Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-13 00:00:00

У липні 2022 року ТОВ «ФК «Паріс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення суми 3% річних та індексу інфляції, мотивуючи його тим, що 19 січня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 002-23068-190113. Згідно з умовами указаного договору банк надав відповідачу кредит, а відповідач зобов`язався повернути його. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області 04 грудня 2018 року ухвалив рішення у справі № 183/6193/17, яким задоволено позов АТ «Дельта Банк» до [PERSON] та стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 78 656,87 грн. 23 квітня 2020 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Паріс» було укладено договір про відступлення права вимоги № 2230/К, відповідно до якого правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «Дельта Банк», зокрема і за кредитним договором № 002-23068-190113 від 19 січня 2013 року, є позивач. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2020 року у справі № 183/6193/17 замінено стягувача з АТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Паріс». Відповідачем в добровільному порядку не виконано рішення суду від 04 грудня 2018 року у справі № 183/6193/17 і тому на суму боргу 78 656,87 грн., яку стягнуто рішенням суду, нараховано 3 % річних у розмірі 7 079,12 грн. та 15 880,84 грн. індексу інфляції на підставі ст. 625 ЦК України. Ураховуючи наведене ТОВ «ФК «Паріс» просило стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 7 079,12 грн. та 15 880,84 грн. індексу інфляції та судові витрати. Ухвалою судді від 29 липня 2022 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачеві строку для усунення недоліків його позовної заяви, що було зроблено позивачем 12 грудня 2022 року. 20 грудня 2022 року на адресу суду надійшла інформація про те, що відповідач за вказаною адресою не зареєстрований. Ухвалою судді від 21 грудня 2022 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін і відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою сторонам було встановлено строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечень. У судове засідання представник позивача не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, в межах, що мають значення для правильного вирішення справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2018 року у справі № 183/6193/17 стягнено з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта-Банк» заборгованість за кредитним договором № 002-23068-190113 від 19 січня 2013 року в сумі 78 656,87 грн., рішення суду набрало законної сили. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2020 року замінено сторону виконавчого провадження Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», зазначивши його стягувачем з виконання рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2018 року у цивільній справі № 183/6193/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Оскільки станом на 13 січня 2022 року рішення суду від 04 грудня 2018 року відповідачем виконано не було, іншого відповідачем не доведено, на його адресу позивачем була направлена вимога про необхідність сплати суму боргу з урахуванням інфляції за весь час прострочення та процентів річних від простроченої суми. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, з яким суд погоджується, заборгованість [PERSON] , у зв`язку з невиконанням рішення суду від 04 грудня 2018 року, з 3% річних за користування грошовими коштами становить 7 079,12 грн., за інфляційними витратами - 15 880,84 грн. за період з 14 січня 2019 року до 13 січня 2022 року. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України та ч. 1, п.п. 1, 3, 4, 7, ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18). Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. За змістом частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином суд визнає такими, що не підлягають доказуванню обставини виникнення зобов`язання у [PERSON] перед ПАТ «Дельта Банк» та суму заборгованості, оскільки такі обставини встановлені рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2018 року у справі № 183/6193/17, а також обставини виникнення у ТОВ «Паріс» прав ПАТ «Дельта Банк» у цьому зобов`язанні на підставі ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2020 року про заміну стягувача. Дослідивши надані позивачем докази на предмет їх належності, достовірності і достатності у взаємозв`язку та в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, відомостей про повне чи часткове виконання зобов`язання за рішенням суду у справі № 183/6193/17 суду не надано, розрахунок заборгованості за зобов`язанням є обґрунтованим та не спростований відповідачем. Відтак, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. У зв`язку задоволенням позовних вимог, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивача у виді судового збору, понесені ним при звернені до суду з позовом - 2481,00 грн., підлягають стягненню з відповідача. Заяв про розподіл інших видів судових витрат не надійшло. На підставі викладеного та

Outcome: approved