Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

20.09.2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.06.2018 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, дочку [PERSON] [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалось, Через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. З огляду на вищезазначене позивач прийшов до висновку, що подальше спільне життя не можливе. Шлюбні відносини фактично перестали існувати. На даний час позивач та відповідачка проживають окремо, спільного господарства не ведуть, та шлюбних відносин не підтримують.Таким чином шлюб існує формально. Вважає, що подальше спільне сімейне життя неможливе, тому він просить шлюб розірвати. 15.02.2023 року винесено ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, та розгляд справи за її відсутності. Після розірвання шлюбу просила змінити прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Перевіривши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 14 червня 2018 року Малиновським районним у місті Одесі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачкою, що підтверджується свідоцтвами про шлюб від 14.06.2018 року серії [NUMBER] та № 330733, актовий запис № 1061. Від шлюбу сторони мають дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 31.07.2018 року, серії [NUMBER] . Подружні відносини фактично перестали існувати, втрата почуття любові, взаємоповаги один до одного, відсутнє взаємопорозуміння. Із позову, заяв сторін, поданих на адресу суду встановлено, що подальше спільне проживання між ними є неможливим, сторони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази суд приходить до висновку, що відносини, які склалися між подружжям, вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливим, а тому надання строку на примирення суд вважає недоцільним. Позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи заяву відповідачки, її прізвище слід змінити на дошлюбне. Враховуючи відсутність заяв позивача судові витрати слід залишити за ним.

Outcome: approved