Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 420 875, 94 грн заборгованості за договором позики та 4208,76 грн понесених судових витрат по сплаті судового збору. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 11.12.2021 відповідач взяв у нього в позику грошові кошти в сумі 227 571,30 грн, що еквівалентно 8382 доларів США, які зобов`язався повернути до 11 червня 2022 року. На підтвердження вказаної позики між ними укладено договір позики №К111221-2 та відповідач власноручно написав розписку від 11 грудня 2021 року. За період з 11.12.2021 по 13.10.2022 відповідачем було сплачено 10 000 грн, що еквівалентно 350 доларів США. Станом на день звернення до суду з позовом відповідач своїх зобов`язань не виконав у повному обсязі, у зв`язку з чим він вважає, що відповідач зобов`язаний повернути йому суму боргу, грошовий еквівалент якого визначений в іноземній валюті та становить 8382 доларів США, а сума, що підлягає сплаті у гривнях, має бути визначена за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу та становить 325 296 грн. Також відповідач повинен виплатити йому неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості за кожен календарний день існування простроченої заборгованості, нарахованої з 12 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року у сумі 95 579,94 грн. Просить суд стягнути на його користь борг у національній валюті за офіційним курсом НБУ на дату подання позову, який становить 40,50 грн за 1 долар США. Отже сума боргу в доларах становить 8032 доларів США, а у національній валюті - 325 296 грн та 95 579,94 грн - неустойка, а всього 420 875, 94 грн. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 листопада 2022 року провадження у справі відкрито для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача [PERSON] - адвокат Плачинда К.О. у судовому засіданні у режимі відео конференції підтримав позов за викладених у ньому обставин. . Представник відповідача [PERSON] - адвокат Щербак О.В. у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково у сумі 227 571 грн. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 11 грудня 2021 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у сумі 227 571,30 грн, що еквівалентно 8382 доларів США і останній власноручно написав розписку, з якої вбачається, що він зобов'язувався повернути кошти до 11 червня 2022 (а.с.4, 5). Докази на підтвердження повернення даної позики станом на час розгляду справи відсутні. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст.1046-1047 ЦК України, а також правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц, вбачається, що підтвердженням факту передачі грошей є розписка і в такій ситуації не обов`язково укладати окремий договір позики або нотаріально посвідчувати підпис боржника. Крім того, суд зазначає, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №483/1953/16-ц Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Пунктом 11 договору передбачено, що позичальник зобов`язаний сплачувати проценти у розмірі 1% від загальної суми заборгованості за кожен календарний день існування простроченої заборгованості. Як вбачається з договору позики позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики відповідно до графіку повернення грошових коштів до 11 червня 2022 року. З розрахунку вбачається, що відповідач частково здійснив сплату боргу у сумі 10 000 грн за період з 11.12.2021 по 13.10.2022. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 1 відсотку від загальної суми заборгованості за кожен календарний день існування простроченої заборгованості в сумі 217 571,30 грн (227 571,30 -10 000=217 571,30) за період з 12 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року у суміі 91 379,95 грн (217 571,30 х 42 х 1%). Щодо вимоги позивача про стягнення залишку боргу за договором позики у сумі 325 296 грн, слід зазначити наступне. 16 листопада 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 301/2052/18, провадження № 61-7786св21 (ЄДРСРУ № 107533325) досліджував питання щодо грошового зобов`язання, визначеного в еквіваленті до іноземної валюти. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання, що грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України), але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України. Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти. Згідно частини другої статі 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України). Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16)». Судом встановлено, що відповідно до договору позики від 11 грудня 2021 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , та розписки [PERSON] прийняв від [PERSON] 227 571,30 грн, що еквівалентно 8382 доларів США на день укладення договору за встановленим обмінним курсом 1,00 долар США дорівнює 27,15 грн (а. с. 4-5). Відповідно до умов укладеного між сторонами договору позики суму позики визначено в еквіваленті за обмінним курсом: 1,00 долар США дорівнює 27,15 грн на день передачі грошей. Крім того, відповідно до положень пункту 5 договору позики суму позики [PERSON] зобов`язувався повернути [PERSON] готівкою частинами за встановленим графіком, платежами по 9421,05,00 грн, що еквівалентно 347,00 доларів США, до 11 числа кожного наступного місяця, та 180 466,05 грн строком до 11 червня 2022 року, у порядку та умовах, передбачених цим договором. Таким чином, розмір періодичних платежів, які повинні були сплачуватися позичальником, також визначено за обмінним курсом 1,00 долар США дорівнює 27,15 грн на день передачі грошей. Зазначені положення договору позики відповідають положенням статті 533 ЦК України. Така ж правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року, згідно якої встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ураховуючи умови договору та положення статті 533 ЦК України, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог у частині обчислення заборгованості по курсу долара 40,50 грн за 1 долар, оскільки предметом договору позики є 227 571,30 грн, що еквівалентно 8382 доларів США, за встановленим сторонами обмінним курсом 1,00 долар США = 27,15 грн, і саме таку суму грошових коштів відповідач отримав від позивача, що визнається самим позивачем у позові. Тому посилання позивача на курс НБУ станом на 13 жовтня 2022 року 40,50 грн за 1,00 долар США є таким, що суперечить умовам укладеного сторонами договору позики. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в сумі 217 571,30 грн (227 571,30 -10 000=217 571,30) та 91 379,95 грн - неустойки, а всього стягнути 308 951,25 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 420 875, 94 грн, судом стягнуто 308 951,25 грн, тобто позовні вимоги задоволені на 73,40% (308 951,25 х 100 : 420 875, 94 =73,40%), що є підставою для стягнення на користь позивача з відповідача 3089,23 грн судового збору (4208,76 х 73,40: 100 =3089,23).

Outcome: partial