Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, про визнання їх такими, що втратили право користування будинком за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві власності належить будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстровані його колишня дружина [PERSON] та син [PERSON] , але вони фактично з 2014 року за місцем реєстрації не проживають, особистих речей відповідачів в будинку немає, і ці обставини підтверджуються відповідним актом. Реєстрація відповідачів у зазначеному будинку створює для позивача як власника будинку перешкоди у вільному користуванні своїм майном, оскільки він несе додаткові витрати зі сплати комунальних платежів, тому вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Сторони в судове засідання не з`явились, надали суду заяви про підтримання та визнання позовних вимог, винесення рішення на розсуд суду та розгляд справи без їх участі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно наданої заяви від 08.04.2014 [PERSON] прийняв спадщину за законом у вигляді будинку за адресою: [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , дана заява зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ № 899, спадкова справа № 409/2014 від 10.07.2014. У вказаному будинку зареєстровані: [PERSON] - колишня дружина позивача, та [PERSON] - син позивача, однак фактично там не проживають з 2014 року, про що свідчать акти обстеження від 20.12.2022 складені старостою за підписами сусідів. Відповідно до ст. 71 ЖК України, право на житло за відсутнім громадянином зберігається протягом 6 місяців з часу вибуття. На підставі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК України, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідачі за місцем своєї реєстрації не проживають, житловою площею будинку не користуються, житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку не сплачують, домовленості з позивачем про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої їх реєстрації у будинку позивача наразі немає, внаслідок чого відповідачів необхідно визнати такими, що втратили право користування вищевказаним будинком. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved