Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Просив шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований Відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №1452 - розірвати. Визначити місце проживання дітей: - малолітнього [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] . Судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 30 вересня 2011 року між ним, [PERSON] та відповідачем, [PERSON] , був укладений шлюб зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №1452. За час перебування в шлюбі, в них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З лютого 2021 року діти постійно проживають з позивачем. Відповідач не бере участі у їх вихованні, не з`являється в місці їхнього проживання, а лише здійснює поодинокі телефонні дзвінки. Дітьми не цікавиться взагалі. Їхнє з відповідачем подружнє життя втратило спільні інтереси та погляди. Спільного господарства не ведуть, сумісне проживання припинено. З підстав наведених вище, збереження їхньої сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Він доглядає за дітьми, забезпечує їх всім необхідним, слідкує за їхнім здоров`ям, харчуванням, одягом, нормальним психологічним станом тощо. Відповідачка залишила сім`ю, взагалі не здійснює догляд за дітьми, не цікавиться ними, так як не проживає з ними з лютого 2021 року. Він офіційно працевлаштований у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ТІКО», має вільний графік роботи, отримує заробітну плату. Вважає, що проживання дітей з ним буде повністю відповідати інтересам дітей, які мають повне право на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Йому на праві власності належить квартира, яка придбана за його особисті грошові кошти в шлюбі, в якій вони з дітьми спільно проживають, має достатній фінансовий стан для утримання дітей, постійну допомогу своїх батьків у вихованні дітей. З дітьми має гарні відносини, діти доглянуті та фізично активні. В судовому засіданні позивач [PERSON] , представник позивача адвокат Берун Р.В. заявлені позовні вимоги підтримали у межах доводів позовної заяви і просили суд позов задовольнити. Зустрічну позовну заяву [PERSON] не визнали та заперечили проти її задоволення з підстав, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник відповідачки адвокат Гвяздовський А.Є. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] в частині визначення місця проживання дітей з батьком не визнав і просив суд у задоволенні позову в цій частині відмовити, проти розірвання шлюбу між сторонами не заперечив. Пояснив, що мама дітей протягом останніх пів року проживає за кордоном, де працює, заробляє кошти та надає матеріальну допомогу дітям. Свою правову позицію відповідач обґрунтувала у відзиві на позовну заяву, яку підтримав представник відповідачки у судовому засіданні. Справжньою причиною розірвання шлюбу є те, що коли позивачка працювала та заробляла кошти на утримання сім`ї, то позивач в цей час знайшов собі іншу жінку. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дітей з батьком, то відповідач повністю заперечує ці вимоги, вважає їх безпідставними. Підтримав зустрічну позовну заяву, з тих підстав, що [PERSON] переконана, що їхні діти повинні проживати разом зі матір`ю в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Любить своїх синів і має можливість забезпечити їх всім необхідним. Вона постійно слідкує за станом здоров`я дітей, їх розвитком, виховує та піклується про них, у неї з синами психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Поведінка відповідача до членів своєї сім`ї характеризується грубістю. Він емоційний, не врівноважений та схильний до фізичних образ по відношенню до власних дітей. Просила визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] [INFO] з матір`ю, за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. З оглянутої відповіді на відзив, вбачається, що відповідач-позивач [PERSON] не погоджується з доводами позивача-відповідача [PERSON] за первинним позовом , та просить задовольнити її позов. Представник третьої особи Самолюк І.Р. в судовому засіданні вимоги [PERSON] в частині визначення місця проживання дітей з батьком визнала, не заперечила проти їх задоволення, так як таке рішення буде прийняте в інтересах дітей. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] просила відмовити. Підтримала висновок органу опіки та піклування від 30.05.2022 № 08-2414. Ухвалою суду від 13.09.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі, справу призначено до підготовчого засідання з участю сторін. Ухвалою суду від 13.12.2021 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дітей та об`єднано в одне провадження зустрічну позовну заяву [PERSON] зі справою за номером 569/15908/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Ухвалою суду від 02.08.2022р. закрите підготовче засідання, призначений судовий розгляд з викликом учасників справи. Задоволено клопотання представника відповідача-позивача [PERSON] адвоката Гвяздовського А.Є. про виклик та допит у якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яких стороною відповідача-позивача не було забезпечено в судове засідання та не допитано. 30.05.2022 за вх.№08-2414 подано до суду висновок органу опіки та піклування. Заслухавши пояснення позивача-відповідача, представника позивача-відповідача, представника відповідача-позивача,представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30.09.2011року Відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1452. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 760, зареєстрований відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 503, зареєстрований відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції. Батьками вказані - батько [PERSON] , мати - [PERSON] . Судом встановлено, що сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують з лютого 2021 року, спільного господарства, бюджет не ведуть, не мають спільних інтересів і не піклуються один про одного. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині першій статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу - його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до вимог статті 112 СК України, якою визначено підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, судз`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позовупро розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружні стосунки припинені з лютого 2021 р. та не відновлювалися. Сторони проживають окремо. Виходячи з достовірно встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що між сторонами відсутні почуття любові, поваги, взаєморозуміння. Примирення не можливе , оскільки взаємної волі сторін на спільне проживання немає. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно із ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають до задоволення, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя та неповнолітніх дітей, шлюб слід розірвати. Щодо вирішення спору про визначення місця проживання неповнолітніх дітей , суд зазначає наступне. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п.18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Як встановлено статтею 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 30.05.2022 №08-2414 виконавчого комітету Рівненської міської ради, як орган опіки та піклування, щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , виконавчий комітет вважає за доцільне визначити їхнє місце проживання з батьком [PERSON] . Зазначено, що батько [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживав з дітьми за адресою: [ADDRESS] . Це житло подружжям [PERSON] придбане під час шлюбу у 2013 році. Квартира однокімнатна з усіма комунальними зручностями. Помешкання потребує косметичного ремонту. Діти мають місце для сну, занять та відпочинку. Вони забезпечені одягом та взуттям по сезону, шкільним приладдям та технічними засобами для навчання. У зв`язку з запровадженням в Україні воєнного стану батько з дітьми переїхав у с. Дорогобуж до своєї матері. [PERSON] з 2006 року працює монтажником санітарно-технічного устаткування у ТзОВ «ТІКО», має постійний самостійний дохід. За місцем роботи характеризується позитивно. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] зареєстрована фізичною особою-підприємцем. Вид економічної діяльності - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Інформації про свої доходи [PERSON] службі не надала. Малолітні [PERSON] та [PERSON] навчаються у Рівненській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 28. Відповідно до довідки, виданої навчальним закладом, мати [PERSON] з вересня 2021 року не була присутня на батьківських зборах і не відвідувала індивідуальні зустрічі з учителями дітей. Відповідно до характеристик, виданих на дітей, успіхами [PERSON] та [PERSON] в школі цікавиться батько. До школи діти приходять завжди вчасно, мають охайний вигляд, забезпечені всім шкільним приладдям та речами, які необхідні для навчання в школі. Під час бесіди малолітні [PERSON] та [PERSON] пояснили, що проживають з татом. Тато готує їжу, допомагає вчити уроки. До лікаря діти також ходять з татом. Мама з ними не проживає вже кілька місяців. Вона не телефонує, не приїжджає, не цікавиться ними, не передає ніяких подарунків. Хлопці розповіли, що не сумують за мамою, не хочуть з нею жити, бо вона п`є. В цьому році мама не вітала Дениса з днем народження. Діти також повідомили, що якщо мама з татом в подальшому разом проживати не будуть, то вони хочуть залишитись з татом. Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради від 20.04.2022 малолітні [PERSON] та [PERSON] були обстежені психологом Рівненської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 28 на предмет вивчення соціальної пристосованості хлопців, сфери їхніх міжособистісних відносин та сприйняття внутрішньо сімейних відносин з точки зору самих дітей. Результати обстеження [PERSON] показали, що дитина почувається в сім`ї комфортно, асоціює себе з батьком, симбіотичних зв`язків (прагнення завжди бути поруч, отримувати одні емоції на двох) хлопчика з матір`ю не виявлено. Коло ближніх людей [PERSON] - це батько і брат. Результати обстеження [PERSON] показали відсутність симбіотичних зв`язків з матір`ю, що, як правило, є порушенням ідентичності дитини. [PERSON] відокремлює себе від матері, у нього відсутнє бажання уявляти себе як самостійну людину. У дитини виражена емоційна і фізіологічна залежність від батька. Вихованням та навчанням дітей займається батько. Внутрішньо сімейні відносини порушені відсутністю зв`язків з матір`ю. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Рівність прав та обов`язків батьків є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, тому передусім мають бути визначені та враховані інтереси дитини з огляду на об`єктивні обставини спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Твердження відповідачки-позивачки [PERSON] про те, що [PERSON] не врівноважений та схильний до фізичних образ по відношенню до власних дітей не знайшла жодного підтвердження в судовому засіданні, а відтак не заслуговує на увагу. Судом оглянуті надані суду позивачем акти на підтвердження своїх доводів щодо не проживання з лютого 2021 року у кв. [ADDRESS] [PERSON] , які датовані 06.07.2021 року, та засвідчені начальником ОСББ [PERSON] . Суд зазначені докази оцінює критично та до уваги не приймає вважаючи такі докази недостовірними , оскільки складені з порушенням порядку складання актів, які слід було складати комісією та з чітким зазначенням родових ознак осіб, які їх підписали (члени ОСББ, члени правління, сусіди, родичі, тощо) для усунення сумнівів щодо доброчесності та достовірності фактів, викладених у актах. До суду особи , які підписували акти викликалися за клопотанням відповідачки, проте не з`явилися. На підставі вищенаведених достовірно встановлених доказів, суд прийшов до висновку, що діти постійно проживають з батьком з лютого 2021 року за адресою: [ADDRESS] , між батьком та дітьми існують стійкі сімейні відносини, батько підклується про виховання, утримання своїх дітей . Відповідачкою- позивачкою не надано належних, допустимих та достовірних доказів на спростування даного факту. Окрім того, представник відповідачки-позивачки підтвердив, що після оголошення в Україні воєнного стану [PERSON] взагалі виїхала з України, та проживає на території іноземної держави. Враховуючи вищевикладене, висновок органу опіки та піклування, враховуючи думку дітей, щодо бажання проживати з батьком, вік дітей, їхній емоційний та психологічний стан, стан здоров`я, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дітей, а також те, що діти мають з батьком тісний контакт встановивши, що визначення місця проживання дітей разом з батьком не буде суперечити їхнім інтересам, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] в частині визначення місця проживання: малолітнього [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] . Зазначене відповідатиме якнайкращим інтересам дітей, не порушуючи нормальних звичних для них умов. При вирішенні зустрічного позову по суті суд враховує, що відповідачка-позивачка [PERSON] до зазначеного зустрічного позову не долучила жодного доказу, яким обґрунтовувала свої позовні вимоги . Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 даної статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми ЦПК України та в розрізі з текстом зустрічного позову заявленого [PERSON] вбачається, що жодного належного доказу яким остання обґрунтовує свій позов - до нього не долучено. Твердження зустрічного позову мають голослівний характер та містять в собі неправдивий зміст. Вимоги та обгрунтування зустрічного позову повністю спростовуються первісним позовом, поясненнями по даній справі долученими позивачем-відповідачем до матеріалів справи та доказами, які містяться в матеріалах справи. За наведених обставин, враховуючи висновок суду щодо задоволення первинного позову в частині визначенні місця проживання дітей з батьком, суд приходить до висновку, що [PERSON] слід відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви . Визначення місця проживання дітей з батьком не позбавляє матір дітей [PERSON] батьківських прав щодо своїх дітей, права на утримання, виховання, спілкування, надання допомоги щодо їх гармонійного розвитку, які здійснюються шляхом виконання батьківських обов`язків , як то закріплено у ст.ст. 150-155 СК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем-відповідачем [PERSON] судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1823,50 грн. підлягають до стягнення з [PERSON] на його користь. На підставі вищевикладеного ,

Outcome: approved