Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача КП «КИЇВПАСТРАНС» на його користь моральну шкоду, заподіяну смертю, у розмірі 500000,00 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 січня 2021 року відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом «МАЗ», державний номерний знак [NUMBER] , який належить КП «КИЇВПАСТРАНС», здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній помер. Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України. Внаслідок смерті [PERSON] заподіяно моральну шкоду його сину [PERSON] , позивачу у справі. Оскільки на момент ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, позивач вважає, що саме на нього покладено обов`язок відшкодувати заподіяну йому моральну шкоду, яку, враховуючи глибину душевних страждань, пов`язаних з втратою батька, оцінює в розмірі 500000,00 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. 08 лютого 2023 року представник відповідача КП «КИЇВПАСТРАНС» - Розум О.В. подав відзив на позов, в якому частково не погодився із заявленими позовними вимогами. Представник відповідача зазначає, що визначений позивачем розмір спричиненої йому моральної шкоди не підтверджений належними доказами, вважає його надмірним. Представник відповідача також зазначив, що відповідач погоджується з тим, що співмірною компенсацією завданої моральної шкоди буде грошова компенсація в розмірі 100000,00 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Брокбізнес», яким виплачено потерпілому моральну шкоду в розмірі 72000,00 грн, КП «КИЇВПАСТРАНС» погоджується компенсувати різницю між вказаною сумою та достатньою, на його думку, грошовою компенсацією моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн, що становить 28 000,00 грн. Протокольною ухвалою суду від 22 лютого 2023 року задоволено клопотання представника відповідача та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ПрАТ «СК «Брокбізнес». Представник позивача Конюшко Д.Б. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують, просять суд їх задовольнити. Третя особа ПрАТ «СК «Брокбізнес» жодних пояснень з приводу даного позову до суду не направила. Представник відповідача Розум О.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, погодився, що з відповідача КП «КИЇВПАСТРАНС» підлягає стягненню моральна шкода за даним ДТП, однак лише розмірі 28 000, 00 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків. 25 січня 2021 року [PERSON] , керуючи автобусом марки «МАЗ», державний номерний знак [NUMBER] , який належить КП «КИЇВПАСТРАНС» автобусному парку № 2, виконуючи рейс за маршрутом № 49, рухаючись по проспекту П. Тичини у м. Києві, зі сторони вул. Шумського у напрямку вул. Дніпровської Набережної, навпроти будинку №4 здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП, пішохід отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до КНП «КМКЛШМД», де від отриманих тілесних ушкоджень [INFO] помер. Дії водія [PERSON] знаходяться у причинному зв`язку з смертю [PERSON] . Вказані обставини встановлені вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року у справі № 755/4846/21, яким [PERSON] було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України. Внаслідок смерті [PERSON] заподіяно моральної шкоди його сину - [PERSON] , який є потерпілим по даній кримінальній справі. Відповідно до Вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року у справі № 755/4846/21 на момент ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з КП «КИЇВПАСТРАНС» і виконував свої трудові обов`язки водія автобуса «МАЗ», державний номерний знак [NUMBER] . Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України). Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини третьої статті 23 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі; зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди; у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини; завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи; гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості; по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 03 серпня 2022 року у справі № 607/11755/20. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 213/2186/16-ц (провадження № 61-2517св19) зроблено висновок, що «при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди». В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 748/359/20 (провадження № 61-8641св21) зроблено висновок, що «будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року в справі №759/11457/17 (провадження № 61-44003св18) вказано, що «згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Верховний Суд зазначає, що з урахуванням підстав позову розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (частина шоста статті 82 ЦПК України). Судом встановлено, що ДТП було спричинено [PERSON] , який на момент ДТМ перебував у трудових відносинах з відповідачем КП «КИЇВПАСТРАНС» та виконував свої трудові обов`язки. Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Крім того, згідно абзацу 3 пункту 6 Постанови №4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року, не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Факт перебування винної у ДТП особи у трудових відносинах з відповідачем встановлено судом та не спростовується відповідачем. Відповідач погоджується сплатити потерпілій особі спричинену його працівником моральну шкоду, однак у значно меншому розмірі. Крім того, у поданому до суду відзиві відповідач посилається на те, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Брокбізнес», яким виплачено потерпілому моральну шкоду в розмірі 72000,00 грн. Згідно полісу №ЕР-200771718 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30 липня 2020 року цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «МАЗ», державний номерний знак [NUMBER] , застрахована у ПрАТ «СК «Брокбізнес», страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 260000,00 грн, за шкоду заподіяну майну - 130000,00 грн. Згідно страхового акту № 98278/1 від 05 січня 2021 року, сума страхового відшкодування за договором № ЕР-200771718 від 30 липня 2020 року, сума страхового відшкодування [PERSON] склала 108804,23 грн, з яких: 29357,98 грн - витрати на поховання, 72000,00 грн - моральна шкода, 7446,25 грн - лікування. Згідно зі статтею 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). У відповідності до пункту 27.3 статті 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. На момент настання страхового випадку розмір мінімальної заробітної плати становив 6000,00 грн, а тому ПрАТ «СК «Брокбізнес» виплачено потерпілому [PERSON] моральну шкоду в розмірі 72 000,00 грн. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, при визначені розміру відшкодування моральної шкоди позивачу, беручи до уваги те, що позивач втратив батька, внаслідок ДТП, поніс значне потрясіння, страждання через смерть близької людини, суд вважає, що вчиненим кримінальним правопорушенням завдано значної моральної шкоди, а тому, враховуючи ступінь вини відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, пов`язаної зі смертю [PERSON] , підлягають частковому задоволенню на суму 28000,00 грн. Вказана сума розрахована шляхом різниці між оціненою відповідачем моральною шкодою в розмірі 100 000,00 грн, яку суд вважає співмірною заподіяній шкоді, та сумою виплаченої страховиком винуватця ДТП моральної шкоди в розмірі 72 000,00 грн, що становить 28000,00 грн. Позивачем не наведено суду жодних доказів, які б слугували підставою для стягнення з відповідача моральної шкоду в розмірі 500000,00 грн. З урахуванням приписів ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial