Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 05.02.2020 між позивачем та [PERSON] у письмовій формі укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримав від позивача у позику кошти у сумі 20000 доларів США, які зобов`язався повернути у термін до 05.05.2020. Надалі 11.03.2020 між позивачем та [PERSON] у письмовій формі укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримав від позивача у позику кошти у сумі 20000 доларів США, які зобов`язався повернути у термін до 10.05.2020. У подальшому 15.04.2020 між позивачем та [PERSON] у письмовій формі укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримав від позивача у позику кошти у сумі 20000 доларів США, які зобов`язався повернути у термін до 15.05.2020. Загальна сума, яка була передана відповідачу згідно з розписками, становить 60000 доларів США. Відповідач залишив позивачу як гарантію виконання зобов`язання з повернення грошових коштів реєстраційне посвідчення від 21.03.2006 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.12.2019. Проте відповідач зобов`язання за договорами позики від 05.02.2020, 11.03.2020 та 15.04.2020 не виконав та позичені кошти позивачеві не повернув. За таких підстав позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за вказаними вище договорами позики у сумі 60000 доларів США. 16.02.2023 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 14.03.2023, наданий учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. 14.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.04.2023. У судовому засіданні 10.04.2023 позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. Не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Крім цього, надав для огляду в судовому засіданні оригінали розписок від 05.02.2020, 11.03.2020 та 15.04.2020. У судове засідання 10.04.2023 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явився без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяв чи клопотань на день розгляду справи від відповідача не надходило. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з виконанням договору позики, та регулюються главою 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Суд встановив, що 05.02.2020 [PERSON] особисто написав боргову розписку, у якій зазначив, що позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 20000 доларів США, які зобов`язався повернути до 05.05.2020. Наведені обставини підтверджуються копією розписки від 05.02.2020 (а.с. 6). Надалі 11.03.2020 [PERSON] особисто написав боргову розписку, у якій зазначив, що позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 20000 доларів США, які зобов`язався повернути до 10.05.2020. Такі обставини підтверджуються копією розписки від 11.03.2020 (а.с. 7). Також 15.04.2020 [PERSON] особисто написав боргову розписку, у якій зазначив, що позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 20000 доларів США, які зобов`язався повернути до 15.05.2020. Такі обставини підтверджуються копією розписки від 15.04.2020 (а.с. 8). Відтак суд вважає доведеними обставини щодо укладення між [PERSON] та [PERSON] договорів позики від 05.02.2020, 11.03.2020 та 15.04.2020, за умовами яких позикодавець [PERSON] передав у власність позичальникові [PERSON] грошові кошти загальною сумою 60000 доларів США (по 20000 доларів США за кожним договором), а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у терміни до 05.05.2020, 10.05.2020 та 15.05.2020 відповідно. Також доведеним є факт виконання позивачем свого зобов`язання за цими договорами позики та передача позивачем і отримання відповідачем коштів у загальній сумі 60000 доларів США (по 20000 доларів США за кожним договором). Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Також статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Разом з тим відповідач свої зобов`язання за договорами позики від 05.02.2020, 11.03.2020 та 15.04.2020 не виконав та суму позики позивачеві не повернув. Відповідач докази на спростування указаних обставин суду не надав. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відтак суд встановив порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договорами позики від 05.02.2020, 11.03.2020 та 15.04.2020 у загальній сумі 60000 доларів США. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 13420 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № ПН435 від 30.01.2023 (а.с. 17). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved