Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення юридичних фактів в порядку окремого провадження, зазначивши, що [INFO] помер його син [PERSON] , який до дня смерті проживав разом із ним за адресою [ADDRESS] . Після смерті сина відкрилася спадщина, до складу якої увійшла 1/3 частини вказаної квартири, інші частки якої належать заявнику та його дружині [PERSON] , яка померла [INFO] . У встановлений законом строк заявник звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бондаренко Г.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини та із заявою про фактичне прийняття спадщини після смерті сина. Однак нотаріусом було відмовлено заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частки квартири, що належала його синові [PERSON] у зв`язку з відсутністю підтвердження фактичного проживання заявника із спадкодавцем. Враховуючи наведене, заявник просив встановити факт постійного його проживання зі спадкодавцем [PERSON] на момент відкриття спадщини та встановити факт прийняття ним спадщини після його смерті. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 вересня 2022 року головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 28 вересня 2022 року заяву було залишено без руху на підставі ч. 1 ст. 185 ЦПК України та надано заявнику строк для усунення недоліків. 13 жовтня 2022 року на виконання вимог ухвали суду заявником подано до суду заяву про усунення недоліків з відповідними додатками. Ухвалою суду від 14 жовтня 2022 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку окремого провадження. 08 грудня 2022 року ухвалою суду задоволено клопотання заявника про витребування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бондаренко Г.О. копій матеріалів спадкової справи, заведеної до майна померлого [PERSON] 03 березня 2023 року на виконання ухвали суду надійшли матеріали вказаної спадкової справи. 17 березня 2023 року заявником подано до суду заяву про уточнення вимог, відповідно до якої він просить суд встановити лише факт його проживання однією сім`єю із сином [PERSON] за адресою [ADDRESS] в період з 23 березня 2004 року по [INFO]. Ухвалою суду від 06.04.2023, постановленою судом без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання заявника, подане ним до суду 17 березня 2023 року, про залучення до участі у справі в якості заінтересованої особи доньки заявника [PERSON] , [INFO] , проживаючої за зареєстрованою адресою [ADDRESS] , а також долучено до матеріалів справи заяву [PERSON] від 17 березня 2023 року, в якій остання підтвердила той факт, що її хворий брат [PERSON] проживав до моменту смерті разом із батьками [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] . У вказаній заяві [PERSON] також зазначила, що на спадкове майно вона не претендує та просить розглядати справу без її участі. Крім того, за клопотання заявника до матеріалів справи долучено додаткові докази. У судовому засіданні заявник та його представник підтримали заяву із наведених у ній підстав. Крім того, заявник додатково пояснив, що в 1975 році він отримав квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Оскільки його дочка [PERSON] на той момент вже була заміжня, то вказана квартира була приватизована на трьох осіб, а саме на нього, його дружину [PERSON] та сина [PERSON] , по 1/3 частині квартири за кожним. У 2017 році син заявника [PERSON] захворів на психічну хворобу, у зв`язку з чим періодично, як правило весною та восени, він знаходився на стаціонарному лікуванні у Київській міській психіатричній лікарні № 1 імені І. П. Павлова. При цьому з 23 березня 2004 року по 2007 рік він був зареєстрований у вказаній лікарні, оскільки така була умова закладу, однак більшість часу він перебував вдома, проживаючи разом із батьками за адресою [ADDRESS] . Увесь цей час заявник піклувався про нього, придбавав для нього ліки, відвозив його на лікування, вони разом відпочивали та фактично спільно проживали. Заінтересовані особи по справі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи наявні заяви приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бондаренко Г.О. та [PERSON] про розгляд справи без їх участі. З огляду на наведене, із урахуванням думки заявника та його представника, суд провів судовий розгляд справи за відсутності заінтересованих осіб. Заслухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, зокрема, показання свідків, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Глава 6 ЦПК України визначає, що факт заявлений заявником до встановлення судом має бути не будь-яким, а саме юридичним за своїм змістом та відповідати конкретній меті його встановлення. Відповідно до ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що вбачається із свідоцтва про народження останнього серії [NUMBER] , виданого відділом ЗАГСу Подільського району м. Києва. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації смерті у місті Києві. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Як встановлено судом із свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації у м. Києві 18 червня 1999 року на підставі розпорядження №963 від 18 червня 1999 року, вказана квартира належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в рівних долях. Копія вказана свідоцтва наявна в матеріалах справи, а його оригінал був безпосередньо оглянутий судом у судовому засіданні. Встановлено також, що [PERSON] , яка була матір`ю [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Як вбачається із витребуваної судом копії спадкової справи №01/2022, заведеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондаренко Г.О. після смерті [PERSON] , [INFO] [PERSON] звернувся до вказаного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яка залишилися після смерті його сина [PERSON] , а саме 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . 26 січня 2022 року нотаріусом Бондаренко Г.О. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сина через недоведеність факту його постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки із відповіді Подільської районної в місті Києві державної адміністрації №106-461 від 19 січня 2022 року нотаріусом було встановлено, що на момент відкриття спадщини спадкодавець не був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , а документи на підтвердження факту проживання спадкоємця із спадкодавцем відсутні. Наведена обставина стали підставою для звернення заявника із даною заявою до суду. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Із роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах спадкування», слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з за явою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Це означає, що особа є вільною у виборі місця проживання і цих місць може бути декілька, а зареєстрованим може бути лише одне місце проживання. Як встановлено судом, заявник у встановленому законом порядку звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого сина [PERSON] , однак нотаріусом було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину через недоведеність факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем. Разом із цим, в ході судового розгляду судом з`ясовано, що син заявника [PERSON] постійно проживав разом із ним за адресою [ADDRESS] . Водночас, у зв`язку з наявністю у нього психічної хвороби з 2017 року він періодично перебував на лікуванні у Київській міській психіатричній лікарні № 1 імені І. П. Павлова, у якій він був зареєстрований з 23 березня 2004 року. Вказані обставини судом встановлені із пояснень заявника та із показань допитаних судом свідків [PERSON] та [PERSON] . Вказані свідки, зокрема, підтвердили, що приблизно у 2017 році син заявника [PERSON] захворів та у період загострень хвороби його на нетривалий час поміщали на лікування в медичний заклад, де він тимчасово проживав. Після лікування батько забирав його додому, за адресою [ADDRESS] та увесь час піклувався про нього, придбавав для нього ліки, відвозив його на лікування, вони разом відпочивали. У вказаній квартирі син заявника фактично проживав все своє життя разом із батьками до моменту його смерті. Крім того, факт постійного проживання заявника із його сином [PERSON] у квартирі [ADDRESS] підтверджується актом про підтвердження проживання без реєстрації, складеним 01 березня 2023 року мешканцями будинку [PERSON] та [PERSON] , у якому зазначено, що [PERSON] , [INFO] , фактично проживав без реєстрації за вказаною адресою з 23 березня 2004 року по [INFO]. Таким чином, суд вважає встановленими ті обставини, що [PERSON] фактично проживав разом із заявником у квартирі за адресою [ADDRESS] в період з 23 березня 2004 року по [INFO], а реєстрація його за іншою адресою була формальною, у зв`язку з необхідністю безперешкодного його влаштування в разі загострення хвороби до психоневрологічного інтернату. При цьому суд вважає, що сама по собі відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за місцем проживання спадкоємця не може бути беззаперечним підтвердженням того, що спадкоємець не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18) та підтриманою у постанові від 01 липня 2020 року у справі №222/1109/17 (провадження №61-43496св18), відповідно до якої відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації […] не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Встановлення факту постійного проживання заявника [PERSON] разом із [PERSON] породжує для заявника юридичні наслідки, оскільки дозволяє йому реалізувати право на спадщину, що відкрилась після смерті його сина. При цьому, встановити такий факт у позасудовому порядку заявник позбавлений можливості. Підсумовуючи вищенаведене, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог заявника та наявність правових підстав для задоволення заяви в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved