Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

У липні 2022 року [PERSON] (далі-Позивач, Позикодавець), звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі-Відповідач, Позичальник, Боржник) про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх вимог Позивач посилається на те, що 01 серпня 2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір про надання позики № 15-01/08. На виконання Договору позики Позивач передав, а Відповідач одержав у позику грошові кошти в сумі 10 000,00 доларів США, що підтверджується розпискою від 01.08.2020, написаною власноруч [PERSON] . Відповідно до умов Договору Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю позику в строк до 01 лютого 2021 року. 01 листопада 2020 року Позивач та Відповідач уклади Додаткову угоду до Договору позики, відповідно до якої вирішили викласти пункт 2.1 Договору позики в наступній редакції: « Загальна сума позики за цим Договором складає 11 200,00 доларів США 00 центів». На виконання Додаткової угоди від 01.11.2020 Позивач передав, а Відповідач одержав у позику грошові кошти в сумі 1 200,00 (одна тисяча двісті) доларів США, що підтверджується розпискою від 01.11.2020, написаною власноруч [PERSON] 01 лютого 2021 року, Позивач та Відповідач уклали Додаткову угоду до Договору позики, відповідно до якої вирішили: 1. Викласти розділ 2 Договору позики в наступній редакції: «2.1. Загальна сума позики за цим Договором складає 13 000,00 (тринадцять тисяч) доларів США 00 центів. 2.2. Проценти за надання позики та користування позикою встановлюються в розмірі 2,5% від загальної суми позики, що визначена п. 2.1. Договору, за 1 (один) календарний місяць користування позикою». 2. Викласти пункт 4.1. та 4.2. Договору позики в наступній редакції: «4.1. Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю позику в сумі, що визначена п. 2.1. Договору, в строк до 01 лютого 2022 року. 4.2. Позичальник зобов`язується сплачувати Позикодавцю проценти за користування позикою в розмірі, що визначений п. 2.2. Договору, 1 раз на 3 місяці (щоквартально) в наступному порядку: 4.2.3. 975,00 доларів США в строк до 01 травня 2021 року; 4.2.4. 975.00 доларів США в строк до 01 серпня 2021 року; 4.2.5. 975,00 доларів США в строк до 01 листопада 2021 року; 4.2.6. 975.00 доларів США в строк до 01 лютого 2022 року. 3. Викласти пункт 5.1. Договору позики в наступній редакції: Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю позику в сумі 13 000 (тринадцять тисяч) доларів США в строк до 01 лютого 2022 року». На виконання Додаткової угоди від 01.02.2021 Позивач передав, а Відповідач одержав у позику грошові кошти в сумі 1 800.00 (одна тисяча вісімсот) доларів США, що підтверджується розпискою від 01.11.2020, написаною власноруч [PERSON] . Таким чином, враховуючи договір позики, додаткові угоди від 01.11.2020 та від 01.02.2021, розписки Відповідача від 01.08.2020, 01.11.2020, 01.02.2021 Відповідач одержав у позику від Позивача грошові кошти у сумі 13 000,00 (тринадцять тисяч) доларів США 00 центів, які зобов`язувався повернути до 01 лютого 2022 року Разом з тим, ні станом на 01 лютого 2022 року, ні станом на день подання цього позову до суду Відповідач не повернув Позивачу позичені грошові кошти, що змусило Позивача звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. За таких підстав, Позивач просить стягнути з Відповідача основний борг за договором позики у розмірі 13 000,00 доларів США, проценти в розмірі 3 900,00 доларів США, 3 % річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 209,74 доларів США, а всього 17 109,74 доларів США що є еквівалентом 500 459,90 грн., судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 5 004, 59 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 600,00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 липня 2022 року цивільну справу № 759/7536/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 серпня 2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики - залишено без руху. 23 серпня 2022 року на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 11 серпня 2022 року позивачем усунуто вказані недоліки. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року відкрито провадження у справі, та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, проте від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, в якій остання вимоги позову підтримала, просила задовольнити, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва, а тому, в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, матеріалами справи встановлено, що 01 серпня 2020 року [PERSON] , як Позикодавець та [PERSON] як Позичальник уклали договір про надання позики №15- 01/08 (надалі Договір позики). Відповідно до пункту 1.1. Договору позики Позикодавець зобов`язуються передати у власність Позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, визначених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю таку ж суму грошових коштів та сплатити проценти за користування грошовими коштами в порядку та на умовах, визначених Договором. Відповідно до пункту 2.1. Договору позики загальна сума позики за цим Договором складає 10 000,00 (десять тисяч) доларів США. Розділом 3 Договору позики передбачено наступний порядок надання позики. Відповідно до п. 3.1. Договору позики Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику позику в сумі, що визначена пунктом 2.1. Договору, в день укладення цього Договору. Відповідно до п. 3. 2. Договору Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику позику шляхом видачі Позичальнику грошових коштів готівкою. Відповідно до 3.3. Договору Позичальник зобов`язується в день отримання позики надати Позикодавцю розписку про отримання грошових коштів, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до 3.4. Договору Днем надання позики є день фактичного отримання грошових коштів Позичальник, що підтверджується відповідною розпискою Позичальника. На виконання Договору позики Позивач передає, а Відповідач одержав у позику грошові кошти в сумі 10 000,00 (десять тисяч) доларів США, що підтверджуються розпискою від 01.08.2020, написаною власноруч [PERSON] . Відповідно до пунктів 4.1. та 5.1. Договору позики Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю позику в сумі, що визначена в пункті 2.1. Договору, а строк до 01 лютого 2021 року. Крім того, матеріалами справи встановлено, що 01 листопада 2020 року Позивач та Відповідач уклади Додаткову угоду до Договору позики, відповідно до якої вирішили викласти пункт 2.1 Договору позики в наступній редакції: « Загальна сума позики за цим Договором складає 11 200,00 доларів США 00 центів». На виконання Додаткової угоди від 01.11.2020 Позивач передав, а Відповідач одержав у позику грошові кошти в сумі 1 200,00 (одна тисяча двісті) доларів США, що підтверджується розпискою від 01.11.2020, написаною власноруч [PERSON] 01 лютого 2021 року, Позивач та Відповідач уклали Додаткову угоду до Договору позики, відповідно до якої вирішили: 1. Викласти розділ 2 Договору позики в наступній редакції: «2.1. Загальна сума позики за цим Договором складає 13 000,00 (тринадцять тисяч) доларів США 00 центів. 2.2. Проценти за надання позики та користування позикою встановлюються в розмірі 2,5% від загальної суми позики, що визначена п. 2.1. Договору, за 1 (один) календарний місяць користування позикою». 2. Викласти пункт 4.1. та 4.2. Договору позики в наступній редакції: «4.1. Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю позику в сумі, що визначена п. 2.1. Договору, в строк до 01 лютого 2022 року. 4.2. Позичальник зобов`язується сплачувати Позикодавцю проценти за користування позикою в розмірі, що визначений п. 2.2. Договору, 1 раз на 3 місяці (щоквартально) в наступному порядку: 4.2.3. 975,00 доларів США в строк до 01 травня 2021 року; 4.2.4. 975.00 доларів США в строк до 01 серпня 2021 року; 4.2.5. 975,00 доларів США в строк до 01 листопада 2021 року; 4.2.6. 975.00 доларів США в строк до 01 лютого 2022 року. 3. Викласти пункт 5.1. Договору позики в наступній редакції: Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю позику в сумі 13 000 (тринадцять тисяч) доларів США в строк до 01 лютого 2022 року». На виконання Додаткової угоди від 01.02.2021 Позивач передав, а Відповідач одержав у позику грошові кошти в сумі 1 800.00 (одна тисяча вісімсот) доларів США, що підтверджується розпискою від 01.11.2020, написаною власноруч [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладеться у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За змістом ч. 1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким. що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовуються сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так, за своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Така позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у його Постанові від 13.12.2017 р. у справі № 309/3458/14-ц, а також у справі № 6-2789цс16 від 18.01.2017 р. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/ 4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц. У постанові від 08.07.2019 у справі № 524/4946/16-ц Верховний Суд зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, повинна містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення і дати отримання коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, судом встановлено, що Відповідач отримав кошти в сумі 13 000,00 доларів США у борг, власноруч підписав договір позики, додаткові угоди від 01.11.2020 та від 01.02.2021, розписки від 01.08.2020, 01.11.2020, 01.02.2021, однак у визначений строк не виконав взяті на себе зобов`язання. Таким чином, факт наявності між сторонами договірних відносин позики підтверджується належними та допустимими письмовими доказами, а тому доведеним є факт існування боргових зобов`язань Відповідача перед Позивачем, невиконаних в строк належним чином. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Так, заборони на виконання зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка зазначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Враховуючи викладене, підлягає задоволенню позовна вимога щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача основний борг за договором позики у розмірі 13 000,00 доларів США (тринадцять тисяч доларів США 00 центів). Щодо стягнення процентів, слід зазначити наступне. Так, відповідно до ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013 р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015 р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами ст. 323 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язаних є його невиконання: або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1, 2 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до вимог частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі статтею 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду України у справі № 6-2311цс16 від 22 березня 2017 року наведено висновок про те, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Так, судом встановлено, що Додатковою угодою до договору позики від 01 лютого 2021 року Сторонами було погоджено розмір та порядок сплати процентів за користування грошовими коштами, а саме 2,5 % від загальної суми позики за один календарний місяць користування позикою. Таким чином, враховуючи умови Додаткової угоди до договору позики від 01 лютого 2021 року, та наданого розрахунку Позивачем, за період з 01 лютого 2021 року по 01 лютого 2022 року Відповідач був зобов`язаний сплатити Позивачу проценти у розмірі 3 900,00 (три тисячі дев`ятсот) доларів США 00 центів, однак свого обов`язку до цього часу не виконав. Щодо стягнення 3 % річних, суд зазначає наступне. Так, відповідно до матеріалів справи, станом на 01 лютого 2022 року Відповідач повинен був повернути Позивачу суму основної заборгованості у розмірі 13 000,00 доларів США та проценти у розмірі 3 900,00 доларів США, а всього 16 900,00 доларів США, однак цього не виконав. Порушення зобов`язання - невиконання зобов`язання (нездійснення боржником жодної з передбачених у зобов`язанні дій) або виконання з порушенням умов, визначених його змістом (неналежне виконання, часткове невиконання будь-якого обов`язку за зобов`язанням або виконання, що не відповідає тим або іншим умовам зобов`язання) (ст. 610 Цивільний кодекс України Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно и статтею 625 ЦК України боржник не звільняються від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на те, що Відповідач порушив грошове зобов`язання, а саме не повернув суму заборгованості у розмірі 16 900,00 доларів США у Позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України. Так, відповідно до наданого Позивачем розрахунку, за період з 02 лютого 2022 року по 02 липня 2022 року розмір 3 % річних складає 209,74 доларів США. З матеріалів справи вбачається, що Відповідач своїх зобов`язань за Договором позики належним чином не виконав та всупереч вимогам цивільного законодавства до цього часу не повернув борг за вказаними договорами, а даних, які б свідчили про повернення відповідачем суми заборгованості позивачу судом не встановлено. Вказані розрахунки щодо стягнення сум Відповідачем не оспорювався. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати заборгованості. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, підлягають задоволенню. Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, Позивачем, відповідно до квитанції ІD1925-5814-2422-8495 від 04.07.2022 року було сплачено судовий збір у розмірі 5 004,59 грн. Пунктом 1 частиною 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язано з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 134 ЦПК України на результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, відповідно до матеріалів справи, 21 червня 2022 року між Позивачем та Адвокатом Медведською Вікторією Валеріївною укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги № 2106, що підтверджується копією Договору № 2106. Підтвердження статусу Медведської В.В. , як адвоката є свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №4917/10 від 27.06.2012, видане Київською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури, копія якого додається до позовної заяви. За умовами пункту 1.1.Договору Адвокат зобов`язується за завданням Клієнта надати Клієнту правову допомогу, а Клієнт зобов`язується оплатити надання послуг та фактичні витрати Адвоката необхідні для виконання цього Договору. Під послугами у Договорі № 2106 розуміється таке: захист, представництво та надання інших видів правової допомоги Клієнту у справі про стягнення заборгованості за договором позики. Вартість однієї години роботи Адвоката складає 1200,00 грн. без ПДВ. Участь Адвоката в одному судовому засіданні, незалежно від тривалості судового засідання, складає 2 500.00 грн. без ПДВ. Якщо судове засідання не відбулось з причини. незалежно від волі Адвоката чи Клієнта, і Адвокат прибув у приміщення суду, то Клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 2 000,00 грн без ПДВ. За даними акту приймання-передачі наданих послуг від 04 липня 2022 року: «Адвокат надав Клієнту, а Клієнт прийняв відповідно до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 21 червня 2022 року № 2106 наступні послуги: 1.1. первинний аналіз документів наданих Клієнтом, їх систематизація, аналіз нормативно-правових актів законодавства України та ознайомлення з рішеннями судових органів щодо стягнення франшизи 1200.00 грн. х 1,5 год. 1800.00 грн.: 1.2. надання консультації Клієнту щодо узгодження правової позиції 1200. 00 грн. х 1год.=1200 грн.: 1.3. підготовка позовної заяви до суду про стягнення заборгованості за договором позики та оформлення належним чином додатків до позовної заяви 1200 00 грн. х 3 год.= 3600.00 грн. 2. Вартість гонорару Адвоката за надання Клієнту вище вказаних послуг складає 6 600,00 грн. (шість тисяч шістсот гривень 00 копійок) та підлягає сплаті Клієнтом протягом 30 (тридцяти) днів з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг.» У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19. Станом на день розгляду справи ні позивачем ні представником позивача суду не був наданий уточнений розрахунок щодо стягнення судових витрат. Таким чином, на день подання позову до суду Позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 600.00 грн. (шість тисяч шістсот гривень 00 копійок), які підлягають стягненню з Відповідача, що підтверджується квитанцією №0407-1 від 04 липня 2022 року, виданою Адвокатом, копія якої додана до матеріалів справи. Крім того, оскільки, позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 5 004,59 грн. підлягають стягненню з Відповідача.

Outcome: approved