Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

Позивач, ТДВ «СК «Альфа-Гарант», звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на користь ТДВ «СК «Альфа-Гарант» грошові кошти, в розмірі 18578,41 грн. та суму судових витрат, пов`язаних із оплатою позивачем професійної правової допомоги в розмірі 5000,00 грн. та 2684,00 грн. сплаченого судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.12.2021 року між ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений Полісом № 202118114 на транспортний засіб «VOLKSWAGEN PASSAT» д.н.з. « [NUMBER] ». 06.07.2021 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON] , внаслідок якої було пошкодженого транспортний засіб «MITSUBISHI ASX» д.н.з [NUMBER] . Відповідно до постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 24.09.2021 року по справі 761/32460/21, [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушень передбачених ч.2 ст. 130 КУпАП, та ст. 124 КУпАП. Позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 18578,41 грн. Оскільки відповідач не бажає добровільно відшкодувати шкоди за страховим відшкодуванням, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду та судові витрати по справі. 27.02.2023 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами, що направлялися судом на адресу відповідача за місцем його реєстрації, відповідачем не було отримано, а конверт разом з даними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 24.09.2021 року по справі 761/32460/21, [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушень передбачених ч.2 ст. 130 КУпАП, та ст. 124 КУпАП. Зі змісту вказаної постанови судом встановлено, що 06.07.2021р. водій [PERSON] , керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN PASSAT» д.н.з. « [NUMBER] » в районі вул. Михайлівська, 15, у м. Києві, всупереч п. 12.1, 13.1, Правил дорожнього руху України, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, та скоїв зіткнення із автомобілем «MITSUBISHI ASX» д.н.з [NUMBER] , що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів. Крім того, 06 липня 2021 року, о 18 годині 55 хвилин, будучи раніше (протягом року) притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто діючи повторно, всупереч п. 2.9(а) ПДР України, керував автомобілем «Volkswagen Passat» д.н.з. [NUMBER] , в районі вул. Михайлівська, 15, у м. Києві, в стані алкогольного сп`яніння. Станом на день розгляду справи постанова Шевченківського районного суду міста Києва від 24.09.2021 року є такою, що набрала законної сили. За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини шостої цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, вина [PERSON] є встановленою та не підлягає доведенню.. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність, на день дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до полісу №202118114 була застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант». 08.07.2021 потерпіла [PERSON] власник пошкодженого транспортного засобу «MITSUBISHI ASX» д.н.з [NUMBER] звернулася з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілої та із заявою про страхове відшкодування. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка буда заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та майну третьої особи. Відповідно до здійсненого розрахунку страхового відшкодування ТДВ «СК «Альфа-Гарант» сума страхового відшкодування склала 18578,41 грн. 03.09.2021 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було видано страховий акт № ЦВ/21/3768 для виплати страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 13578,41 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 03.09.2021 № 19862. 18.11.2021 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було видано страховий акт № ЦВ/21/3768/1 для виплати страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 5000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 18.11.2021 № 24676. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За умовами п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. Положення статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. За умовами ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно підпункту "а" пункту 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; Відповідач, [PERSON] , перебував в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 24.09.2021 року у справі № 761/32460/21. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі виплаченого страхового відшкодування, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 18578,41 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із положень статті 133 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом ТДВ «Страхова компанія «Альфа-гарант» були понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн., які повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката то суд вважає за доцільне стягнути з останньої суму у розмірі в розмірі 5000,00 грн. оскільки дана сума витрат на професійну правничу допомогу підтверджена договором про надання правничої допомоги, детальний опис робіт та платіжним дорученням про оплату. Враховуючи наведене та

Outcome: approved