Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

Представник відповідача [PERSON] 12.04.2023 року звернувся до суду із заявою про ухвалення у цивільній справі № 694/169/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договорів дарування нерухомого майна договорами купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно додаткового рішення в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування заяви зазначив, що судом при ухваленні рішення у вказаній справі не вирішено питання щодо судових витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу. Розмір витрат відповідача, які становлять 10000,00 грн., підтверджується Договором про надання правничої допомоги, додатковою угодою до договору про надання правничої допомоги, розрахунком витрат правничої допомоги від 11.04.2023 р. та квитанцією про сплату коштів адвокату. Просить ухвалити додаткове рішення у справі та стягнути з позивача [PERSON] судові витрати, понесені відповідачем [PERSON] в розмірі 10000,00 грн. Позивач [PERSON] подав до суду клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, в якому вказав, що заявлений відповідачем розмір витрат є значно завищеним. Крім того, на підтвердження надання правової допомоги представник відповідача надав суду Договір про надання правничої допомоги від 14.02.2023 р., укладений між відповідачем та адвокатом Шпильовим Є.С., додаткову угоду про надання правничої допомоги від 14.02.2023 р., розрахунок витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем, відповідно до якого вартість послуг адвоката становить 1000 грн. за одну годину роботи, як наслідок відповідачем було сплачено 10 000 грн. за 10 годин роботи, про що надано копію квитанції від 16.02.2023 р., виписану власноруч адвокатом. Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, відповідач долучає копію розрахунку витрат на правничу допомогу, хоча згідно з п.п.7.1 п.7 додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги від 14.02.2023 року правова допомога вважається наданою після підписання акту-приймання передачі надання правової допомоги, який відсутній в матеріалах справи. Також, в договорі про надання правничої допомоги та додатковій угоді про надання правничої допомоги від 14.02.2023 року не визначено погодинної оплати роботи адвоката, а чітко зазначено гонорар за надання правової допомоги. Тому при написанні заяви про ухвалення додаткового рішення представником відповідача не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами витрат понесених при розгляді цивільної справи №694/169/23. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Частина 4 ст. 270 ЦПК України передбачає, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі. Просить винести додаткове рішення та стягнути витрати за надання правничої допомоги. Позивач [PERSON] звернувся із клопотанням про розгляд справи без його участі та участі представника [PERSON] . Дослідивши матеріали заяви про ухвалення додаткового рішення та матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у Рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04 зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Згідно Рішення ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00 відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні правові висновки містять і постанови ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18: якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу. Позивач [PERSON] заявив клопотання, в якому просить відмовити в задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу в зв`язку з відсутністю документального підтвердження таких витрат, а саме відсутністю акту приймання-передачі надання правової допомоги. Суд вважає таке посилання позивача не переконливим, оскільки відповідач надала суду на підтвердження понесених витрат Договір про надання правничої допомоги від 14.02.2023 року та Додаткову угоду до договору від 14.02.2023 року, в п. 7.4 якої зазначено, що у випадку не підписання Клієнтом акту приймання-передачі наданої правової допомоги і не надання письмових заперечень, правова допомога вважається наданою та прийнятою Клієнтом. Крім того, відповідач надала детальний розрахунок витрат на правову допомогу та квитанцію про сплату адвокату за представництво у цивільній справі № 694/169/23 грошових коштів у сумі 10000 грн. Разом з тим, вирішуючи питання про розмір відшкодування понесених відповідачем витрат на правничу допомогу суд вважає, що заявлена відповідачем сума 10000 грн. є неспівмірною зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг та витраченим ним часом на надання таких послуг, а їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони. Виходячи з таких міркувань, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування витрат за складання відзиву на позовну заяву до 2000 грн., за складання процесуальних документів, вказаних у п.3-5 Розрахунку до 1000 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] понесені нею судові витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Outcome: approved