Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між нею та відповідачем 02.07.2009 року було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції прощо зроблено актовий запис №969. Від шлюбу у сторін є двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Причиною розпаду сім`ї послужили ті обставини, що сторони не живуть подружнім життям, у зв`язку з різними поглядами на шлюб та сім`ю. Позивач просила суд шлюб розірвати посилаючись на те, що збереження шлюбу суперечить її інтересам та місце проживання дітей визначити згідно договору, а саме сина залишити проживати з батьком, а доньку з матір`ю. Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06.03.2023 року відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснити у порядку спрощеного провадження, з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась, направила заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, від його представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника, позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 02.07.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Шлюб зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції про що зроблено актовий запис № 969 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 12). Від цього шлюбу у сторін є двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд виходить із встановлених обставин та відповідних їм правовідносин, а також враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зважаючи на це суд знаходить, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки на думку суду дана сім`я розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, а подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивача. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 06.03.2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції та свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 25.01.2021 року виконавчим комітетом Великокучурівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.13,14). Таким чином, судом встановлено, що у сторін є малолітні діти. 15.02.2023 року між сторонами укладено договір про участь у утриманні вихованні та проживанні дітей який посвідчено нотаріально, в якому [PERSON] та [PERSON] , домовилися, що постійним місцем проживання [PERSON] [INFO] є місце постійного проживання батька ( [PERSON] ),а саме: [ADDRESS] , а [PERSON] , [INFO] , є місце постійного проживання матері ( [PERSON] ) а саме: [ADDRESS] . Заявляючи вимогу щодо визначення місця проживання малолітніх дітей позивач просити визначити місце проживання дітей. Разом з тим ні позивач, ні відповідач не надали суду жодних доказів на підтвердження наявності спору про місце проживання дітей та не додано доказів що подружжя проживає окремо, наявні відомості про зареєстроване місце проживання позивача та відповідача , а не про фактичне. Відповідно до ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 і ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу та закладу охорони здоров`я в якому вона проживає. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] , враховуючи вказані норми Закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей не підлягають задоволенню, зважаючи на відсутність спору між батьками дітей про місце їх проживання. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Безспірність позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини свідчить про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Outcome: partial