Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування спричиненої матеріальної та моральної шкоди. Позов мотивований тим, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , з яким вони прожили у шлюбі близько 35 років. Під час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Всі вони разом проживали за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер батько чоловіка позивача [PERSON] , який був власником частини зазначеного будинку. Після його смерті, його дружина [PERSON] , яка була також власником частки будинку та успадкувала половину частки за чоловіком і набула право власності на частки будинку, а чоловік позивача та син спадкодавця став власником частки. [INFO] померла мати чоловіка позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на частки будинку. При житті, мати чоловіка позивача говорила, що її частка будинку залишиться сину [PERSON] , тобто чоловіку позивача, так як саме вони проживали разом у даному будинку. Однак, після смерті матері, інший син [PERSON] , який проживає окремо, прийняв всю спадщину за померлою. У свою чергу, 28.07.2020 року позивач звернулася до Мукачівської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за померлим чоловіком, якому належало частка будинку, а отже позивач прийняла спадщину. 29.09.2020 року позивач подала до суду позов про зобов`язання відповідача [PERSON] усунути перешкоди в користуванні будинком [ADDRESS] шляхом вселення її до будинку та передачі ключів і рішенням суду від 08.04.2021 року позов був задоволений повністю. Дане рішення суду набуло законної сили. 30.07.2021 року рішенням Мукачівського міськрайонного суду позовну заяву позивача [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.09.2019 року на частки на вищезазначений житловий будинок було задоволено, рішення набуло законної сили. Після набранням прийнятими рішеннями судів законної сили, відповідач [PERSON] відмовився добровільно їх виконувати і почав всіляко перешкоджати у їх виконанні працівниками ДВС і тільки 31.10.2022 року позивач була вселена в будинок. З 25.08.2020 року по 31.10.2022 року позивач змушена була проживати у знайомих людей, а з 01.09.2020 року почала винаймати житло за адресою: [ADDRESS] та сплачувати за кожний місяць проживання 6\~000 гривень, де проживала 26 місяців, і тому внаслідок неправомірних дій [PERSON] завдав позивачу значну матеріальну шкоду, оскільки позивач сплатила 156\~000 гривень лише за оренду квартири. Крім матеріальної шкоди позивачу було завдано і моральну шкоду, яку позивач оцінює у розмірі 100\~000 гривень, які просить суд стягнути на її користь із відповідача. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.02.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У свою чергу, відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав зазначених в ньому. Дослідивши матеріали\~справи,\~надавши оцінку\~зібраним у\~справі доказам\~в цілому,\~так і\~кожному доказу\~окремо,\~шляхом їх\~всебічного,\~повного,\~об`єктивного\~та безпосереднього\~дослідження,\~суд приходить\~до наступного\~висновку. Відповідно до\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1, п.9\~ч.2 ст.16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Судом встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 08.04.2021 року позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення був задоволений (а.с. 5-11). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 30.07.2021 року позов [PERSON] до Мукачівської державної нотаріальної контори Мукачівського міського нотаріального округу та [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на частку житлового будинку був задоволений частково (а.с. 12-21). 28.07.2020 року [PERSON] подала заяву до Мукачівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка (а.с. 22). 01.08.2022 року старшим державним виконавцем Відділу ДВС у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Веремчук О.І. винесено постанову про залучення працівників Мукачівського РУ ГУНП в Закарпатській області для забезпечення ОГП під час виконання виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП №69298672 (а.с. 24). Постановою старшого державного виконавця Відділу ДВС у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Веремчук О.І. від 03.11.2022 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №303/5624/20 від 10.05.2022 року було закінчено у зв`язку із виконанням рішення суду в повному обсязі, тобто вселено [PERSON] до будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25). 01.09.2020 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений Договір оренди житлового приміщення, згідно якого Орендодавець надає орендареві і членам його родини в користування строком на 3 роки частину квартири [ADDRESS] . Плата за оренду становить 6\~000 гривень на місяць (а.с. 26). 01.09.2020 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений Договір про надання правової допомоги №91 та Додаткову угоду №1 до договору №91 (а.с. 27, 28). 01.03.2021 року та 01.12.2021 року між [PERSON] і [PERSON] була укладена Додаткова угода №2 та №3 до договору №91 про надання правової допомоги від 01.09.2020 року (а.с. 29, 30). Із квитанцій до прибуткового касового ордера №11 від 20.08.2021 року, №14 від 17.03.2022 року та №7 від 29.10.2020 року вбачається, що [PERSON] , на підставі додаткових угод №1, №2, №3 було сплачено на загальну суму 70\~000 гривень (а.с. 31). Дані правовідносини між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Так, згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України). в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Відповідно до частини 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4ст. 23 ЦК України). Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України). Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо( ч. 1 ст. 1195 ЦК України). Як роз`яснено в п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. В пункті №10 зазначеної постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення їй моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Однак, позивачем [PERSON] не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідача [PERSON] , причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням викладеного, у задоволенні позову [PERSON] \~до [PERSON] \~про відшкодування\~спричиненої матеріальної\~та моральної\~шкоди слід відмовити.

Outcome: dismissed