Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

08 лютого 2023 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08.08.2009 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей, сина - [PERSON] [INFO] та дочку - [PERSON] [INFO] . Сімейні стосунки з відповідачем не склалися, сторони не можуть знайти порозуміння, оскільки тривалий час між ними виникали сварки та суперечки, що негативно впливають на нормальний психологічний стан сім`ї. Основною причиною розпаду сім`ї є різниця характерів, спільних інтересів, втрата один до одного почуття любові, довіри, взаємної поваги, а також відповідач постійно вживав алкоголь, не займався вихованням дітей. На даний час позивачка та відповідач проживають окремо, вже два роки, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, відповідач не цікавиться своїми дітьми. Таким чином шлюб існує формально. Вважає, що подальше спільне сімейне життя неможливе, тому вона просить шлюб розірвати. 10 березня 2023 року винесено ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подав до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Перевіривши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 08 серпня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції Київської області, зареєстровано шлюб між позивачкою та відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 08.08.2009 року серії [NUMBER] . Від шлюбу мають неповнолітніх дітей, сина - [PERSON] [INFO] та дочку - [PERSON] [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Подружні відносини фактично перестали існувати, втрата почуття любові, взаємоповаги один до одного. Із позову, заяв сторін, поданих на адресу суду встановлено, що подальше спільне проживання між ними є неможливим, сторони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази суд приходить до висновку, що відносини, які склалися між подружжям, вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливим, а тому надання строку на примирення суд вважає недоцільним. Позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи заяву позивачки, її прізвище слід залишити без змін. Враховуючи відсутність заяв позивачки судові витрати слід залишити за нею.

Outcome: approved