Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.09.2013 року на користь відповідача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , зменшивши їх розмір з 1/4 частини на 1/6 частину. В обґрунтування\~своїх вимог\~позивач зазначив,\~що у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі, він перебував з 06.07.2012 року до 04.08.2014 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишилась проживати разом з матір`ю. 18.09.2014 року рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з нього на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 24.06.2014 року, до досягнення дитиною повноліття. З 28 вересня 2019 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] . Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Наприкінці 2021 року шлюбні відносини між ними були припинені, разом не проживають, не ведуть спільного господарства та не мають загального бюджету. Донька [PERSON] залишилась проживати разом з матір`ю. 30.03.2022 року рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до повноліття дитини, починаючи з грудня 2021 року. До того ж він надає грошові кошти на утримання дружини, з якою проживає дитина до трьох років. На теперішній час він не має офіційного місця роботи, працює неофіційно, отримую низький, мінливий і нестабільний прибуток, тому аліменти нараховуються державним виконавцем із середнього заробітку по регіону з 14000 грн., і складають приблизно 7000 грн. на двох дітей, що є для нього значною сумою і після виплати всіх аліментних зобов`язань, у нього залишається сума коштів, яка не забезпечує навіть його прожиткового мінімуму, що вимушує його у теперішній час звертатись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання як доньки [PERSON] , так і доньки [PERSON] . \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 08.11.2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 21.12.2022 року відповідач подала відзив на позовну заяву, в якій просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. На обґрунтування відзиву зазначила, що доказів на підтвердження погіршення майнового стану позивач не надав. Крім того, у рішенні Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30.03.2022 року, зазначено, що позивач не заперечував проти стягнення з нього користь [PERSON] на утримання другої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , аліментів саме у розмірі 1/4 частини, а також вказано, що він не має на утриманні інших неповнолітніх дітей. Ці обставини дають підстави вважати, що звернення [PERSON] до суду з позовом до позивача про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] було викликано саме бажанням [PERSON] в подальшому ініціювати в судовому порядку питання щодо зменшення розміру аліментів, що стягуються на її користь на утримання дочки [PERSON] . Також позивачем не надані докази того, що виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на утримання дочки [PERSON] , який був виданий на підставі рішення суду від 30.03.2022 року, дійсно перебуває на виконанні у виконавчій службі, а позивач здійснює за цим листом виплати. У копії виконавчого листа, який доданий позивачем до свого позову, мається відмітка державного виконавця про повернення 29.08.2022 року виконавчого листа стягувачу на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позову. 29.12.2022 року позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій просив позовні вимоги задовольнити. На обґрунтування відповіді на відзив зазначив, що аргументи відповідача базуються на припущеннях. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнала, надала суду відзив на позовну заяву, у задоволення позовних вимог просила відмовити. \~ \~ \~ \~Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 06.07.2012 року по 24.07.2014 року, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб та рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська (а.с.10, 12-13). Від шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , на утримання якої були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копіями свідоцтва про народження та рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.09.2014 року (а.с. 11, 14). 28.09.2019 року позивач уклав шлюб із [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Від шлюбу у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] , на утримання якої були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження та рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 30.03.2022 року (а.с. 15-17). Виконавчий лист щодо стягнення з позивача аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , 29.08.2022 року був повернутий стягувачу (а.с.18). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 192 СК України\~визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального та сімейного стану батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.\~Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~182\~СК України,\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами\~ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, тобто з моменту набрання рішенням суду законної сили. У Постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 визначено, що «Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів». Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи вищевикладене, ґрунтуючись на засадах верховенства права, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони та які були досліджені у судовому засіданні, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, виходячи з закріплених у ч. 9\~ст. 7 СК України\~принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд приходить до висновку, що оскільки позивач не надав належних та достатніх доказів погіршення матеріального стану, позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed