Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із заявою у якій просила припинити право власності на будинок [ADDRESS] , яке зареєстроване за [PERSON] та визнати за нею право власності на зазначене майно в порядку набувальної давності. У обґрунтування позову зазначила, що у 2009 році вона домовилась із [PERSON] про те, що він продасть їй житловий будинок [ADDRESS] за 7600,00 дол. США. Після чого її родина у складі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] почали проживати у вищезазначеному будинку безперервно по теперішній час. В подальшому [PERSON] , яка на підставі довіреності діяла від імені свого сина - [PERSON] , уклала договір про продаж будинку та отримала частинами грошові кошти. Зазначає, що вона та її родина почали відкрито користуватися і розпоряджатися вищевказаним житловим будинком, як власник, сплачувала житлово комунальні послуги. Вважає, що на даний час вона відкрито користується житловим будинком [ADDRESS] понад 14 років, у зв`язку із чим вимушена звернутись до суду із зазначеним позовом. Позивач у судове засідання не з`явилась надавши заяву про підтримання позову та розгляд справи за її відсутність, додатково надала оригінали розписок. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Ухвалою суду\~від 02.03.2023\~року залучено\~до участі\~у справі\~Визирську об`єднану\~територіальну громаду\~у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду від 22.10.2012 року визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] та встановлено, що [PERSON] уклав купівлі продажу будинку [ADDRESS] з [PERSON] 10.10.1997 року та отримав у власність зазначений житловий будинок. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. [PERSON] довіреністю від 23.12.2011 року, посвідченою приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Фроловою Р.В., уповноважив [PERSON] здійснювати розпорядження належної йому земельної ділянкою та житлового будинку [ADDRESS] , з питання продажу, обміну, здачі в оренду тощо. Відповідно до розписок посвідчених секретарем Любопільської сільської ради Ковтун Т.І., [PERSON] діючи від імені [PERSON] отримала грошові кошти у загальній сумі 6900 дол. США сплачених за придбання будинку [ADDRESS] . Згідно довідки виконавчого комітету Визирської сільської ради, позивач проживає у будинку [ADDRESS] разом із чоловіком [PERSON] та дітьми [PERSON] , [PERSON] з 2009 року. Задовольняючи позов суд виходить з того, що позивач [PERSON] добросовісно, відкрито, безперервно володіє та на протязі більше 10 років проживає зі своєю родиною у спірному житловому будинку, сплачує комунальні платежі, у зв`язку із чим суд вважає за можливе задовольнити позов в частині визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п.п.9,11,13,14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до положень статтей 335, 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем /правонаступником/ вона є /ч.2\~ст.344 ЦК/\~(п. 9 Постанови). Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.14 Постанови). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оскільки [PERSON] більше 10 років відкрито, безперервно та добросовісно володіє вищевказаним нерухомим майном, відповідачем по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved