Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. В позовній заяві вона посилалася на те, що 20.10.2007 року було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] , яка народилася [INFO] . Спочатку після одруження, їх сімейне життя складалося добре. Проте, вже у 2020 року, шлюбні відносини між ними погіршились. Через те, що кожний із них мав різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства між ними почали виникати сварки, мали місце непорозуміння з різних питань сімейного життя. У зв`язку з тим, що їх сімейне життя з відповідачем не склалося, починаючи з жовтня 2021 року вони почали проживати окремо один від одного, а згодом взагалі перестали спілкуватися, тож саме із жовтня 2021 року вони остаточно не підтримують жодних шлюбно-сімейних стосунків. На сьогоднішній день кожен із них живе своїм життям. Подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, а збереження шлюбу буде суперечити їх спільним інтересам та є недоцільним. Рішення про розірвання шлюбу підтримується також і відповідачем, а отже вказане рішенням є спільним та зваженим. Донька [PERSON] залишиться жити із нею та знаходиться повністю на її утриманні. Спорів про місце проживання дитини та про поділ майна між ними не існує. Позивач у судове засідання не з`явилася, проте подала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON] та судовий збір залишити за нею. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву в якій проси розгляд справи проводити без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно копії свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] виданого 20 жовтня 2007 року, [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб 20 жовтня 2007 року, шлюб зареєстрований Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1080. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище на « [PERSON] ». Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Судом було встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо. За положеннями ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Вирішуючи питання про можливість задоволення позову, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. В даному випадку заходів для відновлення родинних відносин вжито не було, сторони не мешкають однією сім`єю, на примирення не згодні - зазначене свідчить про те, що родина розпалася остаточно, тому позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 105, 110, 112, 114, 115 СК України та

Outcome: approved