Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідачів. Позивач [PERSON] просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що позивач [PERSON] з 22.02.2023 року є власником квартири [ADDRESS] . В належній їй квартирі зареєстрований чоловік колишньої власниці квартири відповідач по справі [PERSON] , який не є членом сім`ї позивача, у квартирі фактично не проживає з 2012 року, виконати умови договору купівлі продажу від 22.02.2023 року та добровільно знятися з реєстрації не бажає, чим створює перешкоди у користуванні правом власності. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не надав. Заяви (клопотання) учасників справи. 21.04.2023 року представник позивача адвокат Мигальчич Л.А., яка діє в інтересах позивача [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2023 справу передано на розгляд на судді Голяні О.В. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.03.2023 року відкрито провадження по справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Позивач [PERSON] з 22.02.2023 року являється одноосібною власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджено копією договору купівлі - продажу від 22.02.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В. зареєстрованого в реєстрі за №429, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №323687067 від 22.02.2023 року. Відповідно до п.11 умов вказаного вище договору купівлі - продажу квартири від 22.02.2023 року, продавець [PERSON] зобов`язалась у строк до 27.02.2023 року провести зняття з реєстрації осіб, які зареєстровані у відчужуваній квартирі. З довідки заступника начальника відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 23.03.2023 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту про непроживання особи за місцем реєстрації від 24.02.2023 року, вбачається, що в квартирі [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , з грудня 2012 року, не проживає. Оцінка Суду. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК)). Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319, 391 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із положенням ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивач є одноосібним власником квартири [ADDRESS] Виходячи із порівняльного аналізу ст. ст. 383, 391, 405 Цивільного кодексу України та ст. ст. 64, 150, 156 Житлового кодексу, слід дійти висновку, що положення ст.ст.383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї. Право користування чужим майном може бути встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Будь-які правочини, на підставі яких відповідач був би наділений правом на користування спірною квартирою (найм, оренда, тощо) не вчинялись. Відповідач спільним побутом, родинними відносинами із позивачем не пов`язаний і в будинку не проживає, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даній справі надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для припинення права відповідача користування житловим приміщенням. З іншої сторони відповідачем в судове засідання не надано доказів, що він проживає в спірній квартирі, користуються нею, доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в спірній квартирі. При цьому, відсутність відповідача свідчить про те, що він має інше місце проживання, а матеріали справи підтверджують те, що він не є власником житла, а тому припинення права користування відповідача не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є спів розмірним із переслідуваною законною метою по захисту прав позивача на власність, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві». Виходячи з вищевикладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved