Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача: [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібзавод № 3» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки її виплати. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 19 листопада 2019 року її, [PERSON] , [INFO] , було прийнято на посаду оператора комп`ютерного набору у відділ продажів Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібзавод № 3». 27 січня 2022 року позивачку було звільнено за власним бажанням у зв`язку з доглядом за дитиною. На день звільнення відповідач не виплатив заробітну плату в повному обсязі, тому заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати заробітної плати становить 14\~364,56 грн. (6500,00 грн. за грудень 2021 року + 7\~864,56 грн. за січень 2022 року). За грудень 2021 року позивачу нараховано 6\~500,00 грн., за січень 2022 року 7\~864,56 грн. відповідно до довідки 5-ОК. Позивач останню заробітну плату отримувала за листопад 2021 року. Таким чином заборгованість по заробітній платі становить 14\~364,56 грн.. На адресу відповідача було направлено адвокатський запит на отримання інформації щодо середнього заробітку позивача. Відповіді на запит отримано не було, тому середній заробіток розраховано згідно відомостей, зазначених у довідці про доходи. Так, за останні повні два місяці роботи (листопад та грудень 2021 року) позивачу нараховано 12\~580,89 грн. (6080,89 грн.+6500,00 грн.). Січень 2022 року не враховується, оскільки позивач звільнився 27 січня 2022 року. Кількість робочих днів у листопаді 2021 року 22, у грудня 2021 року 22. Тому середньоденна заробітна плата становить 12 580,89/44=285,93 грн./день. Тому позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібзавод №3» на свою користь: невиплачену заробітну плату у розмірі 14364,56 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 27 січня 2022 року по день винесення рішення по справі виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 285,93 грн. за кожен день затримки. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. В судове засідання представник відповідача не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. ІІ. Процесуальні дії по справі. Ухвалою суду від 17 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 15 листопада 2022 року клопотання позивача\~ [PERSON] про\~витребування доказів\~задоволено. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. IІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що 11 липня 2019 року [PERSON] прийнято до ТОВ «ХЛІБЗАВОД № 3» на посаду оператор комп`ютерного набору у відділ продажів на підставі наказу № 01148/к від 11 липня 2019 року та звільнено 27 січня 2022 року за власним бажанням згідно до ст. 38 КЗпП України на підставі наказу № 08/к від 27 січня 2022 року, що підтверджується копією відомостей про роботу з трудової книжки [NUMBER] (а.с.10). Згідно до копії довідки про доходи [PERSON] , складеної ТОВ «Хлібзавод № 3» зазначено, що загальна сума доходу за період з липня 2021 року по грудень 2021 року становить 36\~686,87 грн. (а.с.11), який складається з наступного: Липень 2021 р. нараховано 6\~080,89 грн.; Серпень 2021 р. нараховано 5\~662,38 грн.; Вересень 2021 р. - нараховано 6\~080,89 грн.; Жовтень 2021 р. нараховано 6\~281,82 грн.; Листопада 2021 р. нараховано 6\~080,89 грн.; Грудень 2021 р. нараховано 6\~500,00 грн. Згідно копії довідки Пенсійного фонду України (форма ОК-5) від 16 вересня 2022 року вбачається, що ТОВ «ХЛІБЗАВОД № 3» було нараховано [PERSON] заробітну плату за листопад 2021 року - 6080,89 грн., за грудень 2021 року - 6500,00 грн., за січень 2022 року 7864,56 грн. (а.с. 12-17). В матеріалах справи міститься копія банківських виписок з ПАТ «БАНК ВОСТОК» з січня 2021 року по серпень 2022 року, згідно яких вбачається, що останні виплати заробітної плати від ТОВ «Хлібзавод №3» позивач отримала 27.01.2022 року (згідно відомості №562 від 26.01.2022 листопад) у розмірі 2000,00 грн.; 03.02.2022 року (згідно відомості №573 від 02.02.2022 листопад) у розмірі 1500,00 грн. та 09.02.2022 року (згідно відомості №585 від 09.02.2022 листопад) у розмірі 1500,00 грн. (а.с.18-53). Згідно довідки №13/1 від 23.02.2023 року, наданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Хлібзавод №3», вбачається, що заборгованість перед [PERSON] становить 10 917,49 грн., середньоденна заробітна плата становить 285,93 грн.. ІV. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ч.1\~ст.21 Закону України «Про оплату праці»,\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1 ст. 94. ч. 5 ст. 95 КЗпП України\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. За ч.1\~ст. 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про суми,\~нараховані та\~виплачені працівникові\~при звільненні,\~із зазначенням\~окремо кожного\~виду виплати\~(основна\~та додаткова\~заробітна плата,\~заохочувальні та\~компенсаційні виплати,\~інші виплати,\~на які\~працівник має\~право згідно\~з умовами\~трудового договору\~і відповідно\~до законодавства,\~у тому\~числі при\~звільненні)\~роботодавець повинен\~письмово повідомити\~працівника в\~день їх\~виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. За ч.1\~ст.117 КЗпП України\~у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Згідно ч.1, 2\~ст.233 КЗпП України\~працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених\~частиною другою\~цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). В рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі №1-13/2013 за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини другої\~статті 233 Кодексу законів про працю України, статей\~1,\~12 Закону України «Про оплату праці»\~зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у системному зв`язку з положеннями статей\~1,\~12 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР\~зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. В п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою КМУ від 08.02.1995 №100. Відповідно до п. 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи-підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Пунктом 8 розділу ІV Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна)заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивач посилається на те, що на час її звільнення у ТОВ «ХЛІБЗАВОД № 3» існувала заборгованість по виплаті їй заробітної плати за грудень 2021 року та за січень 2022 року у сумі 14\~364,56 грн., однак №13/1 від 23.02.2023 року, наданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Хлібзавод №3» заборгованість по заробітній платі становить 10 917,49 грн.. Тому суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення невиплаченої заробітної плати у розмірі 14364,56 грн. підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 10\~917,49 грн.. Щодо позовних вимог стягнення середнього заробітку, суд зазначає наступне Постановою ВСУ від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) наведено висновки щодо розміру виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки. Так, зокрема зазначено, що мета відшкодування, передбаченого\~статтею 117 КЗпП України, полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Розмір цього відшкодування може бути зменшений із врахуванням: 1) розміру простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідно до довідки №13/1 від 23.02.2023 року, наданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Хлібзавод №3» розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] становить - 285,93 грн. Таким чином затримка розрахунку має місце з 28.01.2022 року по день постановлення судового рішення 05.04.2023 року, що складає 297 робочих днів, тому середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за вказаний період становить 84\~921,21 грн. (297 дн. х 285,93 грн. = 84\~921,21 грн.). Відповідно до наведених висновків Верховного Суду, при розгляді даної справи необхідно врахувати принцип пропорційності, а також загальний принцип цивільного законодавства справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч.3 ст.2\~ЦК України). Суд враховує розмір простроченої заборгованості, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права позивача і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат позивача, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. З урахуванням\~\~вказаних обставин справи,\~\~які мають\~\~юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд вважає\~\~справедливим,\~\~пропорційним і таким,\~\~що відповідатиме\~\~обставинам справи, зменшення розміру\~\~суми,\~\~яка підлягає\~\~стягненню\~\~з відповідача за період\~\~затримки\~\~ виплати\~\~належних йому при звільненні сум\~\~по день ухвалення рішення 05 квітня 2023 року до 10\~917,49 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат\~\~позивача,\~\~пов`язаних\~\~із затримкою\~\~розрахунку при\~\~звільненні,\~\~а є лише орієнтовною\~\~оцінкою тих втрат,\~\~які розумно\~\~можна було\~\~би передбачити\~\~з урахуванням статистичних усереднених показників. Вказане відповідає вищенаведеним висновкам Великої Палати Верховного Суду. Тому суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 27 січня 2022 року по день винесення рішення по справі виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 285,93 грн. за кожен день затримки підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 10\~917,49 грн.. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). V. Судові витрати. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 992,40 грн.. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суд зазначає, що позивач надав копію договору №1-27.09/22 про надання правової допомоги від 27.09.2022р., копію додаткової угоди до Договору №1-27.09/22 про надання правової допомоги від 27.09.2022р., копію акту виконаних робіт №1 від 06.10.2022 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 27 вересня 2022р. на суму 5000,00 грн. (підстава: договір про надання правової допомоги №1-27.09/22 від 27.09.2022 року). У зв`язку з вищезазначеним, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача, понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн..

Outcome: partial