Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

30 березня 2023 року [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] внаслідок систематичного вчинення психологічного тиску, заінтересована особа [PERSON] . В обґрунтування вимог заявником зазначено, що вона перебувала з 16 жовтня 2020 року у зареєстрованому шлюбі із заінтересованою особою (кривдником) [PERSON] . Від шлюбу спільних дітей не мають. Більше року сімейне життя між нами не ладилось і постійно погіршувалось. Починаючи з січня 2022 року, шлюбні відносини фактично припинено. Кожен з нас має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. На фоні постійних незгод в родині почали виникати сварки, які переросли в серйозний конфлікт, під час яких поведінка [PERSON] почала бути занадто агресивною, він почав погрожувати їй фізичною розправою. Заявниця зазнає постійного домашнього насильства, що відображається у психологічному тиску з боку [PERSON] . На адресу заявниці та членів її родини постійно надходять погрози, як в телефонних розмовах так і в текстових повідомленнях. Після домашньої сварки яка сталася 11 червня 2022 року , заявниця подала заяву про вчинення домашнього насильства до Деснянського УП ГУНП у місті Києві. Оскільки чоловік поїхав і обіцяв не повертатись, [PERSON] написала зустрічну заяву 16 червня 2022 року, в якій просила подальшої перевірки не проводити, оскільки чоловік поїхав. Однак, восени колишній чоловік повернувся, 18 листопада 2022 року заявниця звернулась до Деснянського УП ГУНП у місті Києві, щодо нанесення тілесних ушкоджень, у ході сімейного конфлікту за домашньою адресою, а саме чоловік (на той час) [PERSON] , сильно штовхнув заявницю, у зв`язку з чим вона впала та вдарилася головою. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило її інтересам та за глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не було, на ґрунті сімейно-побутових проблем та абсолютно протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулось почуття неприязні один до одного. 24 листопада 2022 року, [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу, який був розірваний 17 січня 2023 року. 08 січня 2023 року під час здійснення трудової діяльності на Речовому ринку «Троєщина», чоловік заявниці ( на той час) вчинив скандал, заважаючи їй виконувати свої трудові обов`язки, у зв`язку з чим [PERSON] змушена була звернутися до Деснянського УП ГУНП у місті Києві та отримала терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА№122041 від 08 січня 2023 року, яким на 10 днів заборонили перебувати в місця проживання та перебування, в будь - який спосіб контактувати із заявницею. 13 січня 2023 року продовжуючи отримувати погрози, [PERSON] звернулась до Деснянського районного в місті Києві центру соціальних служб, де отримала направлення особи, яка постраждала від домашнього та/або насильства за ознакою статті, до центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги №05 від 13 січня 2023 року. 16 січня 2023 року заявниця звернулась до Лівобережного київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги із зверненням про отримання обмежувального припису відносно кривдника [PERSON] 17 січня 2023 року після отримання рішення про розірвання шлюбу, на вайбер малолітньої доньки заявниці [PERSON] , [INFO] , [PERSON] надіслав повідомлення, яке принижує честь та гідність заявниці та має ознаки психологічного насильства, що підтверджується знімком екрану телефону. Турбуючись про своє життя та життя своєї малолітньої доньки, [PERSON] вимушена була переховуватися від колишнього чоловіка, уникаючи конфліктних ситуацій оселитись за адресою своєї бабусі: [ADDRESS] , що може підтвердити свідок - бабуся [PERSON] [INFO] . Тимчасове перебування заявниці разом із донькою відбувалось з 10 дистопада 2022 року по 02 лютого 2023 року. З 02 лютого по сьогоднішній день вона повернулась до свого постійного місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Незважаючи на всі описані події, стосовно уникнення спілкування та проживання окремо, колишній чоловік продовжує іі тероризувати, перестрівати по дорозі на роботу та з неї, переслідувати, чекати біля шкільного закладу доньки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ,та підтверджується довідкою №28 від 01 березня 2023 року, виданою Комунальним закладом « Навчально-виховний комплекс «Спеціалізована школа І-ІІ ступенів з поглибленим вивченням природних наук ліцей №293» Деснянського району міста Києва. Як вбачається з вищевикладеного, що підтверджується роздруківкою текстових повідомлень та заяв до Деснянського УП ГУНП у місті Києві, [PERSON] вчиняє відносно колишньої дружини психологічне та фізичне насильство, що виражається у постійному тероризуванні та погрозах. З огляду на дані обставини щодо наявності психологічного насильства, що чинить [PERSON] відносно [PERSON] , а також наміри останнього, що виражаються у погрозах, заявниця вважає, що є жертва такого насильства, потребую захисту у порядку, передбаченому Законом України « Про запобігання та протидію домашньому насильству». Посилаючись на викладене, Заявник просить суд: Видати обмежувальний припис [PERSON] , [INFO] на строк 6 (шість) місяців з заборонами щодо: 1.Заборонити кривднику, [PERSON] , перебувати в місцях проживання постраждалої особи, [PERSON] , а саме за адресою: [ADDRESS] ; 2.Заборонити кривднику, [PERSON] , наближатися на 100 (сто) метрів до місця проживання постраждалої особи, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; 3.Заборонити кривднику, [PERSON] , наближатися на 100 (сто) метрів до місця навчання доньки [PERSON] , [PERSON] , а саме до Комунального закладу «Навчально-виховний комплекс «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням природничих наук - ліцей № 293» Деснянського району м. Києва, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маяковського, б.7; 4.Заборонити кривднику, [PERSON] , наближатися на 100 (сто) метрів до місця роботи постраждалої особи, [PERSON] , а саме до речового ринка «Троєщина», за адресою: м. Київ, вул. Електротехнічна 2-А; 5.Заборонити кривднику [PERSON] , особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, [PERSON] ,якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6.Заборонити кривднику, [PERSON] , вести листування, телефонниі переговори з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. 7.Викликати свідком бабусю - [PERSON] , [INFO] , зареєстровану за даною адресою: [ADDRESS] Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 31 березня 2023 року відкрито провадженні у справі. Призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін. Заявниця, [PERSON] в судовому засіданні підтримали подану заяву у повному обсязі, просили її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечили. Також, заінтересована особа [PERSON] подав на адресу суду Відзив на заяву, у якому просив відмовити у задоволенні заяви про винесення обмежувального припису, мотивуючі тим, що [PERSON] не вчиняв будь-яких дій, які можуть бути розцінені як домашнє насильство. Вважає, будь-яке твердження про вчинення [PERSON] домашнього насильства не лише не відповідає дійсності, а й є порушенням статті 62 Конституції України. Зауважив, що відсутні підстави для винесення обмежувального припису, вважає твердження заявника необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Наголосив, що з березня 2020 року [PERSON] та дитина не проживають разом з ним. Суд, розглянувши надані документи та матеріали, вислухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі зареєстрованому 16 жовтня 2020 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 січня 2023 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 16 жовтня 2020 року Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції у м. Києві, актовий запис № 886 - розірвано. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] неодноразово зверталася до Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з заявами про вчинення [PERSON] насильства в сім`ї, зокрема, у заявах від 18.11.2022 року - зафіксовано звернення, щодо нанесення тілесних ушкоджень. Інформацію стосовно вказаної події для проведення перевірки зареєстровано за допомогою Інформаційно - телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» до журналу ЄО №54477 від 18.11.2022, 12.06.2022 року - зафіксовано повторне звернення та внесено до журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинення кримінального правопорушення та інші події Деснянського УП ГУНП у місті Києві ЄО №36940 від 12.06.2022 року, ЄО №26780 від 11.06.2022 року. Але 18.06.2022 року [PERSON] була написала зустрічна заява про подальшу перевірку її чоловіка не проводити, так як він поїхав та вони разом не проживають, конфлікт з чоловіком вирішено. Згідно листа Національної поліції України Головного управління національної поліції у м. Києві Деснянського управління поліції від 21.02.2023 року вих.№ 4672/125/49-2023 вбачається, що наявність в діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.129 КК України встановлено не було. Із громадянином [PERSON] проведено профілактичну бесіду з недопущення вчинення протиправних дій. Згідно Направлення №5 від 13.01.2023 року Деснянського районного у м. Києві Центру соціальних служб, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно отримала направлення з надання безоплатної допомоги про отримання обмежувального припису відносно особи, яка постраждала від домашнього насильства та/або насильства за ознаками статті. Крім того, суд не вбачає підстав для задоволення вимог заявниці в частині заборони, щодо не наближення на 100 метрів до місця її роботи, кривдника [PERSON] нічим не доведена. Тобто, жодного доказу стосовно того, що вона праціє на речовому ринку «Троєщина», за адресою: [ADDRESS] до матеріалів справи не надано та не долучено в судовому засідання. Також, не надано належних доказів стосовно того, що [PERSON] переслідує [PERSON] біля Комунального закладу «Навчально-виховний комплекс « Спеціалізована школа І-ІІ ступенів з поглибленим вивченням природничих наук - ліцей №293» Деснянського району міста Києва, за адресою: м. Київ, вул.Милославська, буд.7, де навчається донька заявниці, [PERSON] . Окрім того, що стосується листування через вайбер, які були надані до заяви, про нібито погрози [PERSON] в адресу [PERSON] , то судом не зрозуміло кому було адресовано таке повідомлення та від кого. А заявниця в свою чергу не змогла в судовому засідання довести даний факт. Щодо виклику свідка бабусі - [PERSON] така вимога не заявлялась. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 2, 7 частини другої статті 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти). За тлумаченням статті 3 Європейської Конвенції, Україна має зобов`язання захистити громадян від нелюдського і принизливого поводження і ставлення шляхом вжиття заходів для забезпечення того, щоб особи не піддавалися такому поводженню, включаючи нелюдське і принизливе поводження зі сторони інших осіб (не представників держави). Такі заходи повинні передбачати ефективний захист і включати кроки по попередження нелюдського та принизливого ставлення про яке влада знала чи повинна була знати. У рішенні Європейського Суду по справі Опуз проти Туреччини (Opuz v. Turkey, no. 33401/02, 09.06.2009) суд дав характеристику зобов`язань держави у зв`язку з насильством в сім`ї, визнавши серйозність домашнього насильства в Європі, та підкресливши відповідальність, з якою держави повинні вживати відповідних заходів з метою протидії цьому порушенню прав людини. У своєму рішенні Суд підкреслив, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також вказав, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їх реалізації. Суд проголосив, що нездатність держави захистити жінок від домашнього насильства порушує їх право на рівний захист перед законом, навіть за відсутності наміру такої дискримінації. У рішенні Європейського Суду по справі Б. проти республіки Молдова (п. 51), та інших справах Європейський Суд також вказує, що необхідно визначити, чи національна влада знала чи повинна була знати про насильство, від якого потерпала заявниця, та про загрозу повторного насильства, і у випадку якщо так, то чи були вжиті всі розумні заходи для її захисту та покарання винного. Відповідно до пунктів 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Виходячи з результату аналізу норм закону, які регулюють спірні правовідносини, а також встановивши, що докази, надані на обґрунтування заявлених вимог, вказують безумовно на вчинення [PERSON] фізичного насильства стосовно заявниці у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначають ризики продовження чи повторного вчинення фізичного насильства та чинники і умови, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про видачу обмежувального припису. В силу ч. 3 ст.350-5ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про обмеження припису відносяться на рахунок держави.

Outcome: partial