Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили припинити право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням посилаючись на те, що відповідач у спірній квартирі не проживає, а тому позивачі, як власники будинку, бажають зняти відповідача з реєстрації місця проживання. 18.01.2023 від виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області надійшло підтвердження місця реєстрації відповідача за адресою: [ADDRESS] . 18.01.2023 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 31.03.2023 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі по справі є власниками квартири розташованої по [ADDRESS] . Зазначена квартира належить нам на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 28.06.1995 року виданого Госпрозрахунковим бюро «Альтернатива». В даній квартирі є зареєстрованим, але не проживає відповідач по справі [PERSON] , 1974 року народження, який на даний час своїх особистих речей не зберігає, що підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства від 30 вересня 2022 року, 02 листопада 2022 року, 05 грудня 2022 року, які долучені до матеріалів справи. Реєстрація відповідача в спірній квартирі завдає ускладнення позивачам вільно розпоряджатися своїм майном та спричиняє додаткові витрати за сплату комунальних платежів. В зв`язку з реєстрацією відповідача в спірній квартирі позивачі не мають змоги отримати від держави субсидію на сплату комунальних послуг. Відповідач добровільно не знімається з реєстраційного обліку, чим чинить позивачам перешкоди в користуванні їх приватною власністю. Враховуючи вищевикладене, суд зазначає наступне. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша\~стаття 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п. 2 ст. 8 Конвенції. За порівняльним аналізом ст.ст. 383, 391, 405 Цивільного кодексу України та ст. 150, 156 у поєднанні зі ст.ст. 64 Житлового кодексу України слід дійти до висновку що положення ст.ст. 383, 391 Цивільного кодексу України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру, тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не були і не є членами його сім`ї. Згідно зі ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, в даному випадку втручання у право відповідача здійснюється згідно з законом. Позивач, обґрунтовуючи позовну заяву, вказала, що вимоги мотивовані усуненням перешкод у реалізації нею права користування та розпоряджання належного її нерухомим майном, тобто метою втручання останнього є захист інтересів власника, що підпадає під виняток передбачений п. 2 ст. 8 Конвенції. Аналізуючи баланс інтересів між власником майна та відповідачами по справі, суд враховує, що позивачам належить спірна квартира на праві приватної власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 317 Цивільного кодексу України, проживання у будинку, що є об`єктом права приватної власності,\~за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об`єктом власності. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно приписів ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачами докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для позбавлення відповідача [PERSON] права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved