Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

В листопаді 2022 року позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом, в якому просять: звільнити з - під арешту нерухоме майно, що належало [PERSON] , померлому [INFO] , який накладено 18.03.2014 у виконавчому провадженні 36473906 постановою головного державного виконавця Вiддiлу державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції у Одеський області Герасимчук І.Є., за номером запису про обтяження 50106057 (спеціальний розділ). Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його донька - [PERSON] (згідно свідоцтва про народження [NUMBER] , прізвище змінено згідно свідоцтва про шлюб), син - [PERSON] (згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] ), дружина [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ), які згідно ст.1270 ЦК України, звернулися з відповідними заявами до нотаріуса, про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Згідно листа № 754/02-14 від 25.10.2022 року, виданого приватним нотаріусом Роздільнянського нотаріального округу Одеської області Патраманською Л.М. спадкодавцям - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку з накладенням арешту на все нерухоме майно, що належало [PERSON] . Для зняття арешту рекомендовано звернутися до суду. Даний арешт на майно [PERSON] було накладено згідно постанови Головного державного виконавця Герасимчук І.Є. від 18.03.2014 року у виконавчому провадженні № 36473906 від року, відкритого за виконавчим листом від 05.07.2012 № 2-458/2012, виданого Роздільнянським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 25544,94 грн. У рамках даного виконавчого провадження накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження та хоча вказане виконавче провадження завершено у 2014 році, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.02.2022 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження. 23.01.2023 року до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи: Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», з яких вбачається, що померлий [PERSON] за життя сплатив заборгованість перед банком у розмірі 24544,94 грн. за кредитним договором № ODR0RX09490244від 31.12.2006р. Тому просять розглянути справу у їх відсутність на власний розсуд. 21.02.2023 року на адресу суду від представника позивачів адвоката Теренчука Є.М. надійшла заява про заміну сторони у справі, в якій він просить замінити неналежного відповідача Роздільнянський відділ Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) належним Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», а Роздільнянський відділ Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Також представником позивачів заявлено клопотання про витребування у приватного нотаріуса Роздільнянського нотаріального округу Одеської області Патраманської Любові Миколаївни копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , для долучення до матеріалів справи та огляду в судовому засіданні. Ухвалою суду від 23.02.2023 року замінено первісного відповідача Роздільнянський відділ Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) на належного Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Роздільнянський відділ Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса). Витребувано у приватного нотаріуса Роздільнянського нотаріального округу Одеської області Патраманської Любові Миколаївни копію спадкової справи, заведену після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 01.03.2023 року до суду надійшла спадкова справа №98/2019, заведена після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Відзиву на позов не надходило. Ухвалою суду від 31.03.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивачів надав заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримує та просить скасувати арешт. Представник відповідача в судове засідання не прибув, заяв не подавав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду лист про проведення судового розгляду за його відсутністю. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Роздільнянським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеський області, [INFO] помер [PERSON] , актовий запис № 285 від 25.04.2019 року. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його донька - [PERSON] (згідно свідоцтва про народження [NUMBER] , прізвище змінено згідно свідоцтва про шлюб), син - [PERSON] (згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] ), дружина [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ), які згідно ст.1270 ЦК України, звернулися з відповідними заявами до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Згідно листа № 754/02-14 від 25.10.2022 року, виданого приватним нотаріусом Роздільнянського нотаріального округу Одеської області Патраманської Л.М., спадкодавцям - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , їм відказано у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку з накладенням арешту на все нерухоме майно, що належало [PERSON] . Для зняття арешту рекомендовано звернутися до суду. Даний арешт на майно [PERSON] , було накладено згідно постанови Головного державного виконавця Герасимчук І.Є. від 18.03.2014 року у виконавчому провадженні № 36473906, відкритого за виконавчим листом від 05.07.2012 № 2-458/2012, виданого Роздільнянським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 25544,94 грн. У рамках даного виконавчого провадження накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Дане виконавче провадження відносно [PERSON] було завершено відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчі документи були повернені стягувачу без виконання з правом повторного пред`явлення виконавчого документу 13.06.2015 року. Згідно листа № 18233 від 28.10.2022 року Роздільнянського ВДВС на адресу [PERSON] надати детальну інформацію відносно виконавчих проваджень та надати копію постанови про відкриття виконавчого провадження являється неможливим у зв`язку з тим, що матеріали виконавчого провадження знищено згідно наказу Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008 року «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» п. 9. 9 (який діяв у 2016 році) - строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік, тобто за закінченням терміну зберігання, у зв`язку з чим прийняти рішення про зняття арешту з майна [PERSON] неможливо. Повторно до виконання виконавчий документ не пред`являвся. Для вирішення питання про зняття арешту рекомендовано звернутися до суду. Наявність арешту на майно спадкодавця [PERSON] перешкоджає позивачам як спадкоємцям першої черги за законом оформити спадщину на майно, яке останні успадкували в порядку ст.1268 ЦК України після смерті свого батька, чоловіка та стало підставою для усної відмови нотаріуса видати позивачам свідоцтво про право на спадщину. Положенням ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Згідно положень ст. 50 ч. ч. 2, 3 Закону України «Про виконавче провадження» №606- XIV від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент накладення арешту на майно), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. В силу ч.1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження, виконавчий документ повертається до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Згідно з п 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо). Згідно листа № 18233 від 28.10.2022 року Роздільнянського ВДВС, надісланого на адресу [PERSON] , надати детальну інформацію відносно виконавчих проваджень та надати копію постанови про відкриття виконавчого провадження являється неможливим у зв`язку з тим, що матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням терміну зберігання, у зв`язку з чим прийняти рішення про зняття арешту з майна [PERSON] неможливо. Повторно до виконання виконавчий документ не пред`являвся. Під час здійснення даного виконавчого провадження на майно [PERSON] , як боржника, було накладено арешт, який не був скасований після завершення виконавчого провадження та повернення виконавчих документів стягувачу без виконання. На даний час, факт обтяження власності позивачів (спадкоємців), є втручанням у вільне володіння майном, яке захищено Конституцією України та Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, і може бути здійснено лише на підставі Закону. Згідно письмового пояснення представника АТ КБ «Приватбанк» від 20.01.2023 року, яке було надано до Роздільнянського районного суду Одеської області по справи № 511/2355/22, у [PERSON] дійсно була заборгованість перед даним банком у сумі 24544,94 гривни, але дана заборгованість була сплачена у повному обсязі 05.05.2014 року. Отже, встановленими судом обставинами справи підтверджено належність позивачам майна, як спадкоємцям за законом після смерті [PERSON] , арешт на яке позбавляє спадкоємців можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність відкритого виконавчого провадження та знищення матеріалів виконавчого провадження за терміном зберігання, повне погашення заборгованості перед стягувачем, а також смерть боржника, свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арешту майна боржника, тому зняти арешту з даного майна спадкодавця іншім шляхом ніж звернення до суду спадкоємців боржника з позовною заявою про звільнення майна з - під арешту, неможливо. Тобто, підставою подання позову у справі є спричинення порушення однієї із складових права власності, визначеної ч. 1 ст. 317 ЦК України. За таких обставин, із закінченням виконавчого провадження, арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Таким чином, втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого закінченням виконавчого провадження. Арешт майна боржника [PERSON] , у такому разі, із заходу забезпечення виконання рішення суду, перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 16 ЦК України, загальним способом захисту порушених цивільних прав є припинення дій, які порушують право, та відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Вимоги позивачів, що ґрунтуються на їх правах на спадщину на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в Постанові Верховного Суду України № 6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. У постанові від 22 січня 2020 року у справі № 340/25/19 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що для визначення юрисдикції суду необхідно встановити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності чи іншого речового права, то ці спори слід розглядати за правилами цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин. Оскільки підставою позову позивачка визначила наявність арешту, накладеного на невизначене майно спадкодавця, що перешкоджає їй в оформленні спадкових прав на нерухоме майно, Велика Палата Верховного Суду вважала, що позов спрямований на захист цивільних прав позивачки, пов`язаний з оформленням права власності на спадкове майно та фактично є різновидом негаторного позову, який треба розглядати за правилами цивільного судочинства. Аналогічна позиція викладена у Постанову Верховного Суду у справі № 577/4541/20 (провадження № 61-8240св21) було прийнято 19 січня 2022 року. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Аналогічний висновок міститься в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року. Відповідно до частини 6 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно вирішуються судом. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майне розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Оскільки виконавче провадження № 36473906 від 18.03.2014 року знищене, державні виконавці позбавлені можливості зняти арешт з майна, такий арешт може бути знято лише за рішенням суду, а арешт на майно порушує права позивачів як співвласників майна, так як їх права щодо володіння, користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд зазнають певних обмежень, тому позовні вимоги про зняття арешту з майна є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved