Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та просить розірвати договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки з розстроченням платежу від 19.04.2022 та договір купівлі-продажу земельної ділянки з розстроченням платежу від 19.04.2022. Заявлені вимоги мотивовані тим, що 19 квітня 2021 року позивачка та її рідна сестра [PERSON] - продавці, уклали із відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки з розстроченням платежу та договір купівлі-продажу земельної ділянки з розстроченням платежу. Зазначені договори купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Сумської області Хоменко О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1298 та № 1301 відповідно. Відповідно до п. 1.1. договору будинку та земельної ділянки з розстроченням платежу продавці передають у власність належні їм на праві спільної часткової приватної власності по одній другій частці кожній, а покупець приймає у власність по даному договору житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0400 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.3.1. договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки з розстроченням платежу та за домовленістю сторін продаж вчинявся за суму 183500 грн, з яких 169800 гривень мало бути сплачено за будинок, а 13700 гривень - за земельну ділянку. З суми продажу - 5000 гривень 00 коп., виплачені покупцем продавцям до підписання зазначеного договору в рівних частках кожній, а інші 178500 грн., мали бути виплачені покупцем в рівних частках кожній до 19.04.2022, при цьому сторони також домовились, що можлива дострокова сплата суми боргу, раніше зазначеного терміну. Факт повного розрахунку по даному договору мав би бути підтверджений письмовою заявою продавців, справжність підписів на якій засвідчувалась би нотаріально. Дана заява мала б бути невід`ємною частиною цього договору. Але, ані строком до 19.04.2022 року, ані до теперішнього часу відповідач [PERSON] не виплатив позивачці [PERSON] жодних коштів на виконання зобов`язань, визначених п. 3.1. цього договору. Відповідно до п. 1.1. договору купівлі-продажу земельної ділянки з розстроченням платежу продавці передають у власність належну їм на праві спільної часткової приватної власності по одній другій частці кожній, а покупець приймає у власність по даному договору земельну ділянку площею 0,2500 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства. Дана земельна ділянка, що відчужувалася згідно цього договору знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.1. зазначеного договору та за домовленістю сторін продаж цієї земельної ділянки вчиняється за суму 12500 грн. З суми продажу - 5000 гривен., виплачені покупцем продавцям до підписання даного договору в рівних частках кожній, а інші 7500 грн, кожній будуть виплачені покупцем продавцям в рівних частках кожній до 19.04.2022, при цьому сторони також домовились, що можлива дострокова сплата суми боргу, раніше зазначеного терміну. Факт повного розрахунку по даному договору мав би бути підтверджений письмовою заявою продавців, справжність підписів на якій засвідчувалась би нотаріально. Дана заява мала б бути невід`ємною частиною цього договору. Але, ані строком до 19.04.2022 року, ані до теперішнього часу відповідач [PERSON] не виплатив позивачці [PERSON] жодних коштів на виконання зобов`язань, визначених п. 3.1. цього договору. В зв`язку з чим позивачка змушена звертатися до суду. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, від них надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті «Судова влада України», про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, від неї надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, проти позовних вимог не заперечує. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19 квітня 2021 року позивачка [PERSON] та її рідна сестра [PERSON] - продавці, уклали із відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки з розстроченням платежу та договір купівлі-продажу земельної ділянки з розстроченням платежу. (а.с.10-12, 13-14) Зазначені договори купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Сумської області Хоменко О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1298 та № 1301 відповідно. Відповідно до п. 1.1. договору будинку та земельної ділянки з розстроченням платежу продавці передають у власність належні їм на праві спільної часткової приватної власності по одній другій частці кожній, а покупець приймає у власність по даному договору житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0400 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.3.1. договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки з розстроченням платежу та за домовленістю сторін продаж вчинявся за суму 183500 грн, з яких 169800 гривень мало бути сплачено за будинок, а 13700 гривень - за земельну ділянку. З суми продажу - 5000 гривень 00 коп., виплачені покупцем продавцям до підписання зазначеного договору в рівних частках кожній, а інші 178500 грн., мали бути виплачені покупцем в рівних частках кожній до 19.04.2022, при цьому сторони також домовились, що можлива дострокова сплата суми боргу, раніше зазначеного терміну. Факт повного розрахунку по даному договору мав би бути підтверджений письмовою заявою продавців, справжність підписів на якій засвідчувалась би нотаріально. Дана заява мала б бути невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до п. 1.1. договору купівлі-продажу земельної ділянки з розстроченням платежу продавці передають у власність належну їм на праві спільної часткової приватної власності по одній другій частці кожній, а покупець приймає у власність по даному договору земельну ділянку площею 0,2500 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства. Дана земельна ділянка, що відчужувалася згідно цього договору знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.1. зазначеного договору та за домовленістю сторін продаж цієї земельної ділянки вчиняється за суму 12500 грн. З суми продажу - 5000 гривен., виплачені покупцем продавцям до підписання даного договору в рівних частках кожній, а інші 7500 грн, кожній будуть виплачені покупцем продавцям в рівних частках кожній до 19.04.2022, при цьому сторони також домовились, що можлива дострокова сплата суми боргу, раніше зазначеного терміну. Факт повного розрахунку по даному договору мав би бути підтверджений письмовою заявою продавців, справжність підписів на якій засвідчувалась би нотаріально. Дана заява мала б бути невід`ємною частиною цього договору. Як зазначає позивачка, ані строком до 19.04.2022 року, ані до теперішнього часу відповідач [PERSON] не виплатив позивачці [PERSON] жодних коштів на виконання зобов`язань, визначених п. 3.1. цих договорів. Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 02.11.2022 року у цивільній справі №587/790/22 було розірвано договір купівлі- продажу житлового будинку та земельної ділянки з розстроченням платежу від 19.04.2021 року укладений між [PERSON] та відповідачем [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Сумської області Хоменко О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1298, а також договір купівлі-продажу земельної ділянки з розстроченням платежу від 19 квітня 2021 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Сумської області Хоменко О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1301. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду з захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусового виконання обов"язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно із ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Частиною 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У постанові Верховного Суду України 18 вересня 2013 року у справі № 6-75 цс 13 зроблено висновок, що у «кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватись з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та/або упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати». Тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Вирішальне значення для застосування положення частини другої статті 651 ЦК України має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі №61-21381 св 19. Як встановлено при розгляді справи, покупець допустив порушення умов договору купівлі-продажу у частині сплати грошових коштів, грошові зобов`язання у встановлений строк не виконав, належну з ним оплату у повному обсязі та у визначені у договорі строки не здійснив. Внаслідок таких дій відповідача продавець був позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору, а також втратив інтерес до отримання раніше обумовленого за договором. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Враховуючи наведене та те, що відповідач не подав суду відзиву на позов з належними, допустимими та переконливими доказами на спростування доводів позивача, суд приходить до висновку, що право позивача порушене і підлягає захисту, а тому необхідно розірвати договори купівлі -продажу з розстрочкою платежу від 19.04.2021.

Outcome: approved