Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Позивач Комплекс відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами звернувся до Оболонського районного суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення плати за користування приміщенням № 404 пансіонату, що розташований за адресою: [ADDRESS] , яким відповідач користується на підставі договорів користування приміщенням. У зв`язку із частковою сплатою відповідачем заборгованості за вказаними договорами, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за період 2021-2022 у сумі 91816,76 грн. У добровільному порядку відповідач сплачувати заборгованість відмовляється, з огляду на це позивач був змушений звернутись до суду і просити стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 91816,76 грн. та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 08.09.2022 прийнято до свого провадження цивільну справу за позовною заявою Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами до [PERSON] про стягнення заборгованості. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 08.11.2022 до суду від відповідача надійшов відзив, в якому зокрема між іншим відповідачем зазначено, що у зв`язку з початком російської агресії в Україні було введено воєнний стан, листом Торгово-Промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 було засвідчено виникнення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) на всій території України у зв`язку з воєнною агресією. Враховуючи, що ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та /або фізичних осіб по договору. Відповідно до положень ч.1 ст.617 ЦК України та ураховуючи ч.6 ст.762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Відповідач зазначає, що фактично в період з 24.02.2022 до 01.05.2022 в неї не було можливості користуватися приміщенням, через обставини, за які користувач не відповідає. В місці розташування пансіонату проводились активні бойові дії та приміщення пансіонату використовувались військовослужбовцями в кількості біля 100 осіб, що взагалі унеможливило використання приміщення. Тобто, КВ «Пуща Водиця» ДУС, надавши дозвіл на проживання військовослужбовців, обмежив повністю можливість проживання мешканцям, оскільки це була пряма загроза для життя. Під час проживання військовослужбовців практично всі мешканці шукали інше місце для проживання та несли витрати, пов`язані з пошуком іншого житла. Крім того, вирішити будь-які питання стосовно дії договорів, розірвання чи надання канікул по договорам не було жодної можливості. Керівництво та працівники Комплексу відпочинку з 24 лютого 2022 року були відсутні, на зв`язок не виходили. Тільки в травні місяці відбулась перша можливість спілкування мешканців щодо звільнення від сплати за користування приміщенням. На питання мешканців керівництвом пансіонату надавалась постійно відповідь, що все буде вирішено, нарахувань не буде, буде знижка в оплаті в подальшому, не потрібно розривати договори, а фактично вийшло, що керівництво КВ «Пуща Водиця», скориставшись довірою проживаючих вводили їх в оману, навмисно затягували час з вирішенням цього питання та продовжували нараховувати у повному обсязі платежі. Проживаючі у пансіонаті також письмово зверталися до директора КВ «Пуща Водиця» [PERSON] , з проханням звільнити їх від сплати за користування приміщенням в період з 24 лютого 2022 року по 1 травня 2022 року на 100%, з 1 травня 2022 року до закінчення військового стану на 50 %, але жодних реагувань з його боку не відбувалось, а тільки направлялися вимоги про виселення з приміщень, нехтуючи законами України та постановами КМУ нараховуються в повному обсязі незаконні платежі. Також направлялось колективне звернення до Державного управління справами, на що була надана відповідь, що КВ «Пуща-Водиця» є юридичною особою, самостійним суб`єктом господарювання і, відповідно питання пов`язані з укладанням і виконанням договорів користування приміщеннями належать безпосередньо до його компетенції. Крім того, відповідно до Закону України від 01 квітня 2022 року «Про внесення змін до Закону України «Про оренду державного та комунального майна» Кабінет Міністрів України Постановою від 27 травня 2022 № 634 постановив установити особливий порядок взаємовідносин по договорам оренди що були чинні до 24 лютого 2022 року, а саме: 1. Звільнення від сплати за користування приміщеннями в період з 24 лютого 2022 року по 1 травня 2022 року; 2. З 1 травня 2022 року до закінчення військового стану надати знижки у розмірі 50 відсотків; 3. Звільнити від сплати за користування приміщенням осіб, які приймають участь у захисті України та прийняті до Збройних Сил України з 24 лютого 2022 року до закінчення військового стану. Відповідач зазначає, що їх родина є багатодітною родиною і її чоловік [PERSON] , перебуває на захисті держави України, на безоплатній основі. Але, не зважаючи на це все, директор КВ «Пуща-Водиця» ДУС, нехтуючи цим всім, висиляє сім`ю з малолітніми дітьми на вулицю, чим грубо порушує норми Конституції України. Крім того всього виходячи зі змісту позовної заяви, взагалі не можна встановити з чого виникає заборгованість, оскільки позовні вимоги ґрунтуються відповідно на договорі № 404-22 від 01 січня 2022 року, а в прохальній частині сума заборгованості складається ще і відповідно до додаткової угоди № 404-21 від 01.08.2021 року. Враховуючи викладене, відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити. 14.12.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач зазначив, що ствердження відповідача, викладені у відзиві на позов безпідставні та необґрунтовані, не підтверджені доказами, з огляду на те, що КВ «Пуща-Водиця» ДУС діє на підставі Положення, затвердженого Розпорядженням Керівника Державного управління справами № 268 від 05.10.2016. Відповідно до п.4.1. якого, майно КВ «Пуща-Водиця» є державною власністю і закріплюється за ним на праві оперативного управління для виконання покладених на нього завдань, передбачених ним Положенням. 01.08.2021 між Комплексом відпочинку «Пуща-Водиця» ДУ справами та [PERSON] було укладено договір №404-21, відповідно до якого відповідач отримав в строкове користування приміщення № 404 пансіонату по [ADDRESS] загальною площею 48,6 кв.м та інше майно, яким укомплектовано приміщення. Ціна Договору становить 78128,65 грн. 01.01.2022 між Комплексом відпочинку «Пуща-Водиця» ДУ справами та [PERSON] було укладено договір №404-22, відповідно до якого відповідач отримав в строкове користування приміщення № 404 пансіонату по [ADDRESS] загальною площею 48,6 кв.м та інше майно, яким укомплектовано приміщення. Ціна Договору становить 208008,00грн. З вересня 2021 року відповідач частково сплачував плату за користування приміщенням, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Посилання відповідача на воєнний стан та можливість взагалі не сплачувати плату за користування приміщенням не може бути взято до уваги, оскільки у відповідності до ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання хоча і звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, проте це не означає, що особа звільняється від сплати за користування приміщенням. Це означає лише те, що особа звільняється від штрафних санкцій за несвоєчасну сплату у зв`язку із форс-мажорними обставинами, але позивач в своєму позові не просить стягувати штрафні санкції та пеню. Зазначає, що форс-мажорні обставини не є безумовною підставою звільнення користувача приміщенням від обов`язку сплачувати плату за користування приміщенням. Настання форс-мажорних обставин звільняє особу від відповідальності за порушення зобов`язання за договором, проте згодом користувач все одно має сплатити усі платежі. Відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України, у разі, якщо через обставини непереборної сили користувач не має можливості використовувати майно або коли використання майна було фактично неможливим, за законом користувач звільнений від плати за користування приміщенням за весь час, протягом якого він не мав змоги використовувати майно через обставини, за які він не відповідає. Проте, відповідач міг і використовував майно, доказів того, що не міг користуватись приміщенням відповідач не надав. 17.01.2023 представником позивача КВ «Пуща-Водиця» ДУС до суду надані пояснення, в яких зокрема зазначено, що посилання відповідача на те, що він не користувався орендованим майном за період з 24.02.2022 по 01.05.2022 безпідставні і не підтверджені доказами. Також не надано доказів проживання військових на території пансіонату, що унеможливлювало йому користуватися орендованим приміщенням. Відповідач не направляв позивачу жодного звернення з 2021 року по 30.05.2022 щодо вирішення питання реструктуризації чи прощення боргу з орендних платежів, чи з інших питань пов`язаних з орендою приміщення. У липні 2022 відповідачем було направлено в ДСУ колективне звернення щодо надання пільг з 01.05.2022 за користування орендним приміщенням. У відповіді на даний лист зазначено, що підстав для надання пільг немає. Також, ствердження відповідача щодо необхідності звільнення його від сплати орендних платежів безпідставні, з огляду на наступне: Як зазначено в ст.4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендодавцем щодо державного майна виступає Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва, а процедура передачі в оренду закріплена Порядком, що затверджений КМУ і включає певні етапи в тому числі і проведення аукціону. Державне управління справами (ДУС) - спеціальний державний орган з матеріально-технічного, соціально-побутового та іншого забезпечення діяльності Президента України, Верховної ради, Кабміну, РНБО, інших державних органів, усіх міжнародних дипломатичних представництв на території держави (наразі понад 130). KВ «Пуща водиця» діє на госпрозрахункових самоокупних засадах і з державного бюджету не фінансується. Власником приміщення, що орендувались відповідачем не є Фонд Державного майна України. Власником приміщення є Державне управління справами, а балансоутримувачем є позивач. А тому приміщення передавалось в оренду відповідачу відповідно до Положення, затвердженого Розпорядженням Керівника Державного управління справами № 268 від 05.10.2016 року, на підставі якого діє КВ «Пуща-Водиця» ДУС. Відповідно до п.4.1 Положення, майно КВ «Пуща-Водиця» є державною власністю і закріплюється за ним на праві оперативного управління для виконання покладених на нього завдань, передбачених ним положенням. Відносно наданого відповідачем контракту перебування чоловіка відповідачки на захисті держави, позивач зазначає, що Добровольче формування територіальної громади в Україні - це воєнізований підрозділ, сформований на добровільній основі з громадян України, які прожинають у межах території відповідної територіальної громади, який призначений для участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони. Добровольці не є військовими, але підпорядковуються командиру найближчого батальйону тероборони. Відповідно до ч.1 ст.2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадин України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаний із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також стажу державної служби. Доказів перебування чоловіка відповідачки на військовій служб, не надано. 20.03.2023 відповідач надав суду довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідно до яких з 28.03.2022 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Савчук О.Ю. у судовому засіданні заперечив щодо заявлених позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд встановив наступне. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Указом Президента України від 23 лютого 2000 року № 278 утворено Державне управління справами як єдиний орган з матеріально-технічного, соціально-побутового, лікувально-профілактичного забезпечення діяльності Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Ради національної безпеки і оборони України, інших державних органів, вищих посадових осіб зарубіжних країн. Для виконання покладених завдань Державному управлінню справами було передано в управління об`єкти державної власності. KВ «Пуща водиця» діє на госпрозрахункових самоокупних засадах і з державного бюджету не фінансується. Власником приміщень, що орендуються не є Фонд Державного майна України. Власником приміщень є Державне управління справами, а балансоутримувачем є позивач. Відповідно до п. 4.1. Положення про Комплекс відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами, затвердженого Розпорядженням Керівника Державного управління справами від 05 жовтня 2016 року № 268, майно Комплексу відпочинку є державною власністю і закріплюється за ним на праві оперативного управління для виконання покладених на нього завдань. Як убачається із матеріалів справи, 01.08.2021 між Комплексом відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами (далі - позивач) та [PERSON] (далі - відповідач) було укладено договір № 404-21 користування приміщенням пансіонату, відповідно до якого позивач надає відповідачу в користування приміщення № 404 пансіонату, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44,1 кв м. та інше майно, яким обладнано та укомплектовано це приміщення. Згідно з п.2.1 Договору № 404-21, ціна Договору становить 75833,65грн., у тому числі податок на додану вартість 12638,94грн. Вартість користування приміщенням на один календарний місяць становить 15166,73грн., у тому числі податок на додану вартість 2527,79грн. До ціни Договору, у тому числі вартості користування приміщенням за один календарний місяць, включено плату за енергоресурси та комунальні послуги (електрична енергія, теплопостачання, водопостачання, водовідведення та газопостачання). Перша плата за користування приміщенням вноситься відповідачем протягом двох днів після підписання цього договору авансовим платежем у готівковій формі через касу позивача, або в безготівковій формі на розрахунковий рахунок позивача, зазначений у розділі 7 цього договору за перший та останній місяці терміну дії цього договору (п.2.2. договору). Наступні платежі за користування приміщенням згідно умов цього договору вносяться відповідачем авансовими платежами щомісяця, не пізніше п`ятого числа звітного місяця (п.2.3. договору). У разі припинення користування приміщенням (завершення, припинення або розірвання договору) протягом 5 днів звільнити і здати приміщення позивачу в неалежному технічному і санітарному стані (п.3.2.4 договору). Згідно із п. 6.1 договір укладено строком до 31.12.2021, який набуває чинності з моменту його підписання сторонами та внесення відповідачем авансової плати за користування приміщенням в розмірі та порядку, що визначені п.2.2.договору. Додатковою угодою № 1 від 01.09.2021 до Договору № 404-21 від 01.08.2021, укладеною між Комплексом відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами (сторона - 1) та [PERSON] (сторона - 2), в новій редакції викладено наступні пункти Договору № 404-21: п.1.1 - «Сторона - 1 надає стороні -2 в користування приміщення № 404 пансіонату, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,6кв.м. та інше майно, яким обладнано та укомплектовано це приміщення»; п.2.1 - «Ціна цього договору становить 78128,65 грн., у тому числі податок на додану вартість 13021,44 грн.» Вартість користування приміщенням на один календарний місяць становить 15740,48 грн., у тому числі податок на додану вартість 2623,41 грн. До ціни Договору, у тому числі вартості користування приміщенням за один календарний місяць, включено плату за енергоресурси та комунальні послуги (електрична енергія, теплопостачання, водопостачання, водовідведення та газопостачання.) Всі інші умови договору є не змінними та діють до закінчення договору. 01.01.2022 між позивачем та відповідачем було укладено договір користування приміщенням пансіонату №404-22, відповідно до якого позивач надає відповідачу в користування приміщення № 404 пансіонату, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,6 кв м. та інше майно, яким обладнано та укомплектовано це приміщення. Згідно з п.2.1 Договору № 404-22, ціна Договору становить 208 008,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 34668,00 грн. Вартість користування приміщенням на один календарний місяць становить 17 334,00грн., у тому числі податок на додану вартість 2889,00 грн. До ціни Договору, у тому числі вартості користування приміщенням за один календарний місяць, включено плату за енергоресурси та комунальні послуги (електрична енергія, теплопостачання, водопостачання, водовідведення та газопостачання). Перша плата за користування приміщенням вноситься відповідачем протягом двох днів після підписання цього договору авансовим платежем у готівковій формі через касу позивача, або в безготівковій формі на розрахунковий рахунок позивача, зазначений у розділі 7 цього договору за перший та останній місяці терміну дії цього договору (п.2.2. договору). Наступні платежі за користування приміщенням згідно умов цього договору вносяться відповідачем авансовими платежами щомісяця, не пізніше п`ятого числа звітного місяця (п.2.3. договору). У разі припинення користування приміщенням (завершення, припинення або розірвання договору) протягом 5 днів звільнити і здати приміщення позивачу в неалежному технічному і санітарному стані (п.3.2.4 договору). Згідно із п. 6.1 договір укладено строком до 31.12.2022, який набуває чинності з моменту його підписання сторонами та внесення відповідачем авансової плати за користування приміщенням в розмірі та порядку, що визначені п.2.2.договору. Позивач повністю виконав свої зобов`язання за вказаними договорами, надавши відповідачу у користування приміщення пансіонату. Відповідач за вказаними договорами свої зобов`язання не виконав належним чином у повному обсязі та допустив заборгованість. Згідно з наданим розрахунком, складеним позивачем заборгованість за несвоєчасне виконання договорів користування приміщенням пансіонату № 404 за період 2021-2022 роки становить 91 816,76 грн. Спір між сторонами виник з приводу стягнення плати за користування приміщенням, передбаченої договорами користування приміщення, укладеними між КВ «Пуща-Водиця» ДУС та [PERSON] . Суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (стаття 13 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Укладаючи договори користування приміщенням пансіонату №404, що розташований за адресою: [ADDRESS] , сторони погодили ціну договору і порядок її оплати за користування, умови припинення правовідносин між сторонами, розірвання договору, тощо. Як вбачається з матеріалів справи, приміщення пансіонату №404 надавалося у користування [PERSON] . Твердження відповідача про неможливість використання приміщення, у період з 24.02.2022 по 01.05.2022, що на думку відповідача, на підставі ч. 6 ст. 762 ЦКУкраїни, є підставою для звільнення від плати за користування приміщенням, то слід зазначити наступне. У Постанові Верховного суду від 08.12.2021 по справі №357/452/21 викладено висновок, що норма частини шостої статті 762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством. До позовної заяви не долучено та матеріалами не підтверджено, що в подальшому з вини позивача, відповідач не міг використовувати приміщення. Як зазначено у Постанові Верховного суду від 05.07.2019 по справі №916/1684/18, що відповідно до положень статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.Згідно з частинами першою і другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Отже, зазначеною нормою встановлено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однією зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору. У відзиві на позов зазначено, що у відповідача з 24.02.2022 до 01.05.2022 не було можливості користуватися приміщенням, через обставини, за які користувач не відповідає. В місці розташування пансіонату проводились активні бойові дії та приміщення пансіонату використовувались військовослужбовцями в кількості біля 100 осіб, що взагалі унеможливило використання приміщення. Представник відповідача у судових засіданнях зазначав, що відповідач з сім`єю фактично виїхав з приміщення на початку березня 2022 року та не користувався ним, при цьому, речі залишалися у пансіонаті, одночасно, слід зазначити, що користування приміщенням, отриманим у користування, - це право відповідача, а не його обов`язок і, якщо відповідач не використовував приміщення, позивач не несе за це відповідальності і жодним чином не може впливати на волю відповідача. Крім того, відповідно до п.3.2.4 договорів, сторони погодили, що у разі припинення користування приміщенням (завершення, припинення або розірвання договору) протягом 5 днів звільнити і здати приміщення позивачу в неалежному технічному і санітарному стані Водночас, сторонами не заперечується, що правовідносини між сторонами не були припинені, а договори - не були розірваними. Щодо форс-мажорних обставин суд зазначає наступне. Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України"). Відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності. Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Листом від 28.02.2022 Торгово-Промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини, зокрема, військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента № 64/2022 від 28.02.2022 "Про ведення воєнного стану". У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може користуватися приміщенням та сплачувати кошти за користування цим приміщенням. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів впливу саме воєнного стану на можливість виконання зобов`язань за договором. Отже, відповідачем не доведено наявність підстав для звільнення від оплати за користування вказаним приміщенням. Щодо доводів відповідача про те, що вона звільняється від сплати за користування приміщенням, оскільки її чоловік проходить військову службу, слід зазначити наступне. За приписами частини 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон про військову службу) військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу. Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. До видів військової служби належать: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (стаття 2 Закон про військову службу). Відповідно до частини 2 статті 39 Закону про військову службу громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України. Доказів прийняття чоловіка відповідача [PERSON] - [PERSON] на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, за призовом з числа резервістів чи на військову службу за контрактом осіб рядового складу, сержантського і старшинського складу чи офіцерського складу з одночасним присвоєнням позивачу військового звання відповідачем суду не надано. Натомість відповідач, на підтвердження належності її чоловіка до військовослужбовців та проходження ним військової служби в розумінні Закону про військову службу, посилалася на те, що внаслідок укладення 01.05.2022 відповідного контракту, він є добровольцем добровольчого формування № 3 Вінницької міської територіальної громади «Центр». Порядок утворення, комплектування, функціонування, підстави та порядок розформування добровольчих формувань територіальних громад визначаються Законом України «Про основи національного спротиву» та Положенням про добровольчі формування територіальних громад, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1449. Добровольче формування територіальної громади (далі - ДФТГ) - воєнізований підрозділ, сформований на добровільній основі з громадян України, які проживають у межах території відповідної територіальної громади, який призначений для участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони (пункт 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про основи національного спротиву»). За приписами статті 8 Закону України «Про основи національного спротиву» діяльність добровольчих формувань територіальних громад здійснюється під безпосереднім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України за територіальним принципом. Види діяльності та завдань добровольчих формувань територіальної громади визначені пунктом 2 Положення про добровольчі формування територіальних громад. Командир добровольчого формування є відповідальним за діяльність добровольчого формування. Командир визначає завдання членам добровольчого формування з урахуванням їх спроможностей та за потреби структуру добровольчого формування. Діяльність добровольчого формування провадиться під безпосереднім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил за територіальним принципом (пункт 3 Положення добровольчі формування територіальних громад). На відміну від ДФТГ, Сили територіальної оборони Збройних Сил України - це окремий рід сил Збройних Сил України, на який покладається організація, підготовка та виконання завдань територіальної оборони (пункт 15 частини 1 статті 1 Закону України «Про основи національного спротиву»). Відповідно до статті 4 Закону України «Про основи національного спротиву» територіальна оборона складається з військової, цивільної та військово-цивільної складових. Військова складова територіальної оборони включає органи військового управління, військові частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України, інші сили і засоби сил безпеки та сил оборони, які залучаються до виконання завдань територіальної оборони. Військово-цивільна складова територіальної оборони включає штаби зон (районів) територіальної оборони та добровольчі формування територіальних громад, які залучаються до територіальної оборони. Отже, викладені норми дають підстави для висновку про те, що добровольчі формування територіальних громад, членом якої є [PERSON] , є військово-цивільною складовою територіальною оборони і свою діяльністю здійснюють під безпосереднім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України. Діяльність добровольчих формувань територіальних громад з виконання завдань, визначених пунктом 2 Положення добровольчі формування територіальних громад, не є військовою службою в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». За таких обставин, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, розрахунок розміру заборгованості наданий позивачем, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи. Доказів повної або часткової сплати вказаної заборгованості відповідачем суду не надано. Доказів на спростування зазначеного розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. Відповідно до ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, що був наведений зокрема у запереченнях проти позову чи апеляції. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню на суму 91816,76 грн. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved