Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

У грудні 2022 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що [PERSON] 30.04.2020 року звернулася до Чернівецької міської філії Чернівецького обласного центру зайнятості, як шукаюча роботу за сприянням у працевлаштуванні. У зв`язку з відсутністю підходящої роботи їй було надано статус безробітної. В подальшому, 30.04.2020 року [PERSON] власним підписом підтвердила, що ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного. 04.05.2020 року наказом НТ 200504 відповідачці було призначено виплату допомоги по безробіттю, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу від 2 до 6 років 55% середньої заробітної плати на 360 календарних днів з 30.04.2020 року по 24.04.2021 року та розпочато виплату. Разом з тим, за наслідками проведеного обміну інформацією між Державною службою зайнятості та Пенсійним фондом України, проведеного розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, які оформлені актом Чернівецької міської філії Чернівецького обласного центру зайнятості №10 від 04.02.2021 року, було встановлено, що [PERSON] під час перебування на обліку як безробітна з 30.04.2020 року по 04.02.2021 року відносилася до категорії зайнятого населення, оскільки знаходився у трудових відносинах з КП "Муніципальна охорона" з 27.11.2020 року, оскільки згідно наказу КП "Муніципальна охорона" №458-к від 26.11.2020 року [PERSON] прийнято на роботу охоронником 3 розряду з 27.11.2020 року. Таким чином, перебуваючи на обліку в Чернівецькій міській філії Чернівецького обласного центру зайнятості [PERSON] були приховані відомості про її перебування у трудових відносинах з КП "Муніципальна охорона" й відповідно [PERSON] не мала законного права перебувати на обліку як безробітна та отримувати допомогу по безробіттю, а тому сума отриманої нею допомоги по безробіттю, є такою, що незаконно отримана та підлягає поверненню. Зокрема, за час перебування на обліку з 27.11.2020 року по 29.12.2020 року на розрахунковий рахунок [PERSON] перераховано допомогу по безробіттю в сумі 9035 гривень 41 копійки й відповідно на момент звернення до суду кошти [PERSON] не сплачені, хоча вона була повідомлена 11.02.2021 року про добровільне повернення коштів в сумі 9035 гривень 41 копійки, а тому як наслідок ненадходження коштів завдає збитків державі в особі Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, крім того порушуються інтереси держави, як гаранта забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг та матеріального забезпечення. Посилаючись на те, що відповідачка в добровільному порядку відмовляється повернути борг, просив стягнути з [PERSON] кошти, що були виплачені їй, як допомога по безробіттю протягом періоду з 27.11.2020 року по 29.12.2020 року в розмірі 9035 гривень 41 копійки на користь Чернівецького обласного центру зайнятості та суму сплаченого судового збору. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Просив суд позов задовольнити. Не заперечував щодо ухвалення заочного рішення по справі. В судове засідання відповідачка не з`явилася, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена судом про час та місце розгляду справи, а саме розміщенням оголошення на офіційному сайті суду про виклик останньої до суду. Про причини неявки суд не повідомила. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за її відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Так, в силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи убачається, що 30.04.2020 року [PERSON] звернулася до Чернівецької міської філії Чернівецького обласного центру зайнятості про надання їй статусу безробітної та виплати допомоги по безробіттю (а.с.5-6). Відповідно до заяви про надання статусу безробітного [PERSON] підтвердила, що не відноситься до зайнятого населення відповідно до ст.4 Закону України "Про зайнятість населення" та через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. Відповідачка була ознайомлена з правами та обов`язками безробітної та відповідальністю за подання недостовірних даних та відомостей. В подальшому, на підставі заяви про призначення виплати допомоги по безробіттю від 30.04.2020 року [PERSON] було надано статусу безробітного та 04.05.2020 року наказом НТ200504 (а.с.8) та призначено виплату допомоги по безробіттю, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу від 2 до 6 років, а саме 55% середньої заробітної плати на 360 календарних днів з 30.04.2020 року по 24.04.2021 року та розпочато їй виплату в сумі 9035 гривень 41 копійки (а.с.13). Разом з тим, за наслідками проведеного обміну інформацією між Державною службою зайнятості та Пенсійним фондом України, а також на підставі акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення Чернівецької міської філії Чернівецького обласного центру зайнятості від 04.02.2021 року №10, встановлено, що [PERSON] відносилася до категорії зайнятого населення, оскільки перебувала в трудових відносинах з Комунальним підприємством Виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Муніципальна охорона» (а.с.10-11). Так, згідно п.1 ч.1 ст.45 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі зайнятості особи. Крім того, абзацом 4 підпункту 1 пункту 30 Порядку реєстрації перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу затвердженого Постановою КМУ від 19.09.2018 року №792 (норма діяла на момент правовідносин) передбачено, що центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг). Відповідно до наказу КП «Муніципальна Охорона» №458-к від 26.11.2020 року [PERSON] прийнято на роботу охоронником 3 розряду з 27.11.2020 року (а.с.11). Згідно до ч.2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи зареєстровані у встановленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до ч.4 ст.38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що «строк давності в разі стягнення штрафних санкцій, передбачених Законами та Законом України «Про зайнятість населення», адміністративних штрафів, а також інших випадків заборгованості перед Фондом не застосовується». Таким чином, перебуваючи на обліку в Чернівецькій міській філії Чернівецького обласного центру зайнятості [PERSON] були приховані відомості про її перебування у трудових відносинах з КП "Муніципальна охорона" й відповідно [PERSON] не мала законного права перебувати на обліку як безробітна та отримувати допомогу по безробіттю, а тому сума отриманої нею допомоги по безробіттю, є такою, що незаконно отримана та підлягає поверненню. Зокрема, як убачається з матеріалів справи, за час перебування на обліку з 27.11.2020 року по 29.12.2020 року на розрахунковий рахунок [PERSON] перераховано допомогу по безробіттю в сумі 9035 гривень 41 копійки. 11.02.2021 року відповідачці рекомендованим листом з повідомленням про вручення надіслано повідомлення про повернення суми 9035 гривень 41 копійки, в якому запропоновано добровільно повернути кошти (а.с.14), однак дані кошти добровільно не повернуті та як наслідок ненадходження коштів завдало збитків державі в особі Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Також такі дії відповідачки свідчать про порушення інтересів держави, як гаранта забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг та матеріального забезпечення. Так, до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або інших умовах, передбачених законодавством (ст.4 Закону України «Про зайнятість населення»). У відповідності до п.1 ч.1 ст.43 Закону України "Про зайнятість населення", статус безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Частиною 2 статті 43 Закону України "Про зайнятість населення", статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного (ч.3 ст.44 Закону України "Про зайнятість населення"). Згідно п.п.1, 9, ч.1 статті 45 Закону України "Про зайнятість населення", реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі: зайнятості особи; встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг). Як визначено абз. 5 ч. 1ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право стягувати відповідно до Закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг (ч.3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"). Отже, неповідомлення особою обставини, яка не дає право їй для визнання її безробітною, свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та відповідно до ч. 3ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття "є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення. Відповідні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 545/164/17-ц. Згідно з п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по -перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, а також з правовим висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати КЦС ВС від 06 лютого 2019 року, які відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України враховуються судом при ухваленні рішення. Враховуючи наведене, добросовісність безробітного полягає у своєчасному повідомленні відповідного центру зайнятості про втрату ним права на отримання допомоги по безробіттю. Частиною 1 ст.1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Абзацом 1 п.6 Порядку розслідування страхових випадків обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України і Державної податкової адміністрації України № 60/62 від 13.02.2009 року, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку (абз. 3 п. 6 Порядку). Системний аналіз вищевказаних норм свідчить, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг, при цьому підставою для стягнення з відповідача суми виплаченого забезпечення є встановлення умисного невиконання обов`язків та зловживання ними застрахованою особою. Суд звертає увагу, що в поданій заяві про надання статусу безробітного від 30.04.2020 року, відповідачка зазначила, що не відноситься до зайнятого населення та через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, а також остання ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, що визначені Законами України "Про зайнятість населення", «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". Суд констатує, що не подання відповідачкою відомостей про її перебування у трудових відносинах з КП «Муніципальна охорона», є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення нею про виникнення таких обставин свідчить про невиконання нею своїх обов`язків. Разом з тим, суд, не встановив обставин передбачених ст.1215 ЦК України щодо можливості неповернення відповідачем безпідставно набутої допомоги через недобросовісність з його боку. Відтак, суд вважає, що відповідач допустив умисне невиконання обов`язків та зловживання ними, тому в його діях є ознаки недобросовісності, які допускають повернення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю. Такі висновки, узгоджуються з правовою позицією викладеною Верховним Судом у постановах від 06 жовтня 2021 року по справі № 754/17336/19 та від 15 квітня 2020 року по справі 756/16673/17. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2481 грн., підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved