Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

07.12.2022 року позивач [PERSON] через свого представника звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що вона та відповідач [PERSON] 14.01.2011 року зареєстрували шлюб, який заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.08.2017 року було розірвано. За час шлюбу у них [INFO] народилася спільна дитина - син [PERSON] . Після припинення шлюбних відносин з відповідачем їх спільна малолітня дитина залишилася проживати разом з нею та з того часу [PERSON] жодним чином не піклується про їхнього сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду й лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не піклується про фізичний і духовний розвиток сина та не спілкується з ним; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти. Відповідач не бере жодної участі в матеріальному забезпеченні [PERSON] , а також у нього існує істотна заборгованість по сплаті аліментів. Вказує, що усі обов`язки щодо виховання та утримання сина вона виконує одноосібно, а відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по справі. До початку судового засідання від представника позивача до суду надійшла заява, в якій вона просять розгляд справи проводити без її участі та участі її довірительки, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо ухвалення судового рішення не заперечує (а.с. 104). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви, клопотання, відзив на позовну заяву від нього на адресу суду не надходили. Представник третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Служби у справах дітей Луцької міської ради, Виконавчого комітету Луцької міської ради у судове засідання також не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує (а.с. 105). Статтею 280 ЦПК України передбачено можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Суд вважає можливим, зі згоди сторони позивача, ухвалити по справі заочне рішення, суд відповідно до положень ст.ст. 280-282 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 06.02.2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.08.2017 року в цивільній справі № 161/9494/17 було розірвано (а.с. 12, 14-15). За час шлюбу в сторін [INFO] народилася спільна дитина - син [PERSON] . Зазначене підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 13). Після припинення між сторонами подружніх відносин малолітній [PERSON] , [INFO] залишився проживати разом зі своєю матір`ю - позивачкою [PERSON] , а відповідач [PERSON] проживає окремо від них. Доказів іншого сторонами суду не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. В обґрунтування заявлених позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] вказує, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню сина [PERSON] , у зв`язку з чим вона ставить питання перед судом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо їх спільного сина. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України матір, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною, однак не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Як встановлено судом, заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.06.2018 року в цивільній справі № 161/7546/18 із [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання їх спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 грн., починаючи з 16.05.2018 року (а.с. 16). Однак, як слідує з інформаційного листа Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) № 71157 від 08.11.2022 року та додатку до нього, у [PERSON] в межах виконавчого провадження № 57461034 з примусового виконання судового рішення в цивільній справі № 161/7546/18 виникла заборгованість по сплаті аліментів за період з 16.05.2018 року по жовтень 2022 року включно в загальному розмірі 51149,89 грн. При цьому, усі вжиті державним виконавцем заходи примусового характеру під час виконання вказаного судового рішення є безрезультатними (а.с. 20-22). Як вбачається із інформаційного листа «Закладу дошкільної освіти № 35» Департаменту освіти Луцької міської ради № 38 від 07.11.2022 року, [PERSON] , [INFO] , регулярно відвідував даний заклад дошкільної освіти з серпня 2016 року по червень 2018 року (середня та старша групи). У заклад хлопчика приводила та забирала мама - [PERSON] , та бабуся - [PERSON] , які також відвідували батьківські збори та святкові ранки. Батьківську плату за харчування і плату за додаткові освітні послуги здійснювала тільки мама. Батько [PERSON] - [PERSON] не цікавився інтересами дитини та поведінкою сина у садочку, не приймав участь у житті групи (а.с. 17). Крім того, у матеріалах справи наявні письмові пояснення свідків [PERSON] - сестри позивачки [PERSON] від 13.02.2023 року та матері останньої - [PERSON] від 13.02.2023 року. Свідки у своїх поясненнях підтверджують той факт, що [PERSON] не приймає жодної участі у житті свого сина [PERSON] , [INFO] , батько дитини взагалі не виявляє будь-якого інтересу щодо сина (а.с. 75-79). Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] ніяким чином не піклується про свого сина [PERSON] , [INFO] , не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. Так, рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 103-1 від 15.02.2023 року було затверджено висновок Служби у справах дітей № 50 від 14.02.2023 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » (а.с. 59). Як слідує із висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » № 50 від 14.02.2023 року позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] є доцільним (а.с. 58). Даний висновок органу опіки та піклування суд вважає обґрунтованим. Статтею 157 СК України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того законодавством зобов`язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно. Однак, відповідач, проживаючи окремо від дитини не виконує належним чином свої батьківські обов`язки без поважних та обґрунтованих причин. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Оцінюючи надані сторонами докази, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не піклувався про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, не спілкувався з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу та не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав є обґрунтованими, їх задоволення відповідає інтересам малолітнього [PERSON] , [INFO] і його подальшого життя. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Луцької міської ради, Виконавчий комітет Луцької міської ради, про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Як встановлено судом, [PERSON] на виконання договору про надання їй правничої допомоги в межах здійснення даного провадження було сплачено на користь свого представника 12000 грн. Вказані витрати на правничу допомогу складаються із підготовки та оформлення позовної заяви, а також здійснення представництва у суді першої інстанції. Факт сплати позивачкою даних коштів підтверджується відповідним платіжним документом (а.с. 27-34). З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З вищевикладеного слідує, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 992,40 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору, а також 12000 грн. на відшкодування витрат, пов`язаних із наданням їй правничої допомоги. На підставі ст.ст. 164-166 СК України,

Outcome: approved