Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, яким просить розірвати шлюбу, укладений з [PERSON] , який зареєстрований 21 серпня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ізюмського міського управління юстиції в Харківській області, актовий запис № 174. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначив, що 21 серпня 2004 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ізюмського міського управління юстиції в Харківській області, актовий запис № 174. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між відповідачем та позивачем не склалось, різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На підставі чого позивач з відповідачем стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім`ю немає. Подружні відносини між ними припинені. У судове засідання позивач [PERSON] , надав суду заяву, з якої вбачається, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] надала суду письмову заяву та нотаріально посвідчену заяву, з якої вбачається, що просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] » (заява посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шахматовою І.В. 22.11.2022 р., зареєстровано в реєстрі № 1634). Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків від 14 лютого 2023 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21.08.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ізюмського міського управління юстиції в Харківській області, актовий запис № 174. (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 21.08.2004 р.). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 14.03.2005) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 11.10.2010). Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлює, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У ході судового розгляду встановлено, що шлюбно-сімейні відносини припинені, сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній єдиний сімейний бюджет. Позивач вважає, що збереження родини не є можливим, на примирення він не згоден, відповідач клопотань про надання строку на примирення не надавала, з вимогами позову погодилася. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємостосунки подружжя, а саме, що сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній сімейний бюджет, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, вважає необхідним шлюб розірвати, так як подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї за неможливе. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище « [PERSON] » за клопотанням відповідача. Суд, з`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при звернення з даною позовною заявою сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. За згодою позивача, який бажав судові витрати залишити за собою, суд покладає судові витрати на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved