Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

у лютому 2022 року представник позивача адвокат Ієговська А.О. засобами поштового зв`язку надіслала до суду позовну заяву, в якій просить стягнути з відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь [PERSON] , [INFO] , в інтересах якої діє [PERSON] , 170028 гривень страхового відшкодування шкоди, спричиненої втратою годувальника, що належить дочці загиблого, яка на момент смерті годувальника була неповнолітньою. Позов обґрунтувала тим, що 24 квітня 2020 року на ділянці автодороги Одеса-Рені 119+300 км на Т-подібному перехресті відбулася ДТП за участю автомобіля "Камаз" реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який допустив наїзд на мопед марки "Jamaha" без реєстраційного номеру під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер. Станом на дату настання ДТП (24.04.2020), відповідальність водія "КАМАЗ", реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, застрахована не була. За фактом ДТП внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування. Під час досудового розслідування проведено судово-медичну експертизу та висновком експерта № 52 від 16.05.2020 року встановлено, що смерть [PERSON] перебуває у прямому причинному зв`язку із заподіяними йому тілесними ушкодженнями, спричиненими в результаті ДТП, які в єдиному морфологічному комплексі викликали комбінований шок (травматичний, больовий, геморагічний), який привів до смерті. 31.05.2021 року старшим слідчим СУ ГУНП в Одеській області винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під № 12020160000000466 від 24.04.2020 року, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Відповідно до ст. 6 Закону №1961-IV, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода, яка відбулась 24.04.2020 року, трапилась за участю автомобіля "КАМАЗ", реєстраційний номер [NUMBER] , який є зобов`язаним застрахувати свою цивільно-правову відповідальність, відповідно до вимог Закону №1961-IV. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам не застрахована, позивач вирішив відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді регламентної виплати саме від відповідача. Згідно ч.1 ст.1200 Цивільного кодексу України разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його і утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); Частиною 3 ст. 1193 Цивільного Кодексу України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. На час смерті [PERSON] мав на утриманні дочку - [PERSON] , [INFO] , яка на момент ДТП (24.04.2020 року) була неповнолітньою та перебувала на утриманні у загиблого батька, а тому претендує на регламентну виплату, пов`язану із втратою годувальника. Відповідно до ст. 33, ст. 35 Закону № 1961-IV представником за довіреністю [PERSON] 22.06.2020 року було надано МТСБУ повідомлення про ДТП та заяви на здійснення регламентної виплати з усіма необхідними документами. Серед заявлених позивачкою до відшкодування вимог, містились: здійснення регламентної виплати пов`язаної із втратою годувальника, що належить малолітній дитині загиблого [PERSON] 09.07.2020 року заявою про долучення документів на здійснення регламентної виплати було додано оригінал довідки про ДТП №3020116340544217. 28.09.2020 року відповідач повідомив позивача та його представника листом за №3.1 - 01-а/27818 від 28.09.2020 року про те, що не може прийняти рішення щодо виплати відшкодування з фонду захисту потерпілих, оскільки вина іншого учасника ДТП не підтверджена документально. 15.01.2021 року заявами про долучення документів по справі № 68624 на здійснення регламентної виплати було додано витяг з ЄДР кримінального провадження №12020160000000466, висновок експерта № 52 відносно [PERSON] , постанову про закриття кримінального провадження №12020160000000466. Листом № 3.1-01-а/40183 від 05 листопада 2021 року відповідач повідомив представника позивача про те, що оскільки вина іншого учасника ДТП не встановлена, то підстави для настання цивільно-правової відповідальності такого учасника відсутні. Згідно з п. 32.1. ст. 32 Закону №1961-IV "МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правова відповідальність відповідно до закону". Пунктом 27.2. статті 27 Закону України №1961-IV від 01.07.2004 страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня по 31 серпня - 4723 гривні. Загальний розмір мінімально гарантованого страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника становить 170 028,00 грн. (4723х36=170028). Оскільки таке рішення МТСБУ про відмову у відшкодуванні шкоди суперечить вимогам чинного законодавства, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів. Ухвалою Саратського районного суду від 21 березня 2022 року позовну заяву було залишено без руху (а.с. 46-47). 23 березня 2022 року надійшла заява про усунення недоліків на виконання ухвали суду (а.с.50). Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 28 березня 2022 року відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу у загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання (а.с.53). 27 квітня 2022 року на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити повністю в позовних вимогах до МТСБУ (а.с. 58-59). Послався на те, що у відповідності до п.п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів і захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідали. Згідно ч. 2 ст. 22 Закону, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 24.04.2020 року СУ ГУНП в Одеській області до ЄДРДР внесено відомості щодо факту даної ДТП та розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 12020160000000466 за ч. 2 ст. 286 КК України. 31.05.2021 винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу злочину та зроблено висновок, що причиною ДТП є дії загиблого [PERSON] , яким порушено вимоги п.п. 13.1 п. 13 Правил дорожнього руху України, що перебуває в причинному зв`язку із настанням зіткнення і наслідків. Відповідно до постанови, відсутні докази, що відповідальним за нанесення шкоди є [PERSON] . Матеріали кримінального провадження до відповідного підрозділу поліції щодо з`ясування наявності в діях учасників ДТП складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не направлялися, протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складався, а отже відсутнє відповідне судове рішення. Зазначає, що винну у скоєнні ДТП особу, в результаті якої завдано шкоди, на час розгляду справи не встановлено, тому вважає передчасними вимоги щодо покладення на відповідача відповідальності за шкоду. Встановлення обставин ДТП та того, чи мала місце непереборна або умисел потерпілого, можливо лише на підставі процесуального рішення. Посилається на те, що у системному зв`язку із статтями 1200, 1202 ЦК України, положення п. 27.2 ст. 27 та п. 36.2 ст. 36 Закону щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках передбачених Законом - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Крім цього, п. 27.5 ст. 27 Закону передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Вказаною нормою передбачено право страховика, а не обов`язок (у випадках передбачених Законом - МТСБУ) відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати. Отже, не підлягає задоволенню позовна вимога щодо одноразового відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 05 травня 2022 року до участі у справі залучено [PERSON] як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (а.с.65). 02 червня 2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.75). У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. Представник відповідача належним чином повідомлений про розгляд справи до суду не з`явився, не повідомив суд про поважні причини неявки (а.с.164 зв.). Третя особа [PERSON] , належним чином повідомлялась про розгляд справи, однак до суду жодного разу не з`явилась, письмових пояснень не надала, не повідомила суд про поважні причини неявки (а.с. 158). Заслухавши позивачку та її представника, вивчиши відзив представника відповідача, оцінивши наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав та предмету позову, з`ясувавши фактичні обставини, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 24 квітня 2020 року на ділянці автодороги Одеса-Рені 119+300 км на Т-подібному перехресті відбулася ДТП за участю автомобіля "Камаз" реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який допустив наїзд на мопед марки "Jamaha" без реєстраційного номеру під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер. Зазначені обставини підтверджуються довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 3020116340544217 та копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 28 квітня 2020 року Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) (а.с.12, 14). Відповідно до довідки про причини смерті № 52 щодо [PERSON] , померлого [INFO] , причиною смерті є: Шок . Травми із залученням декількох ділянок тіла, ДТП. Довідка видана лікарем [PERSON] (а.с.177). За фактом ДТП 24.04.2020 року внесено відомості до ЄРДР за № 12020160000000 та розпочате досудове розслідування. Висновком експерта № 52 від 16.05.2020 року судово-медичної експертизи, проведеної у зазначеному кримінальному провадженні, встановлено, що смерть [PERSON] перебуває у прямому причинному зв`язку із заподіяними йому тілесними ушкодженнями, спричиненими в результаті ДТП, які в єдиному морфологічному комплексі викликали комбінований шок (травматичний, больовий, геморагічний), який привів до смерті. При судово-токсикологічному досліджденні крові від трупа [PERSON] в крові етиловий спирт не виявлений (а.с. 17-22). 31 травня 2021 року постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області Дарієнко О.О. кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під № 12020160000000466 від 24.04.2020 року було закрито ту зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Постанова обгрунтована тим, що причиною дорожньо-транспортної пригоди являлись дії водія [PERSON] , який порушив вимоги п.п.13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України, та саме порушення ним зазначених вимог перебуває в причинному зв`язку із настанням зіткнення, проте в результаті іншим особам, крім [PERSON] , не заподіяно тілесних ушкоджень, то в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.15-16). Спірні правовідносини регулюються нормами глави 82 ЦК України та Законом України № 1961-IV від 1 липня 2004 року "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"(далі-Закон № 1961-IV). Відповідно до преамбули Закону № 1961-IV, цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно ст.6 Закону № 1961-IV, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону № 1961-IV, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно п.1.6 ст.1 Закону № 1961-IV, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Згідно п.1.4 ст.1 Закону № 1961-IV, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Пунктом 2.1 ст.2 Закону № 1961-IV, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. У звязку із чим, суд вважає безпідставними ствердження представника відповідача про те, що вимоги щодо покладення на відповідача відповідальності за шкоду є передчасними, оскільки відсутне рішення у кримінальній справі за фактом загибелі [PERSON] та відсутні докази щодо наявності вини [PERSON] у заподіянні шкоди. Суд враховує, що доказів того, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, представником відповідача не надано. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 18 травня 2018 року Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління в Одеській області, позивачка [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 18 травня 2018 року (а.с.174). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10 квітня 2007 року Зорянською сільською радою Саратського району Одеської області, [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 173). З довідки Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 03.04.2023 року за № 187 вбачається, що на момент смерті [PERSON] , смерть якого настала [INFO] , до складу його сім`ї входили: дружина [PERSON] , донька [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] , [INFO] (а.с. 178). Відповідальність водія транспортного засобу "Камаз" реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а саме 24.04.2020 року застрахована не була, що підтверджується витягом з бази МТСБУ (а.с.179). Згідно з підпунктом "а" пункту 41.1.статті 41 Закону України № 1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застраховував свою цивільно-правову відповідальність. Представником [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] 19 червня 2020 року було повідомлено МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої загинув [PERSON] та надіслано заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 24,25). Заявою від 09.07.2020 року представником заявників [PERSON] до поданої раніше заяви було долучено оригінал довідки про ДТП № 3020116310544217 (а.с.26) Листом від 21.07.2020 року за № 3.1-02/21948 представнику заявників [PERSON] було повідомлено, що для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди МТСБУ необхідно отримати завірений належним чином документ, що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП (вирок суду, постанову про закриття кримінального провадження, обвинувальний акт, тощо). Крім того роз`яснили, що право на отримання виплат, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, пов`язаної із втратою годувальника має опікун малолітньої дитини [PERSON] (а.с.30) Листом за №3.1-01-а/27818 від 28.09.2020 року МТСБУ повідомило, що розглянувши звернення щодо ДТП, яка мала місце 24.04.2020 року, внаслідок якої загинув [PERSON] , встановило що надані документи не встановлюють особу, винну у скоєнні ДТП, а тому МТСБУ не може прийняти рішення щодо виплати відшкодування з фонду захисту потерпілих, оскільки вина іншого учасника не підтверджена документально (а.с.31). Постанова про закриття кримінального провадження № 12020160000000466 була направлена представником заявників на адресу МТСБУ 15.10.2021 року за вих. № м34514, що підтверджується заявою про долучення документів (а.с.29). Листом заступника Генерального директора МТСБУ від 05.11.2021 року за № 3-01-а/40183 [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у відшкодуванні шкоди, заподіяної ДТП, яка мала місце 24.04.2020 року, внаслідок якої загинув [PERSON] (а.с.33). Підставою відмови стало те, що в постанові СУ ГУНП в Одеській області про закриття кримінального провадження зазначено, що причиною ДТП були дії водія [PERSON] , який порушив вимоги п.13.1 п.13 Правил дорожнього руху та в постанові відсутні докази того, що відповідальним за нанесення шкоди є громадянин [PERSON] , який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування. Таким чином, відмова МТСБУ у виплаті страхового відшкодування через відсутність доказів, що відповідальним за нанесення шкоди є [PERSON] є необґрунтованою та такою, що порушує право неповнолітньої дитини потерпілого на отримання регламентної виплати у зв`язку з втратою годувальника. У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Суд зазначає, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди, який хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц.. Відповідно до абзацу 2 п. 22.1 ст. 22 Закону 1961-IV, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 23.1. ст. 23 Закону 1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно з пунктом 27.1. ст. 27 Закону 1961-IV, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 27.2 ст.27 Закону 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно з пунктом 27.5 ст.27 Закону 1961-IV, відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. На день смерті у [PERSON] залишилась малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. За положеннями частини 1 ст. 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Згідно з пунктом 27.5 ст.27 Закону 1961-IV, відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Відповідно до ст.8 Закону України "Про державний бюджет України на 2020 рік" мінімальну заробітну плату у 2020 році встановлено у місячному розмірі з 1 січня - у розмірі 4 723 грн. За таких обставин, малолітня дитина [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] , має право на отримання страхового відшкодування у загальному розмірі 170 028 грн. (36 х 4 723 грн.), пов`язаного із втратою годувальника. За ч. 1 ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до ч.3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. При зверненні до суду із даним позовом позивач не сплачував судовий збір, так як відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - в справах про відшкодування шкоди заподіяної зокрема ушкодженням здоров`я. При зверненні до суду із даним позовом підлягав до сплати судовий збір в розмірі 1700,28 гривень. З урахуванням задоволення позовних вимог суд стягує судовий збір з відповідача в дохід держави у сумі 1700 гривень 28 копійок. За встановлених обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. За положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником позивача [PERSON] відповідна заява була подана до суду разом з позовною заявою (а.с.43). Отже, питання про розподіл судових витрат буде вирішено судом на підставі поданих представником позивача відповідних доказів.

Outcome: approved