Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

01.07.2019 представник позивача [PERSON] адвокат Кислий А.М. звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив суд: встановити факт постійного проживання однією сім`єю в період з травня 2009 року по 03 грудня 2017 року [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування у фактичних шлюбних відносинах понад п`ять років; визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог вказав, що [PERSON] з травня 2009 року до [INFO] проживав однією сім`єю з померлою [PERSON] , вони вели сумісне господарство в житловому будинку [ADDRESS] . Додані до позовної заяви світлини підтверджують факт проживання однією сім`єю з померлою [PERSON] . 17.03.2017 року [PERSON] надала [PERSON] також нотаріально посвідчену довіреність на ведення її спадкової справи після смерті її батьків, що також підтверджує існування взаємних прав та обов`язків між [PERSON] та [PERSON] . Факт проживання також можуть підтвердити свідки, зазначені в позовній заяві. Факт проживання однією сім`єю з померлою [PERSON] понад 5 років, ведення ними спільного господарства, існування взаємних прав та обов`язків між ними свідчать про те, що вони під час проживання набували майно, на яке розповсюджується право спільної сумісної власності. Згідно свідоцтва про право приватної власності на будівлю №1370 від 19.03.1959 р. житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] . [PERSON] є матір`ю [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] шляхом фактичних дій прийняла спадщину, але не оформила своє спадкове право після своєї матері [PERSON] [PERSON] , померла [INFO] . Після смерті [PERSON] 28.12.2017 року ПН ХМНО [PERSON] було заведено спадкову справу №61819099. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті двоюрідної сестри [PERSON] , померлої [INFO] , проте отримав відмову, мотивовану тим, що позивачем не подано усіх необхідних документів, що підтверджують родинні чи інші відносини з померлою, а тому неможливо встановити, чи є [PERSON] спадкоємцем за законом.Посилаючись на зазначені обставини, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просив суд встановити факт постійного проживання однією сім`єю в період з травня 2009 року по 03 грудня 2017 року [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування у фактичних шлюбних відносинах понад п`ять років; визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Золотарьової Л.І. від 08 липня 2019 року позовну заяву залишено без руху та наданий час для усунення недоліків. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Золотарьової Л.І. від 17 липня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Золотарьової Л.І. від 16 січня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24.01.2020 року провадження по справі було зупинено до розгляду судом цивільної справи №953/1992/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування за правом представлення. На вказану ухвалу суду представником позивача було подано апеляційну скаргу. Постановою Харківського апеляційного суду від 25.03.2020 року апеляційну скаргу [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] задоволено частково, ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 24.01.2020 року скасовано в частині зупинення провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] , про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю та направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду, в іншій частині ухвала суду від 24.01.2020 року залишена без змін. 13 квітня 2020 року з підстав звільнення судді [PERSON] у відставку на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільна справа розподілена в провадження судді Якуші Н.В. Ухвалою суду від 17.04.2020 року цивільну справу №640/12943/19 було прийнято до розгляду та призначено судове засідання. 12.05.2021 на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями з підстав перебування судді Якуші Н.В. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, цивільна справа розподілена в провадження судді Попраса В.О. 21.09.2021 на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями з підстав звільнення судді [PERSON] у відставку, цивільна справа розподілена в провадження судді Губської Я.В. Ухвалою суду від 13.03.2023 відновлено провадження в частині вимог про визнання права власності. 01.08.2019 року на адресу суду надійшов письмовий відзив від відповідача, в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає ті обставини, що позивач зазначає, що проживав з померлою [PERSON] більше 5 років, не відповідають дійсності, оскільки [PERSON] в період з 2009 -2012 р.р. знаходилась в цивільних відносинах з чоловіком на ім`я [PERSON] , що можуть підтвердити свідки. Лише в 2014 році позивач познайомився з [PERSON] та протягом 2014 -2016 р.р. тимчасово перебував з останньою, про що йому розповідала померла сестра, ніяких спільних обов`язків в них не було. Також, його двоюрідна сестра розповідала, що протягом тривалого часу матеріально забезпечувала [PERSON] , за свої кошти купляла продукти харчування, ліки, надавала кошти на цигарки, спиртні напої та фактично фінансово утримувала останнього. Вказав, що [PERSON] в порушення ст. 74 СК України не встановлено факту ведення спільного господарства, спільного бюджету. Щодо сумісного проживання [PERSON] у його сестри [PERSON] встановлено лише тимчасовий характер, так як останній не мав свого постійного житла та навідувався до померлої з метою отримання певних матеріальних благ, фактичне місце проживання [PERSON] знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка із [PERSON] не є спільною, що підтверджується реєстрацією паспортних даних [PERSON] , а його перебування у [PERSON] за адресою [ADDRESS] носить тимчасовий характер. Посилання позивача на періодичне спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні ст. 74 СК України. Крім того, згідно довідки характеристики Камишанської сільської ради Охтирського району Сумської області, [PERSON] на протязі останніх 10 років в осінньо-весняний період приїжджає до [ADDRESS] де проживає без реєстраційного обліку, що підтверджує його недобросовісні дії відносно постійного проживання з 2009 року з [PERSON] . Крім того вказав, що він протягом життя допомагав своїй померлій сестрі [PERSON] з ремонтом будівлі, проведенням комунікацій, інших справ, (так як померла [PERSON] фактично все життя проживала без чоловіка та дітей), виплачував комунальні послуги та допомагав в інших справах. Вказав, що представником позивача надано до суду недопустимі та неналежні докази, а саме технічний паспорт та будинкову книгу, квитанції про сплату комунальних послуг, які проходять у кримінальному провадженні за ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України вчинені [PERSON] . Про існування спадкового договору та посвідченої довіреності йому стало відомо лише після смерті сестри. Щодо визнання за позивачем права власності, то за життя [PERSON] не набула права власності на житловий будинок за вищевказаною адресою в порядку спадкування, у встановленому законом порядку право власності на житловий будинок та ніяких правових документів не було оформлено на позивача. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Кислий А.М. в судове засідання не з`явились, представник позивача просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмови в задоволенні позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що житловий будинок із надвірними будівлями, розташований на [ADDRESS] , зареєстрований на праві власності за [PERSON] відповідно до свідоцтва про право особистої власності, виданого 19 березня 1959 року виконавчим комітетом Великоданилівської селищної ради депутатів трудящих Харківського району згідно з протоколом № 5 від 16 березня 1959 року. Цей факт також підтверджений листом КП ХМБТІ № 1031826 від 15 лютого 2018 року. Позивач [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії довіреності від 2017 року [PERSON] уповноважила [PERSON] вести в будь якій нотаріальній конторі справу по оформленню її спадкових прав на майно, що залишилася після смерті її матері [PERSON] та після смерті її батька [PERSON] , а також підготувати документи для відчуження житлового будинку. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис 17334. Відповідно до листа П`ятої харківської міської державної нотаріальної контори від 04 листопада 2020 року щодо надання інформації після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , спадкова справа не заводилася, із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, заповіт відсутній, що також підтверджується довідками зі спадкового реєстру. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були її чоловік [PERSON] та дві доньки: [PERSON] , [PERSON] . У спірному житловому будинку на момент смерті [PERSON] був зареєстрований із 1977 року та проживав [PERSON] (чоловік померлої), що підтверджується відомостями обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області від 02 жовтня 2020 року (т. 1, а. с. 239), тобто він фактично вступив в управління та володіння спірним житловим будинком, який був на той час спадковим майном після смерті [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] (донька [PERSON] ), що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть від 26 листопада 2016 року. Після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу № 1037/2003, у матеріалах якої наявна заява [PERSON] від 31 жовтня 2003 року № 1841 про відмову від спадщини, заява [PERSON] від 31 жовтня 2003 року № 1842 про прийняття спадщини; заява [PERSON] від 13 квітня 2004 року № 651 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, заява [PERSON] від 05 жовтня 2005 року № 1990 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом додатково . Відповідно до свідоцтва про смерть від 18 грудня 2007 року [PERSON] помер [INFO] . Згідно з даними копії спадкової справи № 207/2008, що була заведена за заявою [PERSON] , поданою 25 лютого 2008 року, відповідно до якої [PERSON] прийняла спадщину. 21 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до Восьмої харківської державної нотаріальної контори із заявою, у якій просила повідомити про стан розгляду спадкової справи, оскільки вона прийняла спадщину після смерті батька. Згідно з відповіддю Восьмої харківської державної нотаріальної контори від 21 грудня 2016 року заява про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подана 25 лютого 2008 року [PERSON] та зареєстрована за № 456. Надано документи, що підтверджують родинний зв`язок. Дані про інших спадкоємців відсутні. Свідоцтво про право на спадщину за законом нотаріальною конторою не видавалося. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] . Судом також встановлено та не оспорюється сторонами у справі, що зареєстрованого шлюбу та дітей [PERSON] не мала. Зі спадкової справи № 18/2007 від 28 грудня 2017 року, яка заведена після смерті [PERSON] , встановлено, що до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернувся 28 грудня 2017 року [PERSON] та 19 лютого 2018 року [PERSON] . Заповіт [PERSON] не залишила. 25 вересня 2019 року приватним нотаріусом Клопотовим С. Д. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки він не надав документів на підтвердження родинних відносин зі спадкодавцем. У заяві від 16 лютого 2018 року [PERSON] посилався на те, що є спадкоємцем 4-ої черги, оскільки проживав із спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , серія № 1-УР від 09 березня 1960 року [PERSON] народився [INFO] від [PERSON] , [PERSON] , свідоцтво про укладання шлюбу серії [NUMBER] від 20 лютого 1952 року, відповідно даних якого [PERSON] , 1930 року народження, уклав шлюб із [PERSON] , 1932 року народження, яка після одруження змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно з відомостями автобіографії, складеної [PERSON] 29 серпня 2007 року, вона фактично проживала на [ADDRESS] з батьком [PERSON] (помер у 2011 році), хоча зареєстрована на [ADDRESS] . Відповідно до звіту про експертну оцінку від 20.06.2019 року вбачається, що вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] становить 451\~200,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м.Харкова від 17.02.2021 у справі №953/1992/19 залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 04.08.2021 та постановою Верховного суду України від 14.02.2022 позовні вимоги задоволено. Встановлено факт родинних відносин між фізичними особами: встановлено, що [PERSON] [INFO] є тіткою [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] [INFO] є двоюрідною сестрою [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок із надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів\~\~змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. За приписами частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Верховний Суд у постанові від 14 березня 2019 року у справі № 320/4964/17 (провадження № 61-42073ск18) зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім`ю, але статусу подружжя не набувають. Пунктом 5 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у статті 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року із змінами та доповненнями, згідно якої домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Ці особи можуть перебувати у родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати у будь-яких з цих стосунків, або бути і в тих, і в інших стосунках. Домогосподарство може складатися з однієї особи. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. На підтвердження того, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, позивачем надано фотографії, на яких зображені сторони на відпочинку (а.с. 55-58). Разом з тим, факт спільного відпочинку, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між останніми склались та мали місце протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2019 року, справа № 552/6659/16-ц, провадження № 61-36768св18. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року у справі № 761/38043/17, провадження № 61-47739 св 18. На підтвердження факту проживання однією сім`єю позивач надав квитанції про сплату комунальних послуг, проте, з вказаних квитанцій не вбачається, що комунальні послуги сплачував позивач [PERSON] , оскільки в них споживачем та платником зазначена [PERSON] , доказів на спростування вказаного надано не було. Позивачем не надано до суду доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю, доказів про наявність спільного бюджету у сторін, доказів на підтвердження спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги. Окрім того, надані позивачем фотографії спільного відпочинку, свідчать лише про те, що [PERSON] та [PERSON] спільно відпочивали, а не вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19 (61-3071св21). У постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 587/302/16 (провадження № 61-18522св18) Верховний Суд вказав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказів того, що сторони виконували спільний ремонт, наявності спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин [PERSON] не надано. Доводи позивача щодо спільного його проживання з\~\~ [PERSON] , тобто постійного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, не знайшли свого підтвердження та [PERSON] не надано суду достатні, належні, допустимі та достовірні доказів про наявність у нього з травня 2009 по 03.11.2017 з [PERSON] сімейних стосунків, спільного сімейного господарства. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вирішуючи питання про визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] , суд виходить з наступного. За статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків (постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071св21)). Разом з тим, позивачем не доведено факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим суд приходить про відмову у визнанні за позивачем права власності на спірний будинок. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м.Харкова від 17.02.2021 у справі №953/1992/19 залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 04.08.2021 та постановою Верховного суду України від 14.02.2022 позовні вимоги задоволено. Встановлено факт родинних відносин між фізичними особами: встановлено, що [PERSON] [INFO] є тіткою [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] [INFO] є двоюрідною сестрою [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок із надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Тобто на час розгляду справи за відповідачем [PERSON] визнано право власності на житловий будинок із надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , а тому вимоги позивача є безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed