Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

У грудні 2021 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями, в якому просили стягнути з державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку державного бюджету України на користь [PERSON] та [PERSON] , по 100\~000 грн. кожному у якості компенсації за моральну шкоду, спричинену неналежним виконанням службових обов`язків працівниками Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Міністерства внутрішніх справ України, та понесені витрати по справі. \~ \~ \~ \~Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2021 року для розгляду даної справи визначена суддя Кудрявцева Т.О. \~ \~ \~ \~З відкриттям\~загального позовного\~провадження ухвалою\~Бабушкінського районного\~суду м.\~Дніпропетровська від\~17.12.2021\~року з\~метою забезпечення\~правильного,\~своєчасного і\~безперешкодного розгляду\~цієї справи\~по суті\~на засадах\~диспозитивності проведена\~її підготовка\~у підготовчому\~засіданні з\~обміном учасниками\~справи змагальними\~заявами по\~суті справи\~без виникнення\~процесуальних ускладнень. 21.01.2022 року відповідач Департаменту патрульної поліції подав до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав в повному\~ обсязі, посилаючись на його необгрунтованість. 16.09.2022 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] , [PERSON] до Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями, в якій позивачі просили стягнути з державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку державного бюджету України на користь [PERSON] та [PERSON] по 100\~000 грн. кожному у якості компенсації за моральну шкоду, спричинену неналежним виконанням службових обов`язків працівниками Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Міністерства внутрішніх справ України, та понесені витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що [PERSON] на праві власності на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська \~ \~ \~ \~від 10.02.2014 року належить частина домоволодіння [ADDRESS] . В цьому домоволодіння вони подружжя [PERSON] та [PERSON] мешкають вдвох з жовтня 2009 року, до 23.03.2020 року інші частина домоволодіння належала [PERSON] , яка у вказану дату продала свою частину домоволодіння [PERSON] . В 2020-2021 роках в суді розглядалась цивільна справа стосовно переведення на [PERSON] прав покупця на цю частину домоволодіння, на цій підставі відносини між співвласниками домоволодіння значно погіршилися. Позивачі зазначають, що 13.08.2020 року близько 13-00 годин на території подвір`я будинку [ADDRESS] , де вони мешкають, незнайомі їм в той час чоловіки у кількості трьох осіб вчинили спробу увірватися до будинку з метою їх виселення із вказаного будинку. За наявними у них зараз відомостями вказані особи є друзями та діяли на прохання іншого співвласника домоволодіння [PERSON] . В ході їх спроби перешкодити виламуванню дверей до будинку одним з чоловіків [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, що спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів) чи удару об такий (такі). В підсумку позивачі були виселені з будинку, яким заволоділи [PERSON] та вищезгадані особи. В наслідок протиправного захвату будинку, як з`ясувалось пізніше, зникли належні їм грошові кошти в сумі 6800 доларів США, а також багато іншого майна. До будинку [ADDRESS] їм - позивачам вдалося повернутися лише 02.10.2020 року. В період з 13.08.2020 по 17.08.2020 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в міській клінічній лікарні № 16 Дніпровської міської ради, в період з 18.08.2020 до сьогодні вона перебуває під наглядом невропатолога у поліклінічному відділенні 7-ої міської лікарні за місцем мешкання. Відповідно до висновку № 2508 судово-медичного експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР, який був складений 09.09.2020 року, виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я. На підставі заяви [PERSON] у провадженні Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020040680001290 від 22.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, що передбачене ч.2 ст. 162 КК України. Під час вищевказаних подій [PERSON] були викликані працівники патрульної поліції, коли вони, зокрема [PERSON] та його напарник прибули до домоволодіння [ADDRESS] , позивачі вимагали від них припинити протиправні дії з боку [PERSON] та інших двох чоловіків, проте працівники патрульної поліції цього не зробили, вони лише взяли пояснення у присутніх осіб та визвали машину швидкої допомоги для надання медичної допомоги [PERSON] , після чого покинули місце події. Позивачі також у позові вказують про те, що в вересні 2020 року вони звернулись з заявою до народного депутата України [PERSON] щодо притяґнення до відповідальності працівників патрульної поліції у зв`язку з неналежним виконанням ними своїх обов`язків. 25.11.2020 року [PERSON] звернувся в інтересах [PERSON] та [PERSON] до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції зі скаргою на бездіяльність працівників Управління, в наслідок чого відбулося спричинення матеріальної шкоди та порушення прав [PERSON] та [PERSON] , а останній ще й тілесні ушкодження. ГУНП в Дніпропетровській області скаргу було направлено до Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області для розгляду по суті. В Управлінні скаргу було зареєстровано 25.11.2020 року за № 9514, в ході перевірки [PERSON] та [PERSON] дали письмові пояснення посадовим особам Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області. Листом Управління від 15.03.2021 року № 2991/41/19/03-2021 на адресу [PERSON] було повідомлено, що за викладеними у зверненні обставинами за результатом службового розслідування, призначеного наказом начальника Управління від 01.12.2020 року № 348, до винних осіб вжито заходів дисциплінарного реагування, таким чином, проведеним досудовим розслідуванням було встановлено неналежне виконання працівниками Управління своїх посадових обов`язків. Позивачі у позові вказують на те, що в наслідок неналежного виконання працівниками Управління своїх посадових обов`язків їм спричинена значна моральна шкода, протягом часу з 13 серпня по 02 жовтня 2020 року вони були змушені мешкати у своїх знайомих, оскільки доступу до власного домоволодіння не мали. Протиправні дії [PERSON] та інших осіб, які не були припинені працівниками Управління, призвели до втрати належної їм позивачам значної грошової суми та іншого майна; в провадженні Чечелівського РВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають чотири кримінальних провадження, які пов`язані з протиправним виселенням позивачів з будинку; [PERSON] спричинені тілесні ушкодження, що зумовили короткочасний розлад здоров`я. Їх моральна шкода полягає як в переживаннях так і в нервовому напруженні внаслідок вчинення щодо них протиправних дій, так і в додаткових зусиллях, що ним прийшлося вживати для захисту своїх порушених прав та організації свого життя, їх нормальний ритм життя суттєво змінився, розмір компенсації спричиненої їм шкоди вони оцінюють у 100\~000,00 грн. кожному. Державна казначейська служба України своїм правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, на подання відзиву на позов,\~ не скористалась та відзиву на позовну заяву не подавала. Ухвалою суду від 09.11.2022 року підготовче провадження у справі закрито та справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] з представником підтримали повністю позовні вимоги, посилаючись на викладене у позовній заяві з урахуванням її уточнення та письмові докази у справі, просили задовольнити позовні вимоги повністю. Через подану через канцелярію суду заяву від 06.02.2023 року позивач [PERSON] просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у задоволенні вимог в повному обсязі. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судовому засіданні позов не визнав та просив в задоволенні позову до Державної казначейської служби України як відповідача відмовити. Суд, вислухавши усні пояснення учасників справи та їх представників, свідка, дослідивши подані ними докази, дійшов висновку про вирішення справи за ст. 13 ЦПК України в межах заявлених вимог із частковим задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, визнання права; припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. \~ Згідно\~ст.\~77\~ЦПК України,\~ належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У відповідності до ч.4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є подружжям, вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16.10.2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 18.02.2022 року повторно Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). [PERSON] на праві власності належить частина домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.12.2014 року № 31572609. В цьому домоволодіння подружжя [PERSON] та [PERSON] мешкають вдвох з жовтня 2009 року, до 23.03.2020 року інші частина домоволодіння належала [PERSON] , яка за твердженням у позові позивачів продала свою частину домоволодіння [PERSON] . В 2020-2021 роках в суді розглядалась цивільна справа стосовно переведення на [PERSON] прав покупця на цю частину домоволодіння, на цій підставі за твердженням позивачів відносини між співвласниками домоволодіння значно погіршилися. 13.08.2020 року близько 13-00 годин на території подвір`я будинку [ADDRESS] , де проживають позивачі, незнайомі їм в той час чоловіки у кількості трьох осіб вчинили спробу увірватися до будинку з метою їх виселення із вказаного будинку. В ході спроби позивачів перешкодити виламуванню дверей до будинку одним з чоловіків [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, що спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів) чи удару об такий (такі). В наслідок зазначених дій позивачі були виселені із вказаного будинку, яким заволоділи вищезгадані особи. В наслідок протиправного захвату будинку, за твердженням позивачів, зникли належні їм грошові кошти, а також інше майно. До будинку [ADDRESS] позивачам вдалося повернутися лише 02.10.2020 року. В період з 13.08.2020 по 17.08.2020 року [PERSON] в наслідок отримання при вищенаведених обставинах тілесних ушкоджень перебувала на стаціонарному лікуванні в міській клінічній лікарні № 16 Дніпровської міської ради, що підтверджується Випискою 5065 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого із діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, забій м`яких тканин голови, струс головного мозку. Відповідно до Довідки від 07.09.2020 року № 58, виданої Комунальним підприємством «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради», у карті виїзду№638 від 13.08.2020 року зафіксовано виїзд до [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] , встановлено попередній діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку легкого ступіня. Відповідно до Висновку спеціаліста судово-медичного експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР № 2508, який був складений 09.09.2020 року, виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я. В період з 18.08.2020 року до цього часу [PERSON] перебуває під наглядом невропатолога у поліклінічному відділенні 7-ої міської лікарні за місцем мешкання. Під час вищевказаних подій 13.08.2020 року [PERSON] були викликані працівники патрульної поліції. Від прибулих до домоволодіння [ADDRESS] працівників патрульної поліції, зокрема, [PERSON] та його напарника, позивачі вимагали припинити протиправні дії з боку [PERSON] та інших двох чоловіків, проте працівники патрульної поліції цього не зробили, вони лише взяли пояснення у присутніх осіб та викликали автомобіль швидкої допомоги для надання медичної допомоги [PERSON] , після чого покинули місце події. За твердженням позивачів працівники поліції 13.08.2020 року викликались ними близько вісім разів, на виклик приїздили одні й ті ж працівники патрульної поліції, які не здійснювали передбачені їх посадовими обов`язками дії для запобігання побиття [PERSON] невідомими особами, примусового виселення позивачів з їх будинку, та встановлення осіб чоловіків, які нанесли тілесні ушкодження [PERSON] , хоча вони перебували біля їх будинку і позивачі вказували на них працівникам поліції. З інформації, вказаної у Відзиві Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції та долучених до нього, копії документів, відповідно до яких 13.08.2020 року о 13 год. 25 хв. на номер екстреного виклику поліції «102» надійшло повідомлення від [PERSON] , в якому останній зазначив, що в [ADDRESS] до нього прийшли шість невідомих осіб, які вчиняють конфлікт, стверджуючи, що вони придбали цей будинок. Також, 13.08.2020 року о 13 год. 30 хв. на номер екстреного виклику поліції «102» надійшло повідомлення від [PERSON] , в якому вона зазначила, що в [ADDRESS] три невідомі особи намагаються потрапити до її будинку та побити її. Повідомлення [PERSON] для подальшого опрацювання було скероване на планшетний пристрій наряду поліції 411, який прибув на місце події о 13 год. 35 хв. та завершив відпрацювання виклику о 15 год. 58 хв., при цьому за результатами відпрацювання виклику в електронному рапорті поліцейськими наведеного наряду поліції зазначено, що відповідно до документів, які їм дали для ознайомлення, будинок належить по частині двом власникам, правовідносини, наявні між сторонами, носять цивільно-правовий характер, про що було роз`яснено сторонам конфлікту; від обох сторін було відібрано заяви та пояснення; оскільки до приїзду патруля було спричинено тілесні ушкодження, на місце викликана машина швидкої медичної допомоги, [PERSON] госпіталізована до 16 міської лікарні. Також зазначено, що повідомлення [PERSON] на номер екстреного виклику поліції «102» для подальшого опрацювання було скеровано на планшетний пристрій наряду патрульної поліції 413, який прибув на місце події о 13 год. 37 хв., зазначивши в електронному рапорті, що на місці події працює наряд 411 та допомоги не потребує. Крім того, з інформації АРМ 102 за 13.08.2020 року, наданої суду Управлінням патрульної поліції в Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції, також вбачається, що крім вищезазначених повідомлень: 13.08.2020 року о 13 год. 25 хв. від [PERSON] (подія №59327956) та 13.08.2020 року о 13 год. 30 хв. від [PERSON] (подія № 59328122) на номер екстреного виклику поліції «102» надійшли повідомлення:13.08.2020 року о 13:29:00 год. від [PERSON] з проханням пришвидчити наряд поліції з приводу попереднього виклику про хуліганство, місце скоєння [ADDRESS] (подія № 59328095, статус події: без реагування). З приводу вчинення вищевказаних протиправних дій позивачі звертались з відповідними заявами до правоохоронних органів. На підставі заяви [PERSON] у провадженні Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають кримінальні провадження, що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020040680001290 від 22.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, що передбачене ч.2 ст. 162 КК України, та за № 12020045680000309 від 25.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, що передбачене ч.1 ст. 125 КК України. Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2020 року за скаргою [PERSON] скасована постанова начальника СД Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 25.11.2020 року про закриття кримінального провадження № 12020045680000309 від 26.09.2020 року, зобов`язано уповноважену особу Чечелівського ВП відносити та провести досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2020 року за скаргою [PERSON] скасована постанова слідчого СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 31.10.2020 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12020040680001290, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 162 КК України В вересні 2020 року позивачі звернулись з заявою до народного депутата України [PERSON] щодо притяґнення до відповідальності працівників патрульної поліції у зв`язку з неналежним виконанням ними своїх обов`язків. 25.11.2020 року [PERSON] звернувся в інтересах [PERSON] та [PERSON] до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції зі скаргою на бездіяльність працівників Управління, в наслідок чого відбулося спричинення матеріальної шкоди та порушення прав [PERSON] та [PERSON] , а останній ще й тілесні ушкодження. ГУНП в Дніпропетровській області скаргу було направлено до Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області для розгляду по суті. В Управлінні скаргу було зареєстровано 25.11.2020 року за № 9514, в ході перевірки [PERSON] та [PERSON] дали письмові пояснення посадовим особам Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області. Листом Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області від 28.12.2020 року за № 13879/41/19/03-2020 [PERSON] повідомлена про те, що за викладеними у зверненні обставинами призначено службове розслідування, за результатами якого, в разі встановлення порушень службової дисципліни співробітниками УПП в Дніпропетровській області ДПП до винних осіб буде вжито заходів дисциплінарного реагування. Листом Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області від 15.03.2021 року № 2991/41/19/03-2021 на адресу [PERSON] було повідомлено, що за викладеними у зверненні обставинами за результатом службового розслідування, призначеного наказом начальника Управління від 01.12.2020 року № 348, до винних осіб вжито заходів дисциплінарного реагування, Таким чином, вбачається, що проведеним службовим розслідуванням було встановлено неналежне виконання працівниками Управління своїх посадових обов`язків при наведених позивачами обставинах. За клопотанням позивачів судом було витребувано у відповідача завірену копію службового розслідування № 348 від 01.12.2020 року, за результатами якого до винних осіб вжито заходів дисциплінарного реагування. Відповідно до Довідки, наданої суду УПП в Дніпропетровській області Департаменту патрульної комісії, на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64 та документів, що регламентують діяльність правоохоронних органів дане службове розслідування було знищено, про що було складено Акт про вилучення та знищення документів № 2025ВН/41/19-2022 від 26.02.2022. З копії вказаного Акту, наданого суду, вбачається, що серед документів Департаменту патрульної поліції, які вилучені для знищення, під індексом № 8897 зазначено: Документи (акти, постанови, рішення, доповідні та пояснювальні записки, висновки, листи) службових розслідувань, дата початку 05.11.2020, дата закінчення: 06.12.2020, кількість томів 1, строк зберігання: 5р., ст.80 ТП. Таким чином, встановлено, що матеріали службового розслідування, що проводилось УПП в Дніпропетровській області за фактом звернення [PERSON] з приводу допущеної бездіяльності працівниками патрульної поліції при їх виклику 13.08.2020 року за місцем проживання позивачів, на час розгляду справи не зберіглися. За клопотанням представника відповідача на підтвердження доводів відповідача щодо проведення службового розслідування в судовому засідання надав пояснення свідок [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює старшим інспектором з особливих доручень відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції Дніпропетровської області; він проводив службове розслідування за заявою [PERSON] , він був членом дисциплінарної комісії, в ході проведення службового розслідування були відібрані від усіх пояснення та витребувані документи. При проведенні службового розслідування було встановлено, що наряд поліції виїхав 13.08.2020 року на місце події, а саме за місцем проживання позивачів, де було з`ясовано про наявність конфлікту щодо цивільно-правових відносин між його учасниками. Сторони конфлікту звернулись зі скаргами до поліції, які були в подальшому передані в райвідділ поліції, оскільки в компетенцію патрульної поліції не входить внесення інформації про злочин до ЄДР. Екіпаж патрульної поліції, який виїхав первісно на виклик позивачів 13.08.2020 року, у складі якого був [PERSON] , відібрав пояснення від обох сторін учасників конфлікту, опитали їх, викликали швидку допомогу для надання медичної допомоги [PERSON] , проте при цьому патрульні допустили порушення процедури фіксування події, а саме не викликали на місце події слідчо-оперативну групу, оскільки вони не побачили, що хтось із учасників конфлікту буде переховуватись, після цього патрульні відвезли самі заяви в райвідділ поліції, а в подальшому слідчий повинен був прийняти рішення про внесення або невнесення інформації про злочин в ЄРДР. Зважаючи на вказане порушення, патрульний, який був у складі цього екіпажу. і був притягнутий за це до дисциплінарної відповідальності. Таким чином, судом встановлено, що 13.08.2020 року працівниками патрульної поліції, які входили у склад наряду поліції, який прибув на виклик позивачів за адресою [ADDRESS] на виконання завдання від диспетчера (оперативного чергового) реагування, не були виконані приписи «Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.04.2020 року № 357, оскільки, зокрема, виявивши на місці події заявників, а зокрема, [PERSON] , якій були заподіяні тілесні ушкодження та яка потребувала медичної допомоги, в наслідок чого була згодом госпіталізована до лікарні, ними не було з`ясовано обставини події та з огляду на обставини такої події/правопорушення не було проінформовано диспетчера (оперативного чергового) про необхідність направлення на місце події слідчо-оперативної групи та вони перебували на місці події до її прибуття; не установлено свідків правопорушення, не забезпечено невідкладне збирання необхідних матеріалів перевірки, що не спростовано відповідачами. У позові позивачі вказали та в судовому засіданні позивач [PERSON] з представником пояснили, що в наслідок неналежного виконання працівниками Управління патрульної поліції своїх посадових обов`язків їм спричинена значна моральна шкода, протягом часу з 13 серпня по 02 жовтня 2020 року вони були змушені мешкати у своїх знайомих, оскільки доступу до власного домоволодіння не мали; протиправні дії осіб, які не були припинені працівниками Управління, які прибули на місце події, проте не виконали належним чином свої службові обов`язки, призвели до втрати належних позивачам грошових коштів та іншого майна; в наслідок цих дій [PERSON] спричинені тілесні ушкодження, що зумовили короткочасний розлад її здоров`я, в наслідок чого вона тривалий час проходила лікування. Заподіяна їм моральна шкода полягає як в переживаннях так і в нервовому напруженні внаслідок вчинення щодо них протиправних дій, так і в додаткових зусиллях, що ним прийшлося вживати для захисту своїх порушених прав та організації свого життя, їх нормальний ритм життя суттєво змінився, розмір компенсації спричиненої їм шкоди вони оцінюють у 100\~000,00 грн. кожному. [PERSON] також в судовому засіданні пояснила, що моральна шкода їм заподіяна діями працівників Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області саме за допущення ними бездіяльності 13.08.2020 року, коли позивачами викликався наряд поліції неодноразово, на виклик приїздили одні й ті ж працівники патрульної поліції, які не здійснювали передбачені їх посадовими обов`язками дії для запобігання її побиття та нанесення їй тілесних ушкоджень, їх примусового виселення з будинку, втрати майна, встановлення осіб чоловіків, які її побили, хоча вони перебували біля їх будинку і них вони вказували. Статтею 56 Конституції України гарантовано кожному право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.\~ Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Слідуючи роз?ясненням, наданим у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4, суд приймає до уваги, що коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат. Розв`язуючи позовні вимоги, суд виходить з того, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України,\~а саме:\~у випадку\~незаконного засудження,\~незаконного притягнення\~до кримінальної\~відповідальності,\~незаконного застосування\~запобіжного заходу,\~незаконного затримання,\~незаконного накладення\~адміністративного стягнення\~у вигляді\~арешту чи\~виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відгшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним службових обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно зі статтею 1174\~ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, у зв`язку з тим, що підставою для відшкодування шкоди є допущення порушення працівниками поліції службових обов`язків та їх бездіяльність по відношенню до позивачів при здійсненні ними своїх повноважень 13.08.2020 року, то до даних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 1174 ЦК України,\~і такими\~діями позивачу\~ [PERSON] \~дійсно заподіяна\~моральна шкода\~ і за наведених таких обставин суд вважає доведеним факт спричинення [PERSON] моральної шкоди, яка полягає у неналежному виконанні працівниками Управління патрульної поліції своїх посадових обов`язків 13.08.2020 року, коли як нею так і її чоловіком неодноразово викликався наряд поліції за місцем їх проживання, на виклик приїздили одні й ті ж працівники патрульної поліції, які не здійснювали передбачені їх посадовими обов`язками дії для запобігання її побиття та нанесення їй тілесних ушкоджень невідомими особами, не повідомили про скоєння відносно неї злочину слідчо-оперативну групу, не прийняли заходи щодо встановлення осіб, які заподіяли їй тілесні ушкодження, примусово виселили з будинку, хоча вони перебували біля їх будинку. В наслідок зазначеного [PERSON] тривалий час не мала доступу до домоволодіння, де вона проживає, в наслідок розладу її здоров`я після її побиття вона тривалий час проходила лікування, заподіяна моральна шкода полягає в перенесенні фізичного болю в зв`язку з побиттям, її переживаннях, нервовому напруженні внаслідок вчинення щодо неї протиправних дій, так і в додаткових зусиллях, що їй прийшлося вживати для захисту своїх порушених прав та організації свого життя, її нормальний ритм життя суттєво змінився. Також суд враховує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року у справі «Станков проти Болгарії» (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62). Крім того, суд приймає до уваги, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) дійшла висновку, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Положеннями статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Велика Палата Верховного суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) та постанова Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року у справі №953/6561/20 (провадження №61-922св21)). Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18), постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 296/2190/17, провадження № 61-11897св19)), у зв`язку з чим, згідно ст. 5 ЦПК України, не виходячи за межі позовних вимог, суд захищає права позивача в спосіб, визначений законом.\~У позові розмір заподіяної моральної шкоди позивачем [PERSON] визначено у 100000,00 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~При визначення\~розміру відшкодування\~моральної шкоди\~позивачу [PERSON] ,\~ виходячи\~з характеру,\~способу \~порушення прав\~даного позивача,\~з метою\~компенсувати понесені\~нею \~ моральні\~страждання суд\~вважає за\~необхідне частково\~задовольнити позовні\~вимоги та\~стягнути з\~ Державного\~бюджету України\~на користь\~ [PERSON] \~ компенсацію\~моральної шкоди\~у розмірі\~50\~000,00\~\~грн.,\~ частково задовольнивши позовні вимоги даного позивача. При цьому, визначаючи розмір компенсації позивачу моральної шкоди, суд керується принципами виваженості, розумності та справедливості, враховує правовідносини, що склалися між сторонами, та виходить з характеру та обсягу душевних страждань, яких позивач зазнала, їх тривалості та враховує, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення позивача, а не про покарання відповідача за неправомірні дії, що не відповідало б засадам цивільного законодавства, визначеним статтею 2 ЦПК України. Одночасно, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] ,\~заявлені до\~Управління патрульної\~поліції в\~Дніпропетровської області\~Департаменту патрульної\~поліції,\~Державної казначейської\~служби України\~про відшкодування\~моральної шкоди,\~завданої незаконними\~діями,\~ задоволенню не підлягають, оскільки даним позивачем не надано належних та допустимих доказів заподіяння йому саме моральної шкоди при вказаних ним обставинах. Ухвалюючи рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог, суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач [PERSON] також просила стягнути на її користь з відповідачів понесені нею витрати на професійну правничу допомогу. \~ \~ Відповідно\~до ст.\~15\~ЦПК України\~учасники справи\~мають право\~користуватися правничою\~допомогою.\~ Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок\~розміру судових\~витрат не\~обмежує сторону\~у доведенні\~іншої фактичної\~суми судових\~витрат,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами за\~результатами розгляду\~справи.\~ У відповідності до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial