Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

У березні 2023 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - позивач) звернулось до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 липня 2019 року о 02 год. 30 хв. рухаючись на автодорозі Фастів-Скригалівка у Фастівському районі на 2 км.+ 50 м., в напрямку с. Скригалівка відповідач керуючи транспортним засобом «Opel», д.н.з. « [NUMBER] » PI, здійснив наїзд на перешкоду у вигляді дерева, із подальшим перекиданням вказаного автомобіля, внаслідок чого пасажир даного транспортного засобу [PERSON] від отримання тілесних ушкоджень помер [INFO] у Фастівській ЦРЛ, а інший пасажир - [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. На момент ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів. Позивач зазначає, що у зв`язку із вищевказаною подією, потерпіла особа повідомила позивача про настання ДТП та надала усі необхідні документи, а також подала заяву про виплату відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДПТ. МТСБУ визначило розмір заподіяної шкоди та здійснило регламенту виплату потерпілій особі. Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 45 000,00 грн. витрат на поховання, які позивач просив суд стягнути в порядку регресу з відповідача на свою користь, а також понесені судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання, в якому розгляд справи просив проводити за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву в якій просив справу розглянути у його відсутність, проти позовних вимог не заперечував. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 09.03.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Суд, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 04 липня 2019 року о 02 год. 30 хв. рухаючись на автодорозі Фастів-Скригалівка у Фастівському районі на 2 км. + 50 м., в напрямку с. Скригалівка відповідач [PERSON] керуючи транспортним засобом «Opel», д.н.з. « [NUMBER] » PI, здійснив наїзд на перешкоду у вигляді дерева, із подальшим перекиданням вказаного автомобіля, внаслідок чого пасажир даного транспортного засобу [PERSON] від отримання тілесних ушкоджень помер [INFO] у Фастівській ЦРЛ, а інший пасажир - [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Як вбачається із Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 04 липня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с. 10). Причиною смерті [PERSON] стала дорожньо-транспортна пригода, що підтверджено Довідкою про причину смерті № 160 видана 04 липня 2019 року Фастівським бюро судово-медичної експертизи (а.с. 10). За фактом вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, 04 липня 2019 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєстровано кримінальне провадження № 12019110000000503 (а.с. 5). Як вбачається із Єдиного реєстру судових рішень, ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2022 року у справі № 381/336/18, [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 198, ч. 1 ст. 396 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження № 12018110000000011 від 12.01.2018 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ст. 198, ч. 1 ст. 396 КК України на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. У відповідності з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. На момент скоєння ДТП відповідач не мав Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 29). 17 серпня 2019 року [PERSON] (мати загиблого у ДТП [PERSON] ) та [PERSON] (дружина загиблого у ДТП [PERSON] ) склали Довіреності якими уповноважили, серед інших [PERSON] , представляти їх інтереси по факту дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 04 липня 2019 року, внаслідок якої загинув [PERSON] , [INFO] . Вказані Довіреності посвідчені приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Сергеєвою А.В. та зареєстровані в реєстрі за № 257 та № 266 (а.с. 11-12, 14, 17). 22.02.2021 року [PERSON] звернувся від імені [PERSON] до Моторного (транспортного) страхового бюро України із Заявою на виплату страхового відшкодування - витрат на поховання [PERSON] у сумі 45 000,00 грн., до якої долучено квитанцію та накладну (а.с. 21-23). На підставі наказу №3.1/1628 від 15.03.2021 року [PERSON] було здійснено виплату в розмірі 45 000,00 грн. (а.с. 30), що підтверджується платіжною інструкцією №942014 від 16 березня 2021 року (а.с. 31). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Положеннями ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положенням ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно з п. 27.4. ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. У відповідності з ч. 1 ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1. ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Отже, до позивача перейшло право вимоги до відповідача в межах фактичних витрат. Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну. Судом достовірно встановлено, що дана ДТП мала місце з вини відповідача. Таким чином, оцінюючи належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого страхового відшкодування у розмірі 45 000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, який був сплачений позивачем при подачі до суду даного позову.

Outcome: approved