Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та їх обґрунтування. 17.11.2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідачки борг спадкодавця перед кредитором. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до договору № б/н від 03.10.2007 [PERSON] отримав кредит у розмірі 1600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 13000 гривень. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Спадкоємцями після його смерті є особи, які мали право подати заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини у строк з 11.05.2017 року по 11.11.2017 року. [PERSON] постійно проживала разом з померлим і таким чином, на переконання позивача, прийняла спадщину. Вказана обставина підтверджується даними копій паспортів позичальника та відповідачки, де адреса реєстрації зазначена: [ADDRESS] . 03.10.2017 Банком було направлено претензію кредитора до Нетішинської державної нотаріальної контори Хмельницької області, відповідь ним було отримано 10.11.2017 року. 23.06.2021 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких Банк пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Позивач вказує, що відповідачка [PERSON] є спадкоємицею, яка прийняла спадщину, та яка не відмовилася від неї, тому, виходячи з положень ст. ст. 1281, 1282 ЦК України зобов`язана повернути Банку борг, який мав на дату своєї смерті спадкодавець [PERSON] за кредитним договором № б/н від 03.10.2007 року, що становить 6228 гривень 21 копійку, який складається з заборгованості за тілом кредиту. Зважаючи на те, що [PERSON] добровільно не сплатила заборгованість спадкодавця за кредитним договором у повному розмірі Банк вимушений був звернутися до суду з даним позовом. На підставі наведеного позивач, посилаючись на ст.ст. 608, 1054, 1218, 1219, 1268-1270, 1281, 1282, 1296 ЦК України, просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.10.2007 року в сумі 6228 гривень 21 копійку та судові витрати. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24.11.2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 29.03.2022 року задоволено клопотання представника відповідача Жуковського О.В. про витребування оригіналів документів кредитної справи [PERSON] 12.04.2022 року до суду надійшов лист АТ КБ «ПриватБанк» про неможливість виконання ухвали суду про витребування доказів, надання оригіналів кредитної справи, у зв`язку з введенням воєнного стану та призупинення Банком передачі та вилучення оригіналів документів з архіву. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] та їх обґрунтування. 18.05.2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) в якому просить стягнути з відповідача 6904 гривні 19 копійок безпідставно набутих коштів. В обґрунтування позову посилається на те, що 03.10.2007 року її чоловік [PERSON] підписав заяву про отримання банківських послуг. В подальшому АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неналежне виконанням [PERSON] умов договору, звернулося до суду з позовом про стягнення з неї, як спадкоємиці, заборгованості яка виникла за вказаним кредитним договором. Відповідно до долучених Банком до позовної заяви матеріалів, станом на день смерті [PERSON] загальна заборгованість позичальника перед АТ КБ «ПриватБанк» склала 6228 гривень 21 копійку. Однак, після смерті позичальника [PERSON] , в період з 13.05.2017 року по 20.02.2019 року позивачкою в рахунок погашення заборгованості спадкодавця сплачено на користь АТ КБ «ПриватБанк» 6904 гривні 19 копійок. Зважаючи на те, що між позивачкою та відповідачем не існувало договірних зобов`язань, відповідач АТ КБ «ПриватБанк» набуло зазначені грошові кошти без достатньої на те правової підстави, а тому зобов`язано їх повернути. На підставі наведеного позивачка, посилаючись на норми ст. 1212 ЦК України, просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 6904 гривні 19 копійок, які останній набув без достатньої на те правової підстави, а також судові витрати. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23.05.2022 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 25.11.2022 року до суду надійшов відзив представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» на позовну заяву [PERSON] . У відзиві представник просила застосувати у справі за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову, якщо суд прийде до висновку про наявність підстав для задоволення таких позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що строк позовної давності з якого позивачка дізналася про ймовірне порушення її прав розпочав свій відлік з моменту коли вона здійснила погашення за зобов`язаннями померлого чоловіка та відповідно закінчився 14.05.2020 року. Крім того, представник Мельник В.М. зазначила, що позивачкою не надано жодного належного доказу на підтвердження того, що саме вона здійснювала погашення заборгованості померлого позичальника. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28.02.2023 року справи за позовами АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] об`єднано в одне провадження. На виконання ухвали Нетішинського міського суду Хмельницької області від 13.03.2023 року, Нетішинського державною нотаріальною конторою 03.04.2023 року суду надано копії матеріалів спадкової справи №65/2017 відкритої після смерті [INFO] [PERSON] 10.04.2023 року до суду надійшла заява представника позивачки [PERSON] - адвоката Жуковського О.В. про зменшення позовних вимог в частині суми грошових коштів, які [PERSON] просить стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» як безпідставно набуті з 6904,19 гривень до 6550 гривень. Інші процесуальні дії у справі судом не проводилися. Позиція представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» на стадії судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Мельник В.М. позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором спадкодавця підтримала. Пояснила, що станом на 20.09.2017 року, день направлення претензії кредитора спадкодавця [PERSON] до Нетішинської державної нотаріальної контори в порядку ст. 1281 ЦК України, його заборгованість за кредитним договором б/н від 03.10.2007 року складала 11078,21 гривень. В подальшому, заборгованість за кредитним договором частково погашалася до лютого 2019 року і станом на 14.06.2021 року, день формування листа-претензії на ім`я спадкоємиці [PERSON] , її розмір склав 6228,21 гривень. Відповідачка - [PERSON] , як спадкоємець після смерті позичальника [PERSON] , зобов`язана задовольнити вимоги кредитора на вказану суму. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно набутих коштів представник АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Мельник В.М., як представник відповідач, такі вимоги не визнала, просила суд відмовити в їх задоволенні. Зазначила, що долучені [PERSON] до матеріалів справи копії квитанції на поповнення кредитного рахунку не свідчать про те, що погашення заборгованості яка виникла за померлим [PERSON] здійснювала саме [PERSON] , однак суми поповнення, які надходили на погашення заборгованості за кредитним договором враховані банком при формуванні розрахунку заборгованості спадкодавця [PERSON] . Крім того, представник АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Мельник В.М. просила застосувати до спірних правовідносин з приводу повернення безпідставно набутих коштів строки позовної давності, посилаючись на те, що з моменту коли на думку позивачки [PERSON] , вона довідалась про порушення її прав минуло більше трьох років. Позиція представника відповідача [PERSON] на стадії судового розгляду. В судовому засіданні адвокат Жуковський О.В., як представник відповідачки, позовні вимоги АТ КБ «ПривтБанк» не визнав. Зокрема зазначив, що у заяві-анкеті позичальника [PERSON] від 03.10.2007 року на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також не зазначено і строку повернення кредиту (користування ним). З долучених до позовної заяви Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт та Умов і правила надання банківських послуг неможливо встановити, що саме з цими Тарифами та Умовами було ознайомлено позичальника та він погодився з ними підписавши анкету-заяву. Відсутні також підстави вважати, що Банк при укладенні договору з [PERSON] дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодженні із споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк. Лише те, що позичальник почав користуватися кредитними коштами не свідчить про обізнаність з умовами договору. За таких обставин наведені в позові АТ КБ «ПриватБанк» аргументи є необґрунтованими та не підтвердженими належними та допустимими доказами. Крім того, послався на те, що долучені АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви копії письмових доказів оформлені з порушенням вимог ч.4 ст.95 ЦК України та п.5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації, а тому є недопустимими. Щодо позовних вимог [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про повернення безпідставно набутих коштів, адвокат Жуковський О.В., як представник позивачки [PERSON] , позовні вимоги підтримав з урахуванням заяви про їх зменшення. Пояснив, що майно, а саме грошові кошти у розмірі 6550 гривень набуті АТ КБ «ПриватБанк», з яким [PERSON] не пов`язана жодними договірними правовідносинами щодо такого майна, без правової на те підстави, а тому у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачці отримане майно як безпідставно набуте. Що стосується заяви представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності зазначив, що про порушення свого права позивачка [PERSON] дізналася у 2022 році отримавши копію позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, до суду з позовом про повернення безпідставно набутих коштів звернулася у травні 2022 року, в межах строку позовної давності. Обставини справи. Мотиви суду та застосовані норми права, що регулюють спірні правовідносини. Заслухавши пояснення представників сторін, встановивши фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача на них, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що відповідно до договору № б/н від 03.10.2007 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. На підтвердження своїх вимог до матеріалів справи позивач надав суду заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» підписану позичальником (арк.спр.45-56). Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Після укладення договору між позивачем і відповідачем, відповідно до вимог ст. 509 ЦК України, виникли певні зобов`язання, що є правовідносинами, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити) гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ці зобов`язання згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] шляхом підписання заяви про отримання кредитної карти «універсальна», було укладено в письмовій формі кредитний договір. Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд вважає, що долучені до позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» копії документів є належними та допустимими доказами, оскільки норми ЦПК України не містять вимоги щодо необхідності оформлення документів, долучених, зокрема до позовної заяви, у відповідності до вимог ДСТУ 4163-2020. Відповідно до положень п. 5, 6 ст. 95 ЦПК України учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. За таких обставин суд не вбачає підстав для визнання долучених до позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» доказів недопустимими, а тому факт укладення між сторонами кредитного договору є доведеним. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Нетішинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 13.05.2017 року, актовий запис №87 (арк. спр. 214). 20.09.2017 року АТ КБ «ПриватБанк» до Нетішинської державної нотаріальної контори, в порядку ст. 1281 ЦК України, направлено претензію кредитора у якій зазначено про те, що боржником [PERSON] , який помер [INFO] , у повному обсязі не виконані кредитні зобов`язання у зв`язку з чим за ним перед банком рахується заборгованість у розмірі 11078,21 гривень (арк.спр. 67). Листом від 13.10.2017 року завідувачем державної нотаріальної контори Мельником А.П. повідомлено АТ КБ «ПриватБанк», що після смерті [INFO] [PERSON] , 06.09.2017 року відкрито спадкову справу за № 65/2017. Спадкоємці померлого будуть повідомлені про наявність заборгованості перед Банком (арк.спр. 68). Як вбачається з копій матеріалів спадкової справи, які надані на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, спадкоємець 28.10.2017 року була ознайомлена з претензією кредитора від 20.09.2017, відповідно до якої зобов`язання боржника [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором б/н від 03.10.2007 року не виконано, у зв`язку з чим за ним перед Банком рахується заборгованість у розмірі 11078,21 гривень (арк. спр.226). Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Водночас згідно до ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2)право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3)право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Виходячи з положень ч. 1 ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Якщо протягом однієї доби померли особи, які могли б спадкувати одна після одної, спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з них. Якщо кілька осіб, які могли б спадкувати одна після одної, померли під час спільної для них небезпеки (стихійного лиха, аварії, катастрофи тощо), припускається, що вони померли одночасно. У цьому випадку спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з цих осіб. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місце знаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом (ст. 1221 ЦК України). Частиною першою статті 1222 ЦК України, визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч. 1 ст. 1258 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 ст. 1261ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1281 ЦК України (в редакції на час спірних правовідносин, до внесення змін в редакції Закону № 2478-VIII від 03.07.2018 року) передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення кредитором вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 11.07.2018 року у справі № 495/1933/15-ц). Як вбачається з матеріалів спадкової справи, 06.09.2017 до Нетішинської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого була відкрита спадкова справа, що підтверджується відповідними довідками зі Спадкового реєстру та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи (арк. спр. 213, 216-217). При цьому, син померлого [PERSON] та дочка [PERSON] подали заяви про відмову від спадщини після смерті батька. 21.08.2019 року [PERSON] державним нотаріусом Нетішинської державної нотаріальної контори Хмельницької області Мельником А.П. видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] (арк.спр.228). Отже, наведені обставини свідчать про те, що єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] який прийняв спадщину є дружина останнього - [PERSON] . В судовому засіданні, з пояснень представника позивача адвоката Мельник В.М., розрахунку заборгованості за договором № б/н від 03.10.2007 року, претензії кредитора та листа-притензії до спадкоємця, встановлено, що станом на дату смерті позичальника [PERSON] його заборгованість перед Банком за кредитним договором №б/н від 03.10.2007 року становила 12778,21 гривень, на момент формування претензії кредитора, в порядку ст. 1281 ЦК України, станом на 31.08.2017 року така заборгованість становила 11078,21 гривень, а на момент формування лита-претензії на ім`я спадкоємиці [PERSON] станом на червень 2021 року заборгованість склала 6228,21 гривень. Оскільки зобов`язання боржника з повернення кредиту входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора. Саме на підставі норм ст.ст. 1281, 1282 ЦК України позивач АТ КБ «ПриватБанк» заявив вимоги до спадкоємця [PERSON] . Враховуючи, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] позивач (кредитор) пред`явив свої вимоги до спадкоємців в межах визначеного ст. 1281 ЦК України строку, а тому суд приходить до висновку, що із зазначених підстав позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення із [PERSON] , як спадкоємиці, заборгованості за кредитним договором спадкодавця [PERSON] в сумі 6228,21 гривень, підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про повернення безпідставно набутих коштів суд зазначає наступне. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка, набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, у наслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення статті 1212 ЦК України. Як зазначалося вище 03.10.2007 року [PERSON] підписав заяву №б/н про отримання банківських послуг у вигляді відкриття карткового рахунку з кредитним лімітом. [INFO] [PERSON] помер. 20.09.2017 року АТ КБ «ПриватБанк», в порядку ст. 1281 ЦК України, до Нетішинської державної нотаріальної контори, направлено претензію кредитора у якій зазначено про те, що боржником [PERSON] , який помер [INFO] , у повному обсязі не виконані кредитні зобов`язання у зв`язку з чим за ним перед банком рахується заборгованість у розмірі 11078,21 гривень (арк.спр. 67). Листом від 13.10.2017 року завідувачем державної нотаріальної контори Мельником А.П. повідомлено АТ КБ «ПриватБанк», що після смерті [INFO] [PERSON] , 06.09.2017 року відкрито спадкову справу за № 65/2017. Спадкоємці померлого будуть повідомлені про наявність заборгованості перед Банком (арк.спр. 68). Як вбачається з копій матеріалів спадкової справи, які надані на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, спадкоємець 28.10.2017 року була ознайомлена з претензією кредитора від 20.09.2017, відповідно до якої зобов`язання боржника [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором б/н від 03.10.2007 року не виконано, у зв`язку з чим за ним перед Банком рахується заборгованість у розмірі 11078,21 гривень (арк. спр.226). Таким чином, АТ К «ПриватБанк» у строки встановлені статтею 1281 ЦК України повідомило спадкоємицю [PERSON] - [PERSON] про наявність боргових зобов`язань. Розмір заборгованості спадкоємиця не оспорювала. [PERSON] у своїй позовній заяві, а її представник в судовому засіданні не заперечували той факт, що в період з 13.05.2017 року по 20.02.2019 року [PERSON] здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором спадкодавця [PERSON] , однак посилаються на те, що між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» не було договірних зобов`язань, такі грошові кошти набуто відповідачем без достатніх на те правових підстав. У статті 1281 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Тлумачення статті 1281 ЦК України свідчить, що вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року у справі № 585/2836/16-ц (провадження № 61-187св19) вказано, що "оскільки зі смертю боржника грошові зобов`язання включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до боргових зобов`язань. Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а також припинення таких зобов`язань. У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. У постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 183/2018/17 (провадження № 61-3796св19) зазначено, що "статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20 (провадження № 61-9358св21) зазначено, що: «одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна». Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 статті 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст.78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд зазначає, що розгляд цивільних справ проводиться в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Виходячи із змісту ст. ст.4, 265 ЦПК України позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню. Тому, оцінюючи в сукупності всі досліджені у справі докази в межах позовних вимог [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про повернення безпідставно набутих коштів, суд дійшов висновку, що в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження обставини, з якими закон пов`язує можливість стягнення з відповідача АТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у розмірі 6550 гривень у відповідності до вимог ст. 1212 ЦК України оскільки, обставини щодо набуття відповідачем грошових коштів без достатніх правових підстав - не доведені. Щодо застосування строків позовної давності про які заявлено представником відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в межах позовних вимог [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про повернення безпідставно набутих коштів, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Якщо судом позовні вимоги визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст.267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму). Аналогічний висновок зроблено у постанові ВП ВС від 07.08.2019 по справі № 2004/1979/12 (14-194цс19). Виходячи з вимог ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач, даний висновок зазначено у постанові ВП ВС від 22.05.2018 року у справі № 369/6892/15-ц, пункти 138-140 постанови ВП ВС від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16). З огляду на вищезазначені положення законодавства та встановлені судом обставини відсутні підстави для застосування позовної давності до позовних вимог [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про повернення безпідставно набутих коштів, оскільки судом встановлено відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Щодо судових витрат. Згідно з ч. 1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, п.1, 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Зважаючи на те, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] задоволено, позивачем понесено витрати на оплату судового збору в розмірі 2270 гривень, що підтверджено належними доказами, то такі витрати підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивача. Витрати які понесла позивачка [PERSON] , у зв`язку із зверненням до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», слід залишити за нею, оскільки в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved