Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

У січні 2023 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що з жовтня 2018 року вона працювала у відповідача на посаді бармена. 15 листопада її було звільнено на підставі п.1 ст.36 КЗпП (угода сторін). При звільненні їй було нарахована, але не виплачена, компенсація за невикористану відпустку в розмірі 17\~276,10 грн. Відповідно до норм трудового законодавства всі виплати мають бути проведені у день звільнення. На час подання позову вищевказані кошти на її рахунок не надходили. Просила суд стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 17\~276,10 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2023 року відкрито провадження по справі та справу до розгляду призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У встановлений судом строк сторони не надіслали заперечень щодо такого розгляду справи. Ухвалу про відкриття, позовну заяву з додатками ФОП [PERSON] направлено за місцем реєстрації особи. Відзиву, пояснень, будь-яких клопотань чи заяві від товариства до суду не надходило на час прийняття рішення. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 березня 2023 року здійснено перехід до розгляду справи з викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. У судове засідання відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Письмовий відзив суду не подано, поважних причин неможливості подати відзив не повідомив. Про судове засідання був повідомлений належним чином. При виклик до суду також повідомлявся шляхом розміщення оголошення на сайті суду. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 01 жовтня 2018 року [PERSON] прийнята на посаду бармена у ФОП [PERSON] (наказ №4к від 28 вересня 2018 року), що підтверджено копією трудової книжки [NUMBER] ). Наказом ФОП [PERSON] №1-к від 15 листопада 2022 року [PERSON] звільнено 15 листопада 2022 року з посади бармена за угодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП, що також підтверджено записом у трудовій книжці). За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗПП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У п.2 наказу про звільненні вказано: «Провести остаточний розрахунок [PERSON] і виплатити їй компенсацію за сто днів невикористаної основної щорічної відпустки за період роботи з 01 жовтня 2018 року по 15 листопада 2022 року». Відповідно до повідомлення ФОП [PERSON] про нараховані суми при звільненні №1 від 15 листопада 2023 року грошова компенсація за сто днів невикористаної основної відпустки становить 17\~276,10 грн. На підтвердження своїх позовних вимог [PERSON] також надала суду виписку з карткового рахунку, на яку отримувала заробітну, щодо не надходження коштів в розмірі 17\~276,10 грн. Відповідач, у разі заперечення проти наданого позивачем розрахунку боргу, свого контр розрахунку не надав, зважаючи на обов`язок сторін подавати докази, а суд не збирає докази самостійно, зважаючи на принцип змагальності. Оскільки у суду на час розгляду справи, відсутні інші документи, суд приймає до уваги повідомлення, подане позивачем. Так, при звільненні ФОП [PERSON] мало сплатити компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 17\~276,10 грн. Враховуючи, що позивачу не сплачені грошові кошти, тому позовні вимоги про стягнення 17\~276,10 грн. підлягають до задоволення. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved