Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

Заявники звернулись до Рахівського районного суду Закарпатської області із заявою в порядку окремого провадження про розірвання шлюбу подружжя, яке має дитину, в якій просять розірвати шлюб між заявниками. В обґрунтування заяви заявники зазначили, що 23 лютого 2002 року вони уклали шлюб у виконкомі Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис № 13. Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Заявники не мають наміру продовжувати сімейні відносини, оскільки вони істотно суперечать їх інтересам та вактично ускладнюють їх нормальне існування. Подальше збереження сімейних відносин їх, як заявників суперечить п. 9 ст. 7 Сімейного кодексу України, оскільки такі сімені відносини вже не є добровільними, та істотно суперечать інтересам заявників. Рішення заявників про розірвання шлюбу усвідомлене, добровільне та безпосередньо пов`язане з бажанням припинити подальше подружнє життя. Заявники, вже фактично не підтримують сімейні стосунки, не ведуть спільного господарства. Заявниця, [PERSON] , проживає у фактичному шлюбі з іншим чоловіком, з яким має намір створити сім`ю, тому шлюб заявників вже має лише формальні ознаки. Між заявниками досягло згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільних дітей сина [PERSON] та сина [PERSON] , про що свідчить нотаріально посвідчений договір від 24.02.2023 року. Відповідно до умов вказаного договору, діти [PERSON] та [PERSON] залишаються проживати з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , при цьому мати має право бачитись з ними в порядку передбаченому зазначеним договором. Будь-які спори стосово майна або інших питань між заявниками відсутні. В судове засідання, заявники не з`явились, подали спільну заяву про розгляд справи без їх участі, заяву повністю підтримали. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд даної заяви без представника Рахівського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у Рахівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), проти задоволення заяви не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як вбачається із ч. 3 ст. 293 ЦПК України, справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, розглядаються в порядку окремого провадження. В силу ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року N 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що 23 квітня 2002 року заявники уклали шлюб, що був зареєстрований виконкомом Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, актовий запис №13, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб, від 23 квітня 2002 року, серії [NUMBER] . [INFO] у заявників народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 21 листопада 2006 року, серія [NUMBER] та [INFO] у заявників народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 23 квітня 2014 року, серія [NUMBER] . В судовому засіданні встановлено, що причинами розпаду стало фактичне припинення шлюбних відносин подружжя. Заявники досягли взаємної згоди щодо розірвання шлюбу, а також досягнуто згоди щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання спільних дітей [PERSON] та [PERSON] з укладенням нотаріально посвідченого договору серії НСВ № 571808 від 24.02.2023 року. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що причини, які спонукають їх наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. З врахуванням встановлених обставин, у суду також немає підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, а також враховуючи укладений договір між заявниками щодо визначення місця проживання дітей, заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved