Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

28 жовтня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом заявою до Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення, вобґрунтування якого посилалася на те, що з серпня 2018 року по [INFO] вона з [PERSON] проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] . За час проживання однією сім`єю як чоловік та жінка, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, сплачували комунальні послуги, займалися спільним побутом, спілкувалися з близькими, родичами та друзями як з боку жінки, так і з боку чоловіка., зокрема 25 червня 2020 року для сім`ї за спільні кошти для задоволення власних потреб придбали автомобіль марки Dacia Duster, д.н.з. [NUMBER] вартістю 154 566,00 грн. [INFO] [PERSON] , [INFO] помер (трагічно загинув від удару ворожої російської ракети). Позивачу [PERSON] не відомо про те, хто має наміри приймати спадщину після смерті [PERSON] , наголошує на тому, що її вимоги стосуються саме встановлення факту сумісного проживання для визнання в подальшому її права на спільне сумісне майно - автомобіль, придбаний нею та [PERSON] під час сумісного проживання за спільні кошти для потреб сім`ї, а не спадкових прав. В зв`язку з наведеним, в позові [PERSON] просила суд: -встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання її, [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, у період з серпня 2018 року по [INFO]. Ухвалою суду від 01 листопада 2022 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20 лютого 2023 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, згідно заяви просила розглядати справу за її відсутності вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд задовольнити позов, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача - Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської областів судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи наведене, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані позивачем докази, дійшов такого висновку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [INFO] у віці 56 років помер [PERSON] , [INFO] , про що 10 травня 2022 року складено відповідний актовий запис № 515, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] року. Смерть [PERSON] настала в результаті військових дій, які призвели до ушкодження іншими видами вибухів та уламками, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 12-17/98-Пр/22 від 04 травня 2022 року. На день смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою в його паспорті громадянина України, виданого 15 лютого 2000 року Краснокутським РВ УМВС України в Харківській області. В той же час, судом встановлено, що [PERSON] проживав разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з 2018 року на момент його смерті ( [INFO] ), вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет, що підтверджується Актом обстеження № 128/06-30 від 03 червня 2022 року, складеного депутатом Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області Меланко О.В. в присутності сусідів: [PERSON] та [PERSON] . Встановлено, що [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з громадянкою [PERSON] , який 12 січня 2016 року між ними було розірвано, актовий запис № 01 від 12 січня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 12 січня 2016 року. Позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з громадянином [PERSON] , який 29 травня 2001 року між ними було розірвано, актовий запис № 153 від 29 травня 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 30 жовтня 2002 року. Позивач [PERSON] в позові посилається на те, що за час проживання однією сім`єю як чоловік та жінка, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, сплачували комунальні послуги, займалися спільним побутом, спілкувалися з близькими, родичами та друзями як з боку жінки, так і з боку чоловіка., зокрема 25 червня 2020 року для сім`ї за спільні кошти для задоволення власних потреб придбали автомобіль марки Dacia Duster, д.н.з. [NUMBER] вартістю 154 566,00 грн. Встановлення даного факту необхідне позивачу для визнання права власності на спільне сумісне майно. Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення вимог, суд застосовує наступні норми права. У відповідності до статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно з положеннями п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. В той же час, у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Позивач вказує, що метою встановлення факту є визнання у майбутньому її права на спільну власність. Таким чином, метою позову є наступне вирішення спору про право зі спадкоємцями померлої особи, з якою позивач просить визнати факт проживання однією сім`єю. Враховуючи наведені норми закону, встановлення факту, який просить встановити позивач розглядається в порядку загального позовного провадження, оскільки пов`язується з наступним вирішенням спору про право. За приписами ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення Глави 8 цього кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до приписів ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 визначено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Отже, для визначення осіб як таких, що перебувають в усталених відносинах, що притаманні подружжю, для вирішення майнового спору у відповідності до ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно. Так, приписами п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Водночас, Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» defacto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом» Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка. Згідно вимог ч. 4 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини при розгляді справи [PERSON] зауважив, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України. Позивач [PERSON] в позові посилається на те, що, мешкаючи однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з серпня 2018 року по [INFO], вона разом з [PERSON] вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали єдиний сімейний бюджет, піклувалися один про одного, допомагали один одному по господарству, для потреб сім`ї придбавали майно за спільні кошти та виконували інші взаємні обов`язки, які притаманні подружжю. Як вже зазначалося вище, позивач [PERSON] та [PERSON] на момент їх спільного проживання з серпня 2018 року по [INFO], кожен окремо, не перебували в будь-якому іншому шлюбі. Факт проживання [PERSON] , який помер [INFO] позивачем [PERSON] у період з серпня 2018 року по [INFO] однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу підтверджується наступними доказами: Актом обстеження № 128/06-30 від 03 червня 2022 року, складеного депутатом Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області Меланко О.В. в присутності сусідів: [PERSON] та [PERSON] ; письмовими поясненнями свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також фотокартками з сімейного альбому. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження факти, на які посилається позивач [PERSON] , а саме, що остання проживала разом із [PERSON] , який помер [INFO] однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, з серпня 2018 року до дня його смерті ( [INFO] ), були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали єдиний сімейний бюджет, придбавали майно за спільні кошти для потреб сім`ї, піклувалися один про одного, допомагали один одному по господарству та виконували інші взаємні обов`язки, які притаманні подружжю. Встановлення даного факту необхідне позивачу для подальшого визнання права власності на спільне сумісне майно, у зв`язку з чим вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відсутністю вини відповідача, судові витрати належить покласти на позивача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved