Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

У жовтні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] \~про стягнення\~боргу за\~договором позики,\~в якому просить стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики у розмірі 29300 доларів США та 3% річних у розмірі 866,96 доларів США відповідно до ст.625 ЦК України. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що відповідно до п.1.1. укладеного договору позики від 31.10.2020 року позикодавець [PERSON] в порядку і на умовах, визначених договором, надає позичальнику [PERSON] безвідсоткову позику у сумі 29300 доларів США, а останній зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк. Відповідно до п.2.1. договору, строк надання позики позичальнику становить один рік реальної передачі всієї грошової суми. Фактом підтвердження отримання грошової суми безпосередньо є укладання договору позики, та відмітка на ньому «Отримала» за особистим підписом позичальника [PERSON] . Починаючи з листопада 2021 року позивач постійно в усній формі вимагав повернення боргу, але відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання. До теперішнього часу відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобов`язання не виконав. Тому, відповідач має сплатити позивачу як суму позики так і суму 3% річних у розмірі 866,96 доларів США, відповідно до доданого розрахунку. Ухвалою суду від 27.10.2022 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали. Ухвалою суду від 27.10.2022 року в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову було відмовлено. Ухвалою суду від 19.12.2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті з дня постановлення цієї ухвали. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] до суду не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, адвокат надав заяву, в якій просить про розгляд справи у відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про місце та час слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач не подала відзив. Зі згоди сторони позивача, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2\~ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.19 ЦПК України,\~суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно\~ст.13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем відповідачу було надано в позику грошові кошти. З дослідженого договору від 31.10.2020 року вбачається, що [PERSON] 31.10.2020\~року одержала в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 29300 доларів США на термін 1 рік. Оригінал договору від 31.10.2020 року має підпис [PERSON] (а.с.47). Позивач [PERSON] стверджує, що відповідач [PERSON] не виконала боргове зобов`язання, не повернула грошові кошти, а тому повинна сплатити йому суму боргу та 3% річних від простроченої суми відповідно до ст.625 ЦК України. Суд вважає доводи [PERSON] підставними, порушене право позивача підлягає захисту, тому вимоги про стягнення сум у визначеному позивачем розмірі підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ч. 1\~ст. 509 ЦК України,\~зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень\~статті 526 ЦК України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч. 1 ст.598\~ЦК України,\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Вищезазначений договір складений 31.10.2020 року повністю підтверджує як факт отримання [PERSON] грошових коштів за договором позики, так і її зобов`язання повернути ці кошти до 01.11.2021 року. Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики позивач надав суду оригінал розписки відповідача від 06.02.2020 року. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що наявність оригіналу договору в позивача свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачем по договору позики від 31.10.2020 року. У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконала свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернула повністю або частково кошти саме за цим договором позики. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконала зобов`язання за даним договором, а тому зобов`язана повернути позивачу борг в сумі 29300 доларів США. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі\~статтею 625 ЦК України,\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 ЦК України. У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3 % річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Тобто, відповідальність, передбачена даною статтею носить компенсаційний характер, оскільки 3 % річних та індекс інфляції виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. Оскільки відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання, тому відповідно до вимог даної норми зобов`язана сплатити позивачу борг в сумі 29300 доларів США, а також 3% річних за прострочення виконання основного зобов`язання, що складає згідно наданих розрахунків 866,96 доларів США. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволені позовні вимоги [PERSON] , тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при подачі позову судовий збір в сумі 12405 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved