Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

Позивач звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з зазначеним позовом в якому просить: - позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з відповідача на користь позивача 908 грн судового збору та 15 000 грн витрат на правову допомогу. В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 06.05.2011 перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням суду від 12.06.2015. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач покладених на нього батьківських обов`язків не виконує, не бере участі у вихованні сина, матеріальну допомогу на утримання сина не надає. 03.07.2021 Дніпровським районним судом м. Києва винесено судовий наказ про стягнення аліментів з [PERSON] , однак згідно довідки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП №65114234 у боржника наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 53 645,95 грн. На думку позивача, відповідач свідомо ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку по вихованню сина, тому остання вважає, що є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2021 визначено головуючого суддю Козленко Г.О. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.08.2021 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської в м. Києві РДА, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської в м. Києві РДА про позбавлення батьківських прав залишено без руху. Як вбачається з матеріалів справи, недоліки позовної заяви усунуто. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.11.2021 відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської в м. Києві РДА про позбавлення батьківських прав. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.10.2022 зобов`язано орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації надати висновок з приводу доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.03.2023 закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської в м. Києві РДА про позбавлення батьківських прав. В судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 12.04.2023 від позивача та представника позивача до канцелярії суду надійшли заяви, відповідно до яких останні просили розглядати справу без їхньої участі за наявними матеріалами справи, проти прийняття заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської в м. Києві РДА явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. Згідно вимог ст.280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, відповідно до ст.ст.223, 280 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає ухваленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.280 та відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, та на підставі наявних у справі доказів суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.05.2011 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №604. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на « [PERSON] ». Від спільного шлюбу сторони мають одну дитину: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2318. 12.06.2015 рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від шлюб між сторонами розірвано. 14.04.2021 постановою старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марцинюком Є.В. відкрито виконавче провадження №65114234 на підставі судового наказу №755/8557/20 виданого 03.07.2020 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19 червня 2020 року і до повноліття дитини. Відповідно до розрахунку заборгованості №65114234 від 01.10.2021 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання становить 53 645,95 грн. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №126 м. Києва від 22.06.2020, [PERSON] , дійсно навчається в 8-Б класі. Зарахований до 1 класу СЗШ №126 м. Києва з 01.09.2013 за заявою від матері [PERSON] , вибував зі школи 08.07.2015 до Харківської ЗОШ №64, а з 02.12.2015 зарахований до 3 класу СЗШ №126 м. Києва і навчається по теперішній час. Відповідно до характеристики учня 8-Б класу СЗШ №126 м. Києва [PERSON] , [INFO] від 22.06.2020 батько не відвідував школу жодного разу, на батьківські збори не з`являвся, навчанням сина не цікавився. Мати, [PERSON] , підтримує постійний зв`язок з класним керівником, відвідувала всі батьківські збори, приділяє належну увагу вихованню сина. З довідки виданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Дніпровського району м. Києва від 26.06.2020 №848/01-03 дитина [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] : - перебуває під динамічним спостереженням Центру; - декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу на дитину з лікарем Центру укладена в присутності гр. [PERSON] від 22.11.2018; - за період з 22.11.2018 по теперішній час дитина звертається до лікаря Центру, в разі необхідності, в супроводі гр. [PERSON] . Згідно висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав від 03.01.2023 вбачається, що орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . З висновку вбачається, що після розлучення батьків неповнолітній [PERSON] постійно мешкає з матір`ю [PERSON] , яка займається його вихованням та утриманням. На даний час [PERSON] з неповнолітнім сином [PERSON] , 2006 р.н. проживають за адресою: [ADDRESS] , де створено належні умови для проживання, навчання та розвитку дитини. Батько дитини, [PERSON] , з 2015 року з сином не проживає, вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться його життям та здоров`ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, матеріально не допомагає, борг по сплаті аліментів становить більше 50 тис. грн. Громадянин [PERSON] жодного разу не звернувся до органу опіки та піклування чи до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини. На засідання Комісії був запрошений належним чином, але двічі не з`явився, будь-яких пояснень щодо участі у спілкуванні та вихованні дитини не надав. На засіданні Комісії був присутній неповнолітній [PERSON] , 2006 р.н., який підтримав заяву матері та підтвердив, що батько тривалий час не спілкується з ним, не бере участі у його вихованні та утриманні. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним, як проголошено та закріплено у ст.52 Основного Закону України. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя, що зазначено у ст.150 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Таким чином, враховуючи висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, та те, що відповідач не здійснював та не здійснює свої батьківські обов`язки стосовно сина, не цікавиться його вихованням, не виявляє турботи про його здоров`я, інтереси, матеріальне забезпечення, дитина проживає разом з матір`ю, яка виховує та забезпечує сина, а тому вбачається, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн слід зазначити наступне. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача , у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи ; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.ч.1, 3 ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до частин 1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, представник позивача разом з поданням позовної заяви надав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат. Згідно з частинами 4-6 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з п.47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). В постанові від 01 жовтня 2002 року по справі № 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Разом з тим, у пункті 48 Постанови Пленуму Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 799 статтями 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягується лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із надання правової допомоги у конкретній справі (наприклад: складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Крім того, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Ці розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зважаючи на викладене, враховуючи неподання представником позивача договору про надання правової допомоги, доказів підтвердження сплати витрат на правничу допомогу, акта виконаних робіт, суд позбавлений можливості дійти висновку про обґрунтованість заявленої вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі. Слід зазначити, що розмір витрат необґрунтований та непропорційний до предмета спору з урахуванням складності справи, яка розглядалася в порядку загального позовного провадження, тому заявлена вимога про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial