Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Свалявської міської ради Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог: Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області про визнання права власності на збудований об`єкт - нежитлове приміщення з вбудованими житловими квартирами площею 813,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування доводів зазначає, що згідно свідоцтва про право власності, виданого Свалявською міською радою на підставі рішення виконавчого комітету від 17.05.2007 року він є власником об`єкту нерухомого майна площею 127,8 кв.м в [ADDRESS] . Вказує, що даний об`єкт збудований на земельній ділянці, яка надана позивачу для постійного користування згідно державного акту серії І-ЗК №002127 від 05.01.2000 року. Зазначає, що 23.01.2012 року позивач отримав декларацію про початок виконання будівельних робіт №ЗК 08312010595, а саме здійснення добудови до існуючого об`єкту за адресою: [ADDRESS] . Вимоги мотивує тим, що будівництво об`єкту завершено, виготовлено технічний паспорт та проект забудови, ряд висновків щодо стану будівлі, однак позивач не має можлиості встановити право власності вже на завершене будівництвом нежитлове приміщення з вбудованими житловими квартирами площею 813,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , а тому просить визнати за [PERSON] , [INFO] , мешканцем [ADDRESS] право власності на вказаний збудований об`єкт за адресою: [ADDRESS] . Суд своєю ухвалою від 08.02.2023 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 01.03.2023 року суд здійснив перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі та призначив підготовче засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Судовий розгляд справи призначений відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 24.03.2023 року на 15:00 годину 03.04.2023 року. Позивач подав до суду заяву (вх.№2477) про розгляд справи у його відсутності. Просить позовні вимоги про узаконення майна задовольнити. Представник відповідача Павлич В.М., яка діє в інтересах Свалявської міської ради Закарпатської області (довіреність №02-14/11 від 04.01.2023 року) подала до\~суду заяву\~(вх.№1341)\~про розгляд\~справи у\~відсутності представника\~Свалявської міської\~ради Закарпатської\~області. Відзив (заперечення) щодо позову не подано. Третя особа\~без самостійних\~вимог Управління\~ДАБІ у\~Закарпатській області\~у судове\~засідання не\~з`явилася.Письмових пояснень щодо позову не подано. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Суд проводить розгляд справи у відсутності сторін за наявними доказами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України\~- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Судом досліджено: копія свідоцтва на нерухоме майно від 12.06.2007 року серії [NUMBER] , згідно якого власником типу об`єкта "Пневмо-сервіс" за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (позивач); копія витягу 15489928 від 06.08.2007 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КУП "Свалявське РБТІ", згідно якого тип об`єкта "Пневмо-сервіс" за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (позивачу); копія держваного акту серії І-ЗК №002127 від 05.01.2000 року на право постійного користування землею, виданого [PERSON] , (позивачу) для розміщення вулканізаційної майстерні "Пневмо-сервіс" за адресою: [ADDRESS] ; копія декларації №ЗК 08312010595 від 23.01.2012 року про початок виконання будівельних робіт та робочий проект на добудову до існуючого "Пневмо-сервіс" магазину з продажу будівельних матеріалів; копія рішення Свалявської міської ради одинадцятої сесії VII скликання від 18.029.2020 року за №580 "Про надання дозволу на внесення змін в детальний план території в м.Свалява"; копія технічного паспорту №8/2023 від 03.03.2023 року із схемою розташування будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до\~ ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позовні вимоги обгрунтовані позивачем з посиланням на те, що [PERSON] (позивач) не може оформити право власності вже на завершений будівництвом збудований об`єкт - нежитлове приміщення з вбудованими житловими квартирами площею 813,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.2. ст.331 ЦК України передбачено особливості набуття права власності на новостворене нерухоме майно, а виняток з загального правила набуття права власності на новостворене майно особою, яка його створила, передбачений ст. 376 ЦК України. Згідно ст. 376 ЦК України - житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. (суд ураховує роз`яснення ВССУ "Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)", що при вирішенні позову про визнання права власності на самочинне збудоване нерухоме майно на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК України суд не повинен враховувати час передачі земельної ділянки у власність або надання її у користування, або укладення договору суперфіцию, у тому числі в період розгляду справи, оскільки такі дії свідчать про визнання за позивачем права на забудову з боку власника (користувача) земельної ділянки; при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства". Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч.2 ст. 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5 ст. 376 ЦК Україна). Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ст. 316 ЦК У країни - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 181 ЦК України - до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належить земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України - способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються Конституцією України та Цивільним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу», і є частиною національного законодавства України. Статтею 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до\~ст.\~264\~ЦПК України\~-\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує,\~чи мали\~місце обставини,\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються;\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи;\~докази на\~їх підтвердження;ст.\~89\~ЦПК України\~-\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженні наявних\~у справі\~доказів;\~ ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. З огляду\~на перевірені\~в судовому\~засіданні докази,\~враховуючи,\~що позивачем\~доведені обставини\~на які\~він посилається\~в позовній\~заяві належними\~та допустимими\~доказами,\~що позивач\~позбавлений можливості\~вчиняти правочини\~щодо належного\~йому майна,\~що самочинне\~будівництво позивач\~здійснив на\~земельній ділянці,\~яка є\~у користуванні\~позивача,\~що законом\~не передбачено\~іншого порядку\~підтвердити позивачу\~наявність права\~власності на збудований\~об`єкт -\~нежитлове приміщення\~з вбудованими\~житловими квартирами на\~земельній ділянці,\~таке не\~порушує прав\~та інтересів\~інших осіб,\~а тому\~суд вважає,\~щопозовні вимоги є обгрунтованими. Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України - право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно - державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України - якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст. 206 ЦПК України. Оцінивши належність та достовірність наявних у справі доказів, обставини справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, приймаючи до уваги, що відповідач позовні вимоги визнає, що визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити. Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат; п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Вимогу про стягнення з відповідача понесених судових витрат позивач не заявляв, тому суд не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України. Статтею 129 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України..

Outcome: approved