Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

У грудні\~2022\~року позивачка\~ [PERSON] \~звернулась до\~суду із\~позовом до\~відповідача про припинення права власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що 10 серпня 1974 року вона уклала шлюб з [PERSON] і вони перший час мешкали у його батьків по-сусідству. Згодом рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 240/5 від 17 квітня 1981 року чоловікові позивачки дозволити будівництво нового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] взамін того, що став непридатним та документи на старий житловий будинок на ім?я [PERSON] тим же рішенням були анулювані. Як слід з преамбули вказаного рішення, на земельній ділянці був розташований житловий будинок, який належав [PERSON] , який помер в 1947 році. Після його смерті дочка [PERSON] не оформила документів на спадщину, адже житловий будинок зруйнувався, тому просила передати земельну ділянку, яка звільнилась після руйнування житлового будинку її батька чоловікові позивачки її племіннику [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . По закінченню будівництва та остаточного знесення старого житлового будинку чоловік позивачки [PERSON] звернувся в органи БТІ, де був складений технічний паспорт на домоволодіння та акт, в якому зафіксовано, що дійсно це побудовано [PERSON] і жодних спорів з сусідами немає. 16 січня 1981 року позивачка була зареєстрована в домоволодінні і увесь цей час вони з чоловіком жили в ньому, де також зареєстровані зараз їх донька [PERSON] і онука [PERSON] , 2013 року народження. Чоловік позивачки [PERSON] в 2008-2009 роках звертався до Дніпропетровської міської ради (зараз Дніпровська міська рада відповідач по справі) з питанням оформлення земельної ділянки і було надано дозвіл на виготовлення технічної документації та визначено розмір земельної ділянки (0,10 га), проте закінчити оформлення документів він за станом здоров?я не зміг. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті в межах 6-місячного строку позивачка подала заяву про прийняття спадщини, проте під час оформлення нею спадщини було з?ясовано, що до теперішнього часу право власності на давно зруйнований житловий будинок на ім?я [PERSON] , не анульовано. Постановою державного нотаріусу їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв?язку з чим вона вимушена звернутись до суду. Вона є єдиною спадкоємицею першої черги за законом. На момент смерті у домоволодінні також мешкала донька позивачки та померлого - третя особа по справі, але вона не претендує на спадщину і відмовилась від прийняття спадщини на користь позивачки. Інших спадкоємців першої та другої черги, які б мали право прийняти спадщину, немає, а тому відповідачем по даній справі було залучено Територіальну громаду міста Дніпра, яку відповідно до ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представляє Дніпровська міська рада. В даний час позивачка фактично вступила у володіння домоволодінням, зареєстрована в ньому, здійснює його поточний ремонт, сплачує за всі комунальні послуги і вважає, що їй повинно належати домоволодіння [ADDRESS] , яке залишилось після смерті її чоловіка, у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду. Оскільки право власності на домоволодіння [ADDRESS] на ім?я [PERSON] , який помер в 1947 році, а нерухоме майно зруйноване в 1981 році, позивачка позбавлена права оформити свою спадщину на домоволодіння, яке на місці старого будинку побудували вони з чоловіком за його життя. З урахуванням викладеного звертається до суду з позовом про припинення права власності на домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого відділом комунального господарства виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів від 04 травня 1962 року, та про визнання за нею права власності на вказане домоволодіння в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представниця адвокатка Скочко О.А. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач Дніпровська міська рада до суду не з?явився. В матеріали справи надано відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки позовні вимоги позивачем не доведено. Третя особа проти задоволення позову не заперечувала. Вислухавши позивача та її представника, третю особу, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 10 серпня 1974 року позивачка [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська № 240/5 від 17 квітня 1981 року [PERSON] дозволити будівництво нового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] взамін того, що став непридатним та документи на старий житловий будинок на ім?я [PERSON] анулювані. Як слід з преамбули вказаного рішення, на земельній ділянці був розташований житловий будинок, який належав [PERSON] , який помер в 1947 році. Після його смерті дочка [PERSON] . [PERSON] не оформила документів на спадщину, адже житловий будинок зруйнувався, тому просила передати земельну ділянку, яка звільнилась після руйнування житлового будинку її батька її племіннику [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . По закінченню будівництва та остаточного знесення старого житлового будинку [PERSON] звернувся в органи БТІ, де був складений технічний паспорт на домоволодіння та акт, в якому зафіксовано, що дійсно вказане домоволодіння було побудовано [PERSON] і жодних спорів з сусідами немає. 16 січня 1981 року позивачка [PERSON] була зареєстрована в домоволодінні і увесь цей час жила з чоловіком в ньому, там також зареєстровані їх донька [PERSON] і онука [PERSON] , 2013 року народження. [PERSON] у 2008-2009 роках звертався до Дніпропетровської міської ради з питанням оформлення земельної ділянки і йому було надано дозвіл на виготовлення технічної документації та визначено розмір земельної ділянки (0,10 га). [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті в межах 6-місячного строку позивачка подала заяву про прийняття спадщини, проте під час оформлення нею спадщини було з?ясовано, що до теперішнього часу право власності на давно зруйнований житловий будинок на ім?я [PERSON] , не анульовано, у зв`язку з чим постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєвої Н.С. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Єдиною спадкоємицею першої черги за законом є позивач по справі, як дружина померлого [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи. На момент смерті спадкодавця в домоволодінні також мешкала донька позивача та спадкодавця - третя особа по справі [PERSON] , але вона відмовилась від прийняття спадщини на користь позивача. Інших спадкоємців першої черги, які б мали право прийняти спадщину, немає. Після смерті [PERSON] позивачка фактично вступила у володіння домоволодінням, зареєстрована в ньому, здійснює його поточний ремонт, сплачує всі комунальні послуги. У зв?язку з тим, що право власності на домоволодіння [ADDRESS] на ім?я [PERSON] , який помер в 1947 році, а нерухоме майно зруйноване в 1981 році, позивачка позбавлена права оформити свою спадщину на домоволодіння, яке на місці старого будинку побудували вони з чоловіком за його життя, в позасудовому порядку. Частиною першою\~статті 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у\~постановах ВП ВС від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17\~(провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19) та багатьох інших. У розумінні статті 13 Конвенції "ефективний засіб правового захисту" повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Відповідно до ст.346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у випадку знищення майна (п.4 ч.1 ст.346). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що позивачка є спадкоємицею першої черги, яка прийняла спадщину, але в позасудовому порядку вичерпала свої можливості щодо оформлення спадщини, що підтверджується постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори від 25 листопада 2022 року, тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на домоволодіння [ADDRESS] . Щодо позовних вимог про припинення права власності на домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] суд зазначає наступне. Так, право власності на домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого відділом комунального господарства виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів від 04 травня 1962 року. Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська № 240/5 від 17.04.1981 [PERSON] було дозволено будівництво домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 3 вказаного закону встановлені засади державної реєстрації прав, серед яких: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 21) одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Частиною 1 ст.26 вказаного вище Закону встановлено, що за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Відповідно до\~ч.3\~ст.26\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень»\~відомості про\~речові права,\~обтяження речових\~прав,\~внесені до\~Державного реєстру\~прав,\~не підлягають\~скасуванню та/або\~вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Аналогічна правова позиція висловлена в судовій практиці, яка є обов`язковою до застосування судами України. З урахуванням вимог ст.26 вищевказаного закону та сталої судової практики скасування державної реєстрації вказаних реєстраційних дій проводиться в судовому порядку. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав) (Постанова Касаційного Господарського Суду Верховного Суду України від 23.06.2020 у справі № 922/2589/19). Відповідно до ст.346 Цивільного кодексу України право власності припиняється зокрема у разі знищення майна. Факт знищення житлового будинку, що належав [PERSON] , знайшов своє підтвердження під час розгляду справи і ніким зі сторін не оспорювався, а отже у суду наявні підстави для припинення права власності на житловий будинок, який належав [PERSON] . За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved