Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

23.02.2023 р. до Святошинського районного суду м. Києва надійшов зазначений позов. Предметом позову є стягнення заборгованості в розмірі 63593,63 грн. Позов обґрунтовано тим, що відповідно до договору про надання споживчого кредиту від 26.03.2015 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та відповідачем, останній отримав кредит в сумі 32700,00 грн з кінцевим терміном повернення кредиту до 20.05.2017 року. Відповідач не виконує умови договору, кредит не повертає, у зв`язку з чим, виникла заборгованість за тілом кредиту в сумі 20610,11 грн. та відсотків - 42983,52 грн.. Позивач є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Банк Михайлівський» у правовідносинах за кредитним договором з [PERSON] . Ухвалою суду від 27.02.2023 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження без виклику сторін (а.с.26). Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Відповідачу направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, яку позивачу вручено17.03.2023 р. Відповідач заяву із запереченням про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву до суду не направив. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі рішення у відповідності до вимог п. 5 ст. 279 ЦПК України та задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 26.03.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та відповідачем [PERSON] , укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит в сумі 32700,00 грн з кінцевим терміном повернення кредиту до 20.05.2017 року (а.с.5). 20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс»» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого, до ТОВ «Діджи Фінанс»» перейшло право вимоги до відповідача по вказаному кредитному договору укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та відповідачем [PERSON] (а.с.11-14). Заборгованість відповідача за договором станом на 23.02.2023 р. складається з тіла кредиту в сумі 20610,11 грн. та відсотків - 42983,52 грн., загальна сума заборгованості становить 63 593,63 грн. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа зобов`язана надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Згідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. Пунктом першим частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як убачається з матеріалів справи та наданих позивачем розрахунків, відповідачем порушено умови договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим станом на 23.02.2023 року становить 63593,63 грн. і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 20610,11 грн., та 42983,52 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, що підтверджено наявними в матеріалах справи розрахунками боржника. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який не скористався своїм процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог. Стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, завлений стороною позивача. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності", тому оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved