Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

В червні 2022 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Лисака О.М. звернувся до суду із позовом до відповідачів Чернігівської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Державної казначейської служби України, в якому просив суд стягнути з Державного бюджету України на користь позивача на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 2000000,00 грн. шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку, а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відносно позивача відбувалось незаконне кримінальне переслідування нібито у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України. В рамках кримінального провадження було проведено ряд протиправних слідчих та негласних слідчих (розшукових) дій, були прийняті незаконні процесуальні рішення, в тому числі по забезпеченню кримінального провадження, що суттєво обмежували права та свободи позивача. Так, 22.03.2013 року СУ УМВС України в Чернігівській області були внесені відомості до ЄРДР № 12013260020000084 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України за фактом вимагання неправомірної вигоди у [PERSON] заступником начальника відділу Держземагенства в Ріпкинському районі Чернігівської області Хрипуном Б.А. В подальшому, 28.05.2013 року СУ УМВС України в Чернігівській області були внесені відомості до ЄРДР № 12013260020000000135 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, за фактом вимагання позивачем спільно із керівником проектної організації [PERSON] неправомірної вигоди за погодження документів у [PERSON] . Постановою прокуратури Чернігівської області від 30.05.2013 року матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013260020000084 та матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013260020000000135, - були об`єднані в одне провадження за № 12013260020000084 про що були внесені відомості до ЄРДР. Крім того, 04.07.2013 року до ЄРДС були внесені відомості за № 12013260020000173 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України за фактом одержання [PERSON] від [PERSON] в якості неправомірної вигоди грошові кошти в сумі 2400,00 грн., які [PERSON] вимагав від нього за погодження проектів землеустрою. Постановою прокурора Чернігівської області від 05.07.2013 року, матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013260020000084 та матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013260020000173, - були об`єднані в одне провадження за № 12013260020000084, про що були внесені відомості до ЄРДС. 03.07.2013 року в службовому кабінеті заступника начальника відділу Держземагенства в Ріпкинському районі Чернігівської області Хрипуна Б.А. був проведений розшук, а також було проведено огляд місця події, в ході якого було оглянуто автомобіль [PERSON] 04.07.2013 року позивача було госпіталізовано до лікарні із гіпертонічною хворобою. 05.07.2013 року позивача було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, а 06.09.2013 року позивачу було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри. Крім того, позивач вказує, що під час розслідування зазначеного кримінального провадження його було незаконно позбавлено права володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.09.2013 року, був накладений арешт на майно позивача, а саме на 1500,00 доларів США, та на грошові кошти в сумі 700,00 грн., які були вилучені в ході проведення обшуку 03.07.2013 року службового кабінету позивача. Крім того, ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18.09.2013 року, відносно позивача було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладено строком на два місяці обов`язки. В подальшому, 27.09.2013 року позивача було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України. 27.09.2013 року позивачу було повідомлено про завершення досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 12013260020000084 від 22.03.2013 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України. Крім того, позивач вказує, що із 26.03.2013 р. по 11.08.2013 р. на підставі ухвал Апеляційного суду Чернігівської області проводились негласні слідчі (розшукові) дії щодо позивача. 01.10.2013 року прокурором Чернігівської області у кримінальному провадженні було затверджено обвинувальний акт відносно позивача у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, який було направлено для розгляду до Ріпкинського районного суду Чернігівської області. Вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06.04.2015 року, було визнано невинуватим [PERSON] та виправдано за ч. 4 ст. 368 КК України, у зв`язку із недоведеністю вчинення обвинуваченим цього злочину. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 27.08.2015 року, вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06.04.2015 року, було скасовано та призначено новий розгляд кримінального проваджена у суді першої інстанції. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 21.09.2015 року, справу було направлено за підсудністю до Чернігівського районного суду Чернігівської області. Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.03.2017 року, [PERSON] було визнано невинуватим та виправдано за ч. 4 ст. 368 КК України в редакції Закону від 18.04.2013 року № 221-VII, у зв`язку із недоведеністю вчинення обвинувачем цього злочину. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 18.05.2018 року, вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.03.2017 року було залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 16.05.2019 року, ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 18.05.2018 року було залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення. Наведене свідчить, що впродовж тривалого часу позивач безпідставно обвинувачувався у вчиненні злочину, та внаслідок незаконних рішень та дій органів досудового слідства, прокуратури та суду позивача було обмежено у правах та свободах, гарантованих законом. Під час перебування справи в провадженні суду відбулось 57 судових засідань, де позивач доводив свою невинуватість за п`ятьма епізодами висунутого обвинувачення. Позивач зазначає, що вказаними незаконними діями та рішеннями держава Україна в особі органу досудового розслідування ГУ НП Чернігівської області та процесуального керівництва прокуратури Чернігівської області та суду, завдала позивачу значної моральної (немайнової) шкоди. Позивач під час досудового розслідування та в ході перебування справи в суді був обмежений у пересуванні, реалізації права власності, а також його нормальні життєві зв`язки були порушені. Після закриття провадженні у справі нормальні стосунки, нажаль, і досі не відновились, та обвинувачення позивача впродовж тривалого часу у тяжкому корупційному злочині завдало позивачу також приниження його честі, гідності, престижу та ділової репутації, а також моральних переживань. Посилаючись на викладене, позивач зазначає про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування, прокуратури та суду, яка ним оцінена в сумі 2000000,00 грн., в зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29.06.2022 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В липні 2022 року від представника відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, а тому не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. Крім того, позивач немає права на відшкодування шкоди, оскільки, вина органів, що здійснювали досудове розслідування не доведена належними доказами. Крім того, із наданих стороною позивача доказів вбачається, що позивач перебував під слідством та судом із 05.07.2013 р. (дата повідомлення про підозру) по 18.05.2018 р. (дата винесення рішення судом апеляційної інстанції), що складає 58 місяців 13 днів, а тому розмір моральної шкоди за вимогами закону становить 379817,00 грн. Проте, позивачем пред`явлено до стягнення моральну шкоду в сумі 2000000,00 грн., що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. В листопаді 2022 року від представника відповідача ГУ НП в Чернігівській області надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що 05.07.2013 р. позивачу було пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України. Позивач пред`явлене йому повідомлення про підозру до моменту звернення матеріалів до суду з обвинувальним актом не оскаржував у передбаченому КПК України порядку. Дійсно, вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.03.2017 року, [PERSON] було визнано невинуватим та виправдано за ч. 4 ст. 368 КК України в редакції Закону від 18.04.2013 року № 221-VII, у зв`язку із недоведеністю вчинення обвинуваченим цього злочину. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 18.05.2018 року, вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.03.2017 року було залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 16.05.2019 року, ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 18.05.2018 року було залишено без змін. Однак, сторона відповідача вказує, що орган досудового розслідування жодним чином прав позивача не порушував, та не завдав позивачу жодної моральної шкоди. Головне управління НП в Чернігівській області не є належним відповідачем у даній справі. Крім того, позивачем належним чином не обґрунтовано та не доведено пред`явлений до стягнення розмір моральної шкоди в сумі 2000000,00 грн., що свідчить про відсутність підстав ля задоволення позовних вимог. В липні 2022 року до суду від представника відповідача Чернігівської обласної прокуратури надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що даний позов не підсудний Голосіївському районному суду м. Києва, оскільки, виправдувальний вирок було винесено Чернігівським районним судом Чернігівської області, а відтак саме до зазначеного суду за вимогами закону має бути поданий даний позов. Крім того, позивачем не наведено конкретних та суттєвих обставин в чому саме виразилась моральна шкода та не надано достатніх доказів на підтвердження факту заподіяння моральних чи фізичних страждань. Також матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт незаконності дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду відносно позивача. Ухвалення судом виправдувального вироку є результатом реалізації сторонами принципу змагальності, встановлених КПК України, а не наслідком незаконних дій під час досудового розслідування. Пред`явлений розмір відшкодування моральної шкоди є завищеним, та нічим об`єктивно не підтверджений, що свідчить про відсутність підстав для його стягнення. Окремо сторона відповідача вказала на пропуск позивачем строків позовної давності щодо стягнення моральної шкоди, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.08.2022 року, у справі було призначено судову психологічну експертизу. Постановою Київського апеляційного суду від 29.11.2022 року, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05.08.2022 року було скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до того ж суду. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.03.2023 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити з викладених в ньому підстав, стягнувши розмір моральної шкоди за період незаконного переслідування позивача в рамках кримінального провадження за період із 22.03.2013 р. по 16.05.2019 р. Представник відповідача Чернігівської обласної прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, та просила в їх задоволенні відмовити. Відповідачі Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, Державна казначейська служба України явку своїх представників в судове засідання не забезпечили. Про розгляд справи повідомлялись належним чином, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] в м. Києві та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта. Відповідно до наказу Головного управління Держземагенства у Чернігівській області від 18.03.2013 року № 136-к, [PERSON] було призначено на посаду заступника начальника Відділу Держземагенства у Ріпкинському районі Чернігівської області з присвоєним 12 рангом державного службовця в порядку переведення з відповідної посади заступника начальника Відділу Держземагенства у Ріпкинському районі Чернігівської області. Наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 05.09.2013 року, [PERSON] було звільнено з посади заступника начальника Відділу Держземагенства у Ріпкинському районі Чернігівської області в прядку переведення для подальшої роботи в Управлінні Держземагенства у Броварському районі Київської області відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП України. 22.03.2013 року СУ УМВС України в Чернігівській області були внесені відомості до ЄРДР № 12013260020000084 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України за фактом вимагання неправомірної вигоди у [PERSON] заступником начальника відділу Держземагенства в Ріпкинському районі Чернігівської області Хрипуном Б.А. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 26.03.2013 року, було надано дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії стосовно [PERSON] шляхом здійснення його аудіо- та відео контролю, на строк до двох місяців. Крім того, ухвалами Апеляційного суду Чернігівської області було надано дозвіл на проведення ряду інших негласних слідчих дій щодо [PERSON] . В подальшому, 28.05.2013 року СУ УМВС України в Чернігівській області були внесені відомості до ЄРДР № 12013260020000000135 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, за фактом вимагання [PERSON] спільно із керівником проектної організації [PERSON] неправомірної вигоди за погодження документів у [PERSON] . Постановою прокуратури Чернігівської області від 30.05.2013 року матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013260020000084 та матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013260020000000135, - були об`єднані в одне провадження за № 12013260020000084 про що були внесені відомості до ЄРДР. Крім того, 04.07.2013 року до ЄРДС були внесені відомості за № 12013260020000173 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України за фактом одержання [PERSON] від [PERSON] в якості неправомірної вигоди грошові кошти в сумі 2400,00 грн., які [PERSON] вимагав від нього за погодження проектів землеустрою. Постановою прокурора Чернігівської області від 05.07.2013 року, матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013260020000084 та матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013260020000173, - були об`єднані в одне провадження за № 12013260020000084, про що були внесені відомості до ЄРДС. 03.07.2013 року в службовому кабінеті заступника начальника відділу Держземагенства в Ріпкинському районі Чернігівської області Хрипуна Б.А. був проведений розшук, а також було проведено огляд місця події, в ході якого було оглянуто автомобіль [PERSON] 04.07.2013 року позивача було госпіталізовано до лікарні із гіпертонічною хворобою, про що свідчить копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого. 05.07.2013 року [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, а 06.09.2013 року позивачу було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.09.2013 року, був накладений арешт на майно позивача, а саме на 1500,00 доларів США, та на грошові кошти в сумі 700,00 грн., які були вилучені в ході проведення обшуку 03.07.2013 року службового кабінету позивача. Крім того, ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18.09.2013 року, відносно позивача було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладено строком на два місяці обов`язки. В подальшому, 27.09.2013 року позивача було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України. 27.09.2013 року позивачу було повідомлено про завершення досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 12013260020000084 від 22.03.2013 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України. 01.10.2013 року прокурором Чернігівської області у кримінальному провадженні було затверджено обвинувальний акт відносно позивача у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, який було направлено для розгляду до Ріпкинського районного суду Чернігівської області. Вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06.04.2015 року, [PERSON] було визнано невинуватим по всьому обсягу пред`явленого йому обвинувачення та виправдано за ч. 4 ст. 368 КК України Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 27.08.2015 року, вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06.04.2015 року було скасовано та призначено новий розгляд кримінального проваджена у суді першої інстанції. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 21.09.2015 року, кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 12013260020000084 від 22.03.2013 року по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України було направлено за підсудністю до Чернігівського районного суду Чернігівської області. Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.03.2017 року у справі № 748/2651/15-к, [PERSON] було визнано невинуватим по всьому обсягу пред`явленого йому обвинувачення та виправдано за ч. 4 ст. 368 КК України (в редакції відповідно до Закону від 18.04.2013 року № 221-VII). Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 18.05.2018 року, вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.03.2017 року було залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 16.05.2019 року, ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 18.05.2018 року було залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення. Позивач в обґрунтування позову вказує на те, що в зв`язку із незаконним пред`явлення позивачу обвинувачення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, незаконним пред`явленням позивачу підозр у вчиненні кримінальних правопорушень, та за час перебування позивача під слідством під час досудового розслідування, і за час розгляду справи в суді, - він зазнав значних моральних страждань, зумовлених постійним стресом, та позивачу заподіяні моральні втрати, спричинені моральними стражданнями, які позивачем оцінені на загальну суму 2000000,00 грн. Заперечуючи проти позовних вимог сторона відповідача вказувала на відсутність достатніх підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивача було визнано не винуватим у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, та виправдано, в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, суд вважає, що позивач незаконно перебував під слідством із 22.03.2013 р. по 16.05.2019 р., включно, що є підставою для відшкодування на його користь моральної шкоди. При цьому, суд звертає увагу на те, що протиправність дій органів досудового слідства під час перебування позивача під слідством не потребує окремого доведення, оскільки, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, як визначено частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», завдана шкода відшкодовується державою у повному обсязі. Крім того, відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Разом з тим, відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода, завдана органами Національної поліції України та прокуратури є підставою для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, а тому підлягають стягненню кошти на відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на підставі статей 1174, 1176 ЦК України. Відповідний правовий висновок щодо застосування статей 1166, 1167, 1176, 1173,1174 ЦК України викладено у правовому висновку Верховного Суду України у постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17. Слід зазначити, що в ході розгляду справи знайшло своє об`єктивне підтвердження те, що позивачу були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний ритм життя. На підтвердження розміру завданих моральних страждань стороною позивача було надано суду висновок експертів КНДІСЕ від 05.01.2023 року № 31635/22-61, який було проведено на замовлення позивача, відповідно до якого експертами було встановлено, що ситуація, що досліджується (незаконне кримінальне переслідування [PERSON] , є психотравмувальною для [PERSON] . Останньому, завдано моральної шкоди умовами ситуації, що досліджується (незаконне кримінальне переслідування [PERSON] ). Розмір грошової компенсації за завдану моральну шкоду [PERSON] становить 162 мінімальні заробітні плати, що установлені на момент розгляду справи. Надані стороною позивача докази в своїй сукупності підтверджують обґрунтування позовних вимог, та повністю спростовують посилання сторони відповідачів про відсутність підстав для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Твердження сторони відповідача про те, що даний позов має розглядатись виключно судом, яким було ухвалено виправдувальний вирок, суд до уваги не приймає, оскільки, такі посилання не ґрунтуються на вимогах закону та суперечать вимогам ч. 4 ст. 28 ЦПК України, відповідно до якої позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Крім того, суд відхиляє доводи ДКС України про те, що казначейство не порушувало прав та обов`язків позивача, не вступало із ним у будь-які правовідносини та не завдало йому жодної шкоди, а тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу іншими суб`єктами, оскільки, виконання рішення суду про стягнення коштів здійснюється ДКС України не з власного рахунку, а з Державного бюджету України у межах відповідних призначень. Також стороною відповідача у відзиві на позов було заявлено про застосування до позовних вимог строків позовної давності, оскільки, позов було пред`явлено із порушенням встановленого законом трирічного строку позовної давності. Однак, варто вказати на те, що за приписами ст. 268 ЦК України, строки позовної давності на пред`явлені позивачем вимоги не поширюються, а тому твердження сторони відповідача про наявність підстав для застосування строків позовної давності не ґрунтуються на вимогах закону та задоволенню не підлягають. При визначенні розміру моральної шкоди, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Аналогічні роз`яснення містяться в п. 14 Постанови Пленуму Верхового суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, згідно яких: розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік», мінімальна заробітна плата із 01.01.2023 року, тобто на час розгляду даного спору по суті, - становить 6700,00 грн. Судом здійснено розрахунок моральної шкоди із врахуванням ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якого моральна шкода, завдана позивачу за період із 22.03.2013 р. по 16.05.2019 р. (2247 днів, тобто 73 місяці 25 днів), - складає суму в розмірі - 494683,25 грн. (489100,00 грн. (73 міс. * 6700,00 грн.) + 5583,25 грн. (25 днів * 223,33 грн.)). Визначаючи розмір відшкодування, суд також враховує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача, як потерпілої особи, і не повинен призводити до його збагачення. Крім того, при встановленні факту моральної шкоди суд також керується критеріями загальнолюдських цінностей, на чому неодноразово наголошував у власних рішеннях ЄСПЛ. Зокрема в п. 74 рішення "Ігнаткіна проти України", констатуючи порушення права заявника на справедливий суду, ЄСПЛ наголосив про необхідність недопущення національними органами невиправданих затримок тривалості провадження - "розумність" тривалості провадження має оцінюватися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, та також важливість предмета спору для заявника. Аналогічний постулат ЄСПЛ наводив в п. 95 рішення у справі "Таран проти України", окремо наголосивши, що розглянувши всі надані йому матеріали справи, Суд вважає, що Уряд не навів жодного факту чи аргументу, здатного переконати його, що така тривалість провадження за обставин цієї справи була обґрунтованою. Зважаючи на власну судову практику з цього питання, Суд вважає, що в цій справі тривалість провадження була надмірною і не відповідає вимозі "розумного строку". Отже, було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див.mutatismutandis $ 67 рішення ЄСПЛ від 25.03.1999 у справі "Пелісьє і Сассі проти Франції" (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення ЄСПЛ від 27.06.1997 у справі "Філіс проти Греції" (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зроблений висновок,що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обгрунтує її розмір. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказала, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обгрунтує її розмір. Дана позиція суду аналогічна позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17 (провадження №12-208гс18). Як визначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого королівства" (Case of ABDULAZIZ, CABALES AND BALKANDALI) моральна шкода, з огляду на її природу, не завжди може бути предметом чіткого доведення. Більш того, право на відшкодування, з урахуванням практики ЄСПЛ, повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв, які надходять на адресу національних судів та ЄСПЛ з України. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги обсяг заподіяної позивачу шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, пов`язаних із перебування позивача протягом тривалого періоду часу під слідством та судом, що безумовно призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, та з огляду на висновки експерта щодо розміру грошової компенсації за завдану моральну шкоду позивачу, суд, із урахуванням засад розумності та справедливості, приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у більшому розмірі, ніж мінімально визначений законом (в даному випадку 494683,25 грн.), і вважає за необхідне визначити його в сумі 670000,00 грн. (100 мінімальних заробітних плат на момент розгляду справи), що, на переконання суду, буде справедливою сатисфакцією потерпілій особі внаслідок дій неправомірного характеру з боку посадових осіб органів державної влади, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із погіршенням психологічного стану позивача та завдання, останньому, моральних страждань, а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Крім того, варто вказати на те, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до статті 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення). Отже, відповідачем у справі є держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження № 12-110гс18. З огляду на викладене, суд вважає, що кошти на відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню на користь позивача із Державного бюджету України.

Outcome: partial