Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-13 00:00:00

09 листопада 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.04.2019 між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено письмовий договір позики грошових коштів № 17/04, предметом якого було передання боржнику грошових коштів у розмірі 226 400 грн., що на день передання коштів за офіційним курсом НБУ становило 8 500 доларів США. Згідно п. 1.2 договору сторони визначили грошовий еквівалент зобов`язання у доларах США. Відповідно до п. 1.3. Договору, відповідач зобов`язався повернути позичені кошти у строк до 10.11.2019. Як передбачено п.п. 3.1., 3.2. Договору, у разі неповернення у передбачений строк грошових коштів відповідач повинен сплатити штраф у розмірі 25% від неповерненої суми позики та додатково до цього штрафу сплатити відсотки у розмірі 30% річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що станом на час подання позову відповідач не повернув борг за договором позики та ухиляється від спілкування із позивачем, [PERSON] просив судстягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 570 562 грн., з яких 310 760 грн. - розмір заборгованості за договором, 56 600 грн. - штраф за прострочення виконання грошового зобов`язання, 203 202 грн. - відсотки за користування позикою, а також стягнути судові витрати у вигляді судового збору в сумі 5 705 грн. 62 коп. Ухвалою судді від 17.11.2022 витребувано у Національної соціальної сервісної служби України інформацію з Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб щодо відповідача [PERSON] . Згідно відповіді Національної соціальної сервісної служби України від 23.11.2022, станом на 22.11.2022 інформація про [PERSON] у Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб відсутня. Згідно відповіді Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України від 25.11.2022, за наявною у Департаменті інформацією, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи те, що адреса місця проживання відповідача [PERSON] знаходиться у межах територіальної юрисдикції Пологівського районного суду Запорізької області, який на даний час не здійснює свою діяльність, з урахуванням розпорядження голови ВС № 49/0/9-22 від 14.09.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області» зазначена справа підсудна Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя. Ухвалою судді від 09.12.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 02.02.2023 закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Виклик відповідача у судові засідання здійснювався відповідно до положень ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Від відповідача відзиву на позов, а також будь-яких заяв по справі не надходило. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, за наявними у справі матеріалами. [PERSON] , будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, у судове засідання повторно не з`явився. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у справі, на підставі наявних у ній матеріалів, та за відсутності заперечень позивача вважав за можливе ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 25.04.2019 між [PERSON] , як позичальником, та [PERSON] , як позикодавцем, укладено договір позики № 17/04. За умовами даного договору [PERSON] передає у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 226 400 грн., що на день передання грошових коштів становило 8 500 доларів США (за офіційним курсом НБУ на момент укладання договору позики). Сторони у договорі передбачили, що грошові кошти повинні бути повернуті до 10.11.2019, і на день повернення позики сума грошових коштів у національній валюті підлягає зміні прямо пропорційно зміні офіційного курсу НБУ гривні/долара США. Згідно офіційного курсу НБУ станом на 07.11.2022, день подання позову, офіційний курс гривні до долара США становив 36,56 грн. за 1 долар США. Відповідно до акту передання грошових коштів від 25.04.2019, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 226 400 грн., відповідно до п. 1.2. договору позики № 17/04 від 25.04.2019. Станом на день подання позову, борг за договором позики боржником позивачу не повернутий, і, з урахуванням офіційного курсу гривні до долара США та умов договору, сума основного боргу становить 310 760 грн. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ч. 2 ст.1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України). Відповідно до положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Враховуючи те, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами доводи позивача щодо невиконання боржником своїх зобов`язань за договором позики від 25.04.2019 № 17/04, неповернення ним боргу у строк визначений договором, до 10.11.2019, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення основної суми боргу у розмірі 310 760 грн. є законними та обґрунтованими. Крім того, за умовами укладеного між сторонами договору позики, п.п. 3.1., 3.2., при простроченні повернення позики позичальник сплачує штраф у розмірі 25% від неповерненої суми боргу та додатково сплачує відсотки у розмірі 30% річних, виходячи із неповернутої суми боргу за весь строк прострочення. Як передбачено ст. ст. 546, 549, 550, 551 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи те, що відповідач у строк, передбачений Договором, суму позики не повернув, то із нього на користь позивача підлягають стягненню суми штрафу та процентів, у розмірах, що передбачені п.п. 3.1., 3.2. Договору. Так, згідно розрахунку заборгованості, який судом перевірено та відповідачем не спростовано, сума штрафу, передбаченого п. 3.1. договору, становить 56 600 грн., сума відсотків, передбачених п. 3.2. договору, - 203 202 грн. З огляду на встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сума боргу за договором позики у загальному розмірі 570 562 грн., з яких з яких 310 760 грн. - розмір заборгованості за договором, 56 600 грн. - штраф за прострочення виконання грошового зобов`язання, 203 202 грн. - відсотки за користування позикою. На підставі положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 5705,62 грн., сплаченого позивачем за подання позовної заяви до суду.

Outcome: approved