Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання недійним свідоцтв про право на спадщину за законом. На підставу своїх вимог посилається на те, що [INFO] померла його баба [PERSON] . За життя вона склала заповіт яким заповідала позивачу все своє майно. У встановлений законодвством строк позивач не подав заяви про прийняття спадщини, оскільки вважав, що він її фактично прийняв, оскільки проживав разом з спадкодавцем, користувався її майном та мав на руках всі оригінали документів на спадкове майно. У 2022 році позивачу стало відомо, що відповідачка, яка є його матір`ю, достовірно знаючи про наявність заповіту на ім`я позивача, шахрайськими діями оформила все спадкове майно на своє ім`я, оминувши заповіт. Після цього позивач звернувся до Тальнівської державної нотаріальної контори де йому повідомили, що дійсно на ім`я [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на майно яке належало [PERSON] , у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. До початку судового засідання представник позивача позов підтримав повністю та просив суд слухати справу без участі позивача та його представника, проти винесення заочного рішення не заперечив. В судове засідання відповідач не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заперечень на позов не надала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, відповідно до яких суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В судове засідання всі особи, які беруть участь у справі, не з`явились, у зв`язку з чим в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, виходячи з таких доказів: Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть [PERSON] померла [INFO] . Згідно із заповітом від 16.01.2015 р. [PERSON] на випадок своєї смерті заповідала все своє майно [PERSON] . Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.08.2022 р. державний нотаріус Тальнівської державної нотаріальної контори Космін О.В. відмовив представнику [PERSON] - [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] померлої [INFO] на ім`я [PERSON] . Дана постанова мотивована тим, що по закінченню шестимісячного терміну з дня відкриття спадщини в матеріалах спадкової справи була заява про прийняття спадщини за законом подана лише [PERSON] , котра оформила всі необхідні документи та отримала свідоцтва про право на спадщину. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. Згідно з довідкою виконавчого комітету Тальнівської міської ради №214/3 від 04.08.2022 р. [PERSON] проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] до дня смерті [INFO] . На день її смерті за даною адресою буди також зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] державним нотаріусом Тальнівської державної нотаріальної контори Косміним О.В. були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] . Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Ст. 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Згідно п. 212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. П. 1.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вказує, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Згідно з п. 4.14 вказаного Порядку, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Під час розгляду справи було встановлено, що державний нотаріус видав свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] на підставі заяви останньої на доданих до неї документів, однак нотаріусом не було перевірено наявності заповіту на спадкове майно та не перевірено про наявність інших осіб, які на день смерті проживали разом із спадкодавцем. Суд ураховує, що особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, яке за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 року № 916/780/18 свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Таким чином, суд встановив, що оспорені свідоцтва про право на спадщину видані [PERSON] видані з порушенням процедури встановлення кола спадкоємців та порушують прав позивача як спадкоємця за заповітом, а тому суд дійшов висновку про навність законодавчо визначених підстав для визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними. За таких обставин, враховуючи, що позивачем доведено належними та допустимими доказами те, що видачею оспорюваних свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] були порушені його права, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved