Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що [PERSON] являється власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Станом на теперішній час в даному житловому будинку крім неї, зареєстрована також її невістка [PERSON] , однак вона не проживає в її будинку більше року. На даний час її речей в будинку немає. Крім того, відповідачка, в порушення вимог частини третьої статті 64 ЖК України, не виконувала жодних обов`язків з утримання житлового будинку, проведення поточного ремонту, сплати комунальних платежів. Факт реєстрації відповідачки [PERSON] за її адресою створює для позивачки великі незручності. У випадку продажу будинку його ніхто не захоче придбати з будь-якими обтяженнями. Оскільки відповідачка не укладала з позивачкою ніяких угод, не бере участі в утриманні будинку, не проживає в ньому та не користується ним без поважних причин майже більше року, позивачка вважає, що відповідачка втратила право користування цим будинком та повинна бути знята з реєстрації за вказаною адресою. Крім цього, у зимовий період 2022-2023 року вона має намір оформити державну субсидію на комунальні послуги. При оформленні субсидії їй необхідно надавати довідку про зареєстрованих осіб в її будинку та довідки про їх доходи. Таким чином, реєстрація відповідачки за місцем проживання в її будинку створює позивачці перешкоди у отриманні державної допомоги на комунальні послуги. У зв`язку з зазначеним позивачка [PERSON] просить суд визнати [PERSON] [INFO] такою, що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Про місце, дату і час розгляду справи учасники справи були повідомлені належним чином. Представник позивачки адвокат Раєвський І.А. у судове засідання надав суду письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі, просить його задовольнити з зазначених у позові підстав. Просить справу розглянути без участі позивача та його представника. Не заперечують проти винесення заочного рішення по справі. Просять долучити до справи письмові пояснення двох свідків по справі. Просить допросити позивачку [PERSON] у якості свідка, відповідно до ст.92 ЦПК України. Відповідачка [PERSON] , будучи двічі належним чином повідомленою про розгляд справи 03 квітня 2023 року і 10 квітня 2023 року через оголошення на офіційному веб-сайті суду, у судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, з заявами про відкладення розгляду справи з певних причин або про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталася, відзив на позов не подала. З зазначених підстав суд розглядає справу у відсутність відповідачки за наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч.4 ст.223 і ст.280 ЦПК України. 10 квітня 2023 року на адресу суду від свідка [PERSON] надійшли письмові пояснення, в яких свідок пояснив, що він являється свідком по даній справі, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України, підтверджує той факт, що у будинку, який належить його матері [PERSON] , зареєстрована відповідачка [PERSON] , яка є його дружиною. Однак вона не проживає в ньому більше року. Крім цього, в провадженні Хотинського районного суду Чернівецької області знаходиться справа за його, [PERSON] позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та за його заявою про стягнення аліментів з [PERSON] на його, [PERSON] користь на утримання малолітньої дитини. На даний час речей [PERSON] у будинку матері не має. Відповідачка не виконувала жодних обов`язків з утримання житлового будинку, проведення поточного ремонту, сплати комунальних платежів. Йому відомо, що відповідачка у справі проживає за кордоном і не має наміру повертатися в Україну. 10 квітня 2023 року на адресу суду від позивачки [PERSON] у відповідності до ст.92 ЦПК України надійшли письмові пояснення, в яких вона пояснила, що вона, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України, підтверджує той факт, що у будинку, який належить їй на праві власності, зареєстрована відповідачка (дружина її сина) [PERSON] , як член її сім`ї. Однак вона не проживає в ньому більше року. На даний час речей [PERSON] у її будинку не має. Відповідачка не виконувала жодних обов`язків з утримання житлового будинку, проведення поточного ремонту, сплати комунальних платежів. Їй відомо, що відповідачка у справі проживає за кордоном і не має наміру повертатися в Україну. Суд, беручи до уваги підтримання позивачем та його представником позовних вимог, письмові пояснення свідків, дослідивши письмові докази і дав оцінку добутим доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18756536, від 09 травня 2008 року, судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання громадянина [PERSON] , жителя с.Колінківці, який проживає по [ADDRESS] встановлено, що комісією у складі: спеціаліста з соц.виплат Павленчук С.О. , діловода Танасєв Л.М. при обстеженні матеріально-побутових умов [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] виявлено, що дійсно [PERSON] за даною адресою проживає лише з сином [PERSON] . Мати дитини [PERSON] за даною адресою не проживає більше року, ніякої допомоги не надає на утримання сина, вихованням дитини не займається так, як виїхала за межі країни. [PERSON] сам виховує свого сина. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ними, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, оскільки відповідачка не є власником (співвласником) будинку, а позивач є власником будинку; більше року відповідачка не проживає в будинку позивачки без поважних причин, витрати по утриманню будинку не несе, комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що реєстрація відповідачки у належному позивачу будинку порушує право останньої як власника будинку. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Згідно копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] позивачка [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи, загальне захворювання. Термін дії до 30 листопада 2023 року, тому вона звільнена від сплати судового збору за подачу позову до суду відповідно до п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до вимог ч.2 і ч.6 ст.141 ЦПК України судовим рішенням суд стягує з відповідачки на користь держави 1073 грн. 60 коп. судового збору, оскільки, як встановлено судом, відповідачка не має пільг щодо сплати судового збору.

Outcome: approved