стан її психологічного та фізичного здоров`я. За такі дії відповідач неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Як наслідок сторони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільного господарства, тому подальше спільне життя та збереження сім`ї, на переконання позивача, є неможливим та суперечитиме їх інтересам. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на розірванні шлюбу, оскільки за вказаних у позовній заяві обставин, не убачає подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини, а тому бажання зберегти сім`ю та примиритися у неї відсутнє. Відповідач позов не визнав, заперечив обставини щодо зловживання ним алкоголем та вказав на те, що бажає примиритися та зберегти сім`ю. Процесуальні дії у справі. 21 березня 2023 року ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Заслухавши позивача та відповідача, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на таке. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 15 вересня 2002 року, судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] 15 березня 2002 року зареєстрували шлюб у виконкомі Бачаницької сільської ради Гощанського району Рівненської області, про що було зроблено актовий запис № 06. Також судом установлено, що у шлюбі сторін народився сини, який на даний час досяг повноліття. Позивач, вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу, звернулася до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права. Спірні правовідносини з приводу припинення шлюбу, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 11 Сімейного кодексу України (далі СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, що визначено ч. 3 ст. 105 СК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - факту припинення між сторонами шлюбних стосунків та формальність існування шлюбу, який не виконує свого прямого призначення, суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно та подальше спільне проживання лише суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення. При цьому судом враховуються аргументи позивача, наведені нею в позові на підтвердження підстав для його задоволення, та підтримані у судовому засіданні, зокрема щодо фактичного припинення подружніх відносин через протилежність поглядів на шлюб та сім`ю, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході дослідження зібраних по справі доказів та не спростовані відповідачем у судовому засіданні. Що стосуються аргументів позивача з приводу зловживання відповідачем алкогольними напоями та притягнення останнього до адмінстративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, то такі аргументи судом відхиляються з огляду на відсутність їх підтвердження належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України. Суд зауважує, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу у відповідності до ст. 24 СК України не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач, скористалась своїм правом на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу та наполягає на такому, відмова у задоволенні позову за таких обставин, на переконання суду, буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд, приймаючи до уваги відсутність у подружжя на утриманні неповнолітніх дітей на час розгляду справи, не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення, на чому наполягав відповідач у судовому засіданні, при цьому виходить з наступного. Згідно із ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Судом береться до уваги категоричне заперечення позивача щодо надання строку на примирення подружжю та її небажання шлюбу з відповідачем. При цьому, суд звертає увагу, що поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, а тому при вирішення питання чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства суд застосовує положення ст. 24 СК України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу. Отже, при категоричній незгоді позивача на примирення, суд вважає що надання такого строку на примирення буде суперечити ст. 24 СК України. При цьому суд зважає на те, що аргументи відповідача не містять наведення обставин, якими такий обґрунтовує можливе примирення подружжя та вжиття ним відповідних дій для такого примирення. З огляду на зазначене, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю.

Outcome: approved