Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-06 00:00:00

Позивач звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою в якій просить прийняти рішення про повернення дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відібраних за рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 11 травня 2022 року у справі № 464/3765/21 та припинити стягнення аліментів на дітей за рішенням суду, покликаючись, що причини, які слугували відібранню дітей припинили своє існування. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 05 грудня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16 січня 2023 року зобов`язано відповідача Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради як орган опіки та піклування подати письмовий висновок щодо розв`язання спору та залучино в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Заклад релігійної організації «Родинний Дім «Покрова» (код ЄДРПОУ 35009541, м. Львів, вул. Дорога Кривчицька, 19). Учасники справи у підготовче судове засідання призначене на 09:30 год 07 квітня 2023 року не з`явилися, скористалися правом, наданим ч.3 ст.211 ЦПК України, подали до суду заяви, в якій просять проводити розгляд справи у їх відсутності. Позивач позов підтримує та просить задоволити. Відповідач та третя особа позов визнають та просять задоволити. У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 11 травня 2022 року у справі № 464/3765/21 відібрано [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення останньої батьківських прав та передано дітей органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської Ради з підстав невиконання батьківських обов`язків по відношенню до своїх синів. Одночасно ухвалено стягувати щомісяця з [PERSON] на користь та утримання дітей аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 травня 2021 року та до досягнення відповідною дитиною повноліття, шляхом перерахування аліментів на особистий рахунок кожної дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Указаним рішенням також позбавлено батьківських прав [PERSON] відносно дітей. Заявляючи вимоги про повернення дітей, позивач покликається на усунення причин, які слугували відібранню дітей: веде зразковий спосіб життя та характеризується позитивно; виконала вимоги соціального працівника - подала документи на реєстрацію місця проживання дітей, зробила у дитячій кімнаті ремонт, купила нові меблі, іграшки, постіль; постійно відвідує та спілкується з дітьми, які знаходяться у закладі релігійної організації та хочуть повернутися у сім`ю; одружилась та має малолітню дитину. Відповідачем позов матері про повернення дітей беззаперечно визнано, що викладено у письмовій заяві, поданій суду. Відповідно до ч.3 ст.170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Як регламентовано ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч.3 ст.200 ЦПК України). У ч.4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 362/6725/18 міститься висновок про те, що суд має виходити з того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Водночас за сформованими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 572/2515/15-ц та від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову. У відповідності до ст.19 СК України, органом опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, 06 березня 2023 року надано висновок щодо доцільності повернення дітей матері, а судом на виконання вимог ст.171 СК України заслухано думку дітей, які у судовому засіданні висловили однозначне бажання повернутися до матері. Беручи до уваги викладене у своїй сукупності, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позовні вимоги позивача про повернення дітей є підставними та доведеними. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з положень п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2 080 грн, відповідно до квитанції № ПН 215600426655 від 28 листопада 2022 року та підтверджується відповідною випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою встановлено ставку судового збору у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на день подачі позову становило 992,40 гривень. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (ч.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір»). Таким чином, за дві позовних вимог немайнового характеру, позивач повинна була сплатити судовий збір у сумі 1 984,8 грн (992,4 грн*2). Ураховуючи вищенаведене, а також те, що розгляд даної справи по суті не здійснювався, суд приходить переконання, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору у розмірі 992,40 грн, сплаченого при поданні позову до суду, та надміру сплаченого судового збору у розмірі 95,20 грн, що становить загальну суму 1 087,60 гривень. Також, в порядку ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 992,40 грн судового збору, сплаченого при подачі позову до суду.

Outcome: approved