Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача 1. 05.08.2021 року адвокат Павленко Альона Леонідівна, яка діє в інтересах [PERSON] (далі-позивач), звернулася до суду з позовом, який 27.09.2021 року, 27.09.2021 та 22.02.2022 року позивач уточнив, до Державного підприємства «Дослідне господарство «Южний» селекційно-генетичного інституту - національного центру насіннєзнавства та сортовивчення» з вимогами про стягнення: грошових коштів невиплачених при звільненні у сумі 3611,71 грн., середнього заробітку за час затримки виплати всіх сум під час звільнення у сумі 246873,22 грн., витрат, пов`язаних зі сплатою правової допомоги у сумі 10750,00 грн., грошових коштів в рахунок виплати компенсації за невикористану відпустку у сумі 2059,87 грн., моральної шкоди у сумі 100 000,00 грн. 2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.12.2020 року [PERSON] було прийнято на роботу до штату Державного підприємства «Дослідне господарство «Южний» селекційно-генетичного інституту-національного центру насіннєзнавства та сортовивчення» на посаду головного інженера з виплатою заробітної плати відповідно до штатного розпису. Штатним розписом Відповідача передбачено посадовий оклад Головного інженера на рівні 19050,00 грн. 21.04.2021 року між [PERSON] та відповідачем досягнуто домовленостей про розірвання трудового договору за згодою сторін. Однак, в день звільнення позивача йому не було сплачено всі суми, які належить сплатити при здійсненні повного розрахунку в розумінні ст.116 КЗпП України. Так, [PERSON] відповідач досі не виплатив грошові кошти в якості оплати лікарняних за рахунок працедавця, а також за рахунок ФСС. В березні 2021 року [PERSON] перебував на лікарняному 15 календарних днів. В квітні 2021 року [PERSON] перебував на лікарняному 15 календарних. Згідно довідки про середньоденну заробітну плату [PERSON] сума фонду заробітної плати за січень 2021 року складає 19050,00 грн; за лютий 2021 року складає 19050,00 грн, за березень 2021 року складає 21635,88 грн. При цьому середньоденний заробіток складає 686,62 грн. Виходячи з вказаних в довідці даних, середньоденний розмір заробітної плати Позивача за останні два місяці, що передують місяцю звільнення, складає: березень 2021 - 14 днів, виплачено 8257,44 грн., квітень 2021 - 3 дні, виплачено 1769,46 грн. В березні 2021 року сума коштів в якості тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання (лікарняні) склала 2599,18 грн (5 х 645,76 = 3228,80 грн - 1,5% (військовий збір) - 18 % (ПДФО) = 2599,18 грн. В квітні 2021 року сума коштів в якості тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання (лікарняні) склала 2555,88 грн (5 х 635 = 3175 грн - 1,5% (військовий збір) - 18 % (ПДФО) = 2555,88 грн. За березень 2021 року Відповідач виплатив лікарняні в день звільнення, тобто 21.04.2021 року. За квітень 2021 року Відповідач лікарняні в день звільнення не виплатив. Позивач в телефонному режимі неодноразово нагадував про необхідність виплати вказаної суми. Відповідачем після неодноразових нагадувань самого Позивача сплачено лікарняні: 18.05.2021 року в сумі - 793,37 грн, 21.05.2021 року - 793,37 грн. Отже, Відповідач не доплатив лікарняних за рахунок працедавця в розмірі 967,94 гривень. Також Позивач недоотримав лікарняні за рахунок ФСС. За березень 2021 року Позивач отримав суму в розмірі 5718,21 грн. - 26.05.2021 року. За квітень 2021 року Позивач мав би отримати 5111,75 грн, а фактично отримав суму в розмірі - 3373,46 грн, а саме: 29.06.2021 року [PERSON] отримав суму в розмірі 1586,74 грн; 21.07.2021 року - 1586,72 грн. Отже, Позивач не отримав кошти в якості тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання за рахунок ФСС в розмірі 1738,29 грн. Крім того, зважаючи на те, що Позивачу не були перераховані всі суми при звільненні в повному обсязі та не сплачені на момент звернення з позовом до суду, а тому Відповідач повинен компенсувати його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи з вище вказаних сум нарахованої та виплаченої заробітної плати, один день середнього розміру заробітної плати сукупно за 2 місяці складає 620,86 грн. Отже, за період з 21.04.2021 року по день звернення до суду з позовом, а саме 26.07.2021 року, складає 97 днів, а тому сума, яка підлягатиме стягненню з Відповідача за порушення строків виплати всіх належних при звільнені сум складає: 96 днів х 620,86 = 60223,42 гривень. Вказана сума буде уточнена в сторону збільшення в разі подальшого порушення прав Відповідачем на сплату всіх сум Позивачу. 27.05.2021 року представником позивача до Відповідача було скеровано претензію щодо виплати всіх належних [PERSON] сум. Претензія отримана Відповідачем 02.06.2021 року. 10.06.2021 року Відповідачем на адресу представника позивача скеровано відповідь на претензію, яким така залишена без задоволення. Відповідь на претензію отримано 14.06.2021 року. 16.06.2021 року представником позивача на адресу Відповідача скеровано адвокатський запит щодо надання розрахунку нарахування, виплати заробітної плати, компенсації за не відбуту відпустку, лікарняних, тощо, [PERSON] в період з 08.12.2020 року до моменту виплати останнього платежу. 29.06.2021 року представником позивача отримано відповідь на вказаний запит. Не зважаючи на те, що [PERSON] активно наголошує Відповідачу про те, що останні не доплатили йому досі грошові кошти в якості лікарняних за рахунок працедавця, все ж таки Відповідач жодних дій в цьому напрямку не здійснює, продовжує порушувати права позивача на належні йому суми при звільненні. Витрати за даним позовом складаються з оплати гонорару за надання професійного правової допомоги за складення та подання претензії, адвокатського запиту та позовної заяви у справі у розмірі 3750 гривень. Однак, такі витрати можуть бути збільшені в разі необхідності подальшого надання правової допомоги по справі. Орієнтовна сума витрат на правову допомогу може складати 8000 гривень. Так як, досудове врегулювання не призвело до вирішення конфліктної ситуації, [PERSON] змушений звернутись до суду з позовною заявою для захисту порушених прав. 3. 30.08.2021 року від представника відповідача - Н.В. Самодурової надійшов до суду відзив на позов, в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що позивач стверджує, що наявні умови, за яких підлягає застосовуванню відповідальність до ДП «ДГ «ЮЖНИЙ» СГІ-НЦНС», передбачено ст. 117 КЗпП України. Проте, це не відповідає дійсності, з огляду на наступне. 08.12.2020 року на підставі заяви [PERSON] від 08.12.2020 року, ДП «ДГ «ЮЖНИЙ» СГІ-НЦНС» було видано наказ від 08.12.2020 року № 156 К «Про прийняття на роботу» [PERSON] , на посаду головного інженера з оплатою праці згідно штатного розпису та змін до штатного розпису від 02.12.2020 року. Наказом ДП «ДГ «ЮЖНИЙ» СГІ-НЦНС» від 21.04.2021 року № 80-К «Про припинення трудового договору», [PERSON] було звільнено з посади головного інженера та проведено розрахунки у відповідності до ст. 116 КЗпП України. Однак, зміст обставин, викладених у позовній заяві та самих позовних вимог свідчить, що Позивач вважає, що Відповідач порушив його право на отримання коштів у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю у повному обсязі, при цьому, Позивач жодним чином не заперечує факт здійснення розрахунку та виплати належних Позивачу сум при звільненні. Відповідачем було проведено розрахунок з позивачем у день звільнення - 21.04.2021 року. Так, з довідки бухгалтера вбачається, що Позивачу було виплачено при звільненні грошові кошти загальною сумою 6744, 01 грн. (з урахуванням податків), що складаються з: 2188, 08 грн. заробітної плати та 6179, 57 грн. компенсації за невикористану відпустку. Представник відповідача наголошує, що даний факт Позивачем не заперечується, а навпаки, визнається. Аналіз доказів, наданих самим же Позивачем лише свідчить про наявність між сторонами спору про розмір грошових коштів, що підлягають сплаті на користь Позивача, внаслідок його тимчасової непрацездатності. Матеріальне забезпечення, що надається особі у зв`язку з її тимчасовою непрацездатністю - є видом державних соціальних гарантій та в жодному випадку не можна вважати жодним із видів винагороди працівнику за працю. Матеріальна допомога у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності призначається та виплачується у строки, встановлені ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування», що виключає застосування даного виду виплат працівнику, у строки передбачені ст. 116 КЗпП України. До того ж, з аналізу положень ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» випливає, що допомога по тимчасовій непрацездатності не може бути віднесена до виплат при звільненні, передбачених статтею 116 КЗпП України, оскільки особливості проведення таких виплат врегульовані спеціальним Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким чітко регламентована «незалежність» останніх від дати звільнення. Тому у випадку невиплати таких сум при звільненні, роботодавця не можна притягнути до відповідальності за затримку розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП. (а.с. 46-50) 4. 06.09.2021 року позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій просив задовільнити позовні вимоги в повному обсязі. При цьому зазначив, що обставини, викладені у відзиві не відповідають дійсності та свідчать про те, що відповідач ухиляється від виплати [PERSON] грошових коштів, невиплачених при звільненні, а також середнього заробітку за час затримки виплати всіх сум під час звільнення. Позивач заперечує факт повного остаточного розрахунку работодавця з ним на момент звернення до суду з позовом, а не сам факт проведення розрахунку взагалі. Спір виник саме щодо: строків проведення розрахунку; розміру грошових коштів невиплачених при звільненні, що має наслідком також стягнення середнього заробітку за час затримки виплати всіх сум під час звільнення. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника. В матеріалах справи наявні докази, що підтверджують факт звернення до відповідача в досудовому порядку з вимогою виплатити всі належні позивачу суми. Цей факт свідчить про те, що роботодавець з позивачем не провів повного розрахунку на момент звільненні. Тому позивач вимушений стягувати невиплачені грошові кошти при звільненні в судовому порядку. Заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). (т. 1 а.с. 64-66) 5. 17.09.2021 року від представника відповідача - Н.В. Самодурової надійшли до суду заперечення, в яких вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому зазначила, що позивач у своїй відповіді на відзив визнає, що спір виник саме щодо розміру грошових коштів невиплачених при звільненні, а не сам факт проведення розрахунку. Як вже було зазначено раніше, особу за таких умов не можна притягнути до відповідальності, передбаченій в ст. 117 КЗпП України. Так, в день звільнення, [PERSON] була виплачена заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку. Також, були нараховані лікарняні, які згодом були виплачені. Згідно листків непрацездатності, тимчасова непрацездатність позивача тривала більше п`яти днів, а отже з шостого дня обов`язок виплати відповідних коштів покладений на Фонд соціального страхування України, робочим органом якого є Управління і основним завдання цього Управління є надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до вказаного Закону. Таким чином, вирішуючи питання про покладення на власника або уповноважений орган відповідальності за несвоєчасну виплату належних працівникові сум при звільненні суд повинен встановити наявність підстав для проведення таких виплат у день звільнення працівника, а також наявність вини відповідної установи. Як вже зазначалось, позивач дійшов висновку про порушення відповідачем вимог статей 116, 117 КЗпП України, внаслідок нібито не проведення при звільненні виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, у день звільнення. Проте, у випадку невиплати допомоги по тимчасовій непрацездатності роботодавця не можна притягнути до відповідальності за затримку розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП. Віднесення допомоги по тимчасовій непрацездатності до виплат при звільненні, передбачених статтею 116 Кодексу законів про працю України, відповідачем здійснено протиправно, оскільки дані виплати врегульовані спеціальним Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким чітко регламентовано, що виплати по тимчасовій непрацездатності можуть бути виплачені пізніше, та вони не залежать від моменту звільнення. Усі виплати, що провадяться у строки, встановлені статтею 116 Кодексу законів про працю України, було здійснено своєчасно. Допомога по тимчасовій непрацездатності, так само як і премія, не відносяться до обов`язкових платежів від підприємства, які належать до виплати працівнику на момент його звільнення. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що оплата за час тимчасової непрацездатності не підпадає під ознаки сум, належних до сплати працівникові у день його звільнення.( т. 1 а.с. 70-73) 6. 27.09.2021 року [PERSON] надіслав на електронну пошту суду уточнену позовну заяву, та 01.10.2021 року до суду надійшла уточнена позовна заява поштою, в якій зазначив раніше викладені обставини. Однак, уточнив, що позивачу не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку. Відповідно трудового договору, що був укладений з Відповідачем, кількість днів основної відпустки склала 24 дні, додаткової - 7 днів. Відповідно відповіді на адвокатський запит 156 від 25.06.2021 року, розрахунок за сумою компенсації з урахуванням відпрацьованих днів за методикою спеціалістів підприємства дорівнює: Дні компенсації = 134*31/365=11,7=12 днів. Таким чином, сума компенсації повинна розраховуватись та дорівнювати: середньоденний заробіток*кількість днів, що підлягають компенсації дорівнює: 686,62*12=8239,44 гривні. Виплачено позивачу, відповідно відповіді на адвокатський запит, було 6179, 97 гривень. Отже, недоплата компенсації за невикористану відпустку складає 2059, 87 грн. Виходячи з вище вказаних сум нарахованої та виплаченої заробітної плати, один день середнього розміру заробітної плати сукупно за 2 місяці складає 689,59 грн. Отже, за період з 22.04.2021 року по день проведення судового засідання за позовом [PERSON] , а саме 29.09.2021 року складає 161 день, а тому сума, яка підлягатиме стягненню з Відповідача за порушення строків виплати всіх належних при звільнені сум складає: 161 днів х 689,59 = 111 023, 99 грн. Вказана сума буде уточнена в сторону збільшення в разі подальшого порушення прав Відповідачем на сплату всіх сум Позивачу. Витрати за даним позовом складаються з оплати гонорару за надання професійного правової допомоги за складення та подання претензії, адвокатського запиту та позовної заяви у справі у розмірі 3750 гривень. Однак, такі витрата можуть бути збільшені в разі необхідності подальшого надання правової допомоги по справі. Позивач повідомив, що він змінив представника та уклав договір про надання адвокатських послуг № 23/1 з адвокатом Зачепіло О.В. Позивачем, відповідно до умов договору про надання адвокатських послуг було сплачено 3000 гривень, що підтверджується копією квитанції про оплату адвокатських послуг та копією акту виконаних робіт. Крім цього, протиправними діями Відповідача позивачу було заподіяно моральну шкоду, розмір якої складає 100 000 гривень. Внаслідок порушення відповідачем законних прав позивача, а саме невиплати йому заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права на оплату працю, внаслідок чого було порушено звичний уклад життя, позивачу завдало значних моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, останній зазнав втрат також немайнового характеру, тобто завдано моральну шкоду. В результаті затримки з невиплатою заробітної плати при звільненні позивач поніс моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, цей факт також принизив останнього. (т. 1 а.с. 78-85,95-98) 7. 11.10.2021 року від представника відповідача - Н.В. Самодурової надійшов до суду відзив на уточнену позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. При цьому зазначила, що в уточненій позовній заяві вказано: «...в день звільнення позивача йому не було сплачено всі суми, які належить сплатити при здійсненні повного розрахунку в розумінні ст. 116 КЗпП України.» Проте, дане твердження не відповідає дійсності, з огляду на наступне. Наказом ДП «ДГ «ЮЖНИЙ» СГІ-НЦНС» від 21.04.2021 року № 80-К «Про припинення трудового договору», [PERSON] було звільнено з посади головного інженера та проведено розрахунки у відповідності до ст. 116 КЗпП України. Як вбачається з довідки (наявна в матеріалах справи) щодо розрахунку в день звільнення, 21.04.2021 року, усього позивачу в день звільнення було виплачено 6 744, 01 грн. Однак, зміст обставин, викладених в уточненій позовній заяві та самих позовних вимог свідчить, що позивач вважає, що відповідач порушив його право на отримання коштів у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю та компенсації за невикористану відпустку у повному обсязі, при цьому, позивач жодним чином не заперечує факт здійснення розрахунку та виплати належних йому сум при звільненні. Аналіз ст. 116 та 117 КЗпП свідчить, що відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні настає за наявності умов, а саме: 1) затримки виплати належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП; 2 ) відсутність спору про розмір сум, що підлягають виплаті звільненому працівникові. Відповідачем було проведено розрахунок з позивачем у день звільнення - 21.04.2021 року. Так, з довідки бухгалтера (старшого інспектора з кадрів) (наявна в матеріалах справи) вбачається, що позивачу було виплачено при звільненні грошові кошти загальною сумою 6 744,01 грн. (з урахуванням податків), що складаються з 2 188,08 грн. заробітної плати та 6 179, 57 грн. компенсації за невикористану відпустку. Представник позивача наголошує, що даний факт позивачем не заперечується, а навпаки, визнається. Аналіз доказів, наданих самим же позивачем (наявні в матеріалах справи) лише свідчить про наявність між сторонами спору про розмір грошових коштів, що підлягають сплаті на користь позивача, внаслідок саме його тимчасової непрацездатності та, нібито, компенсації за невикористану відпустку. Отже, склад делікту, що може мати наслідки, про які заявляє позивач може виникнути тільки за наявності з боку відповідача порушення, що буде містити наступні складові: несвоєчасну компенсацію всієї суми за період тимчасової непрацездатності; невиплату компенсації за невикористану відпустку. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Позивач посилається на те, що йому не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку. Випадки, коли можна отримати компенсацію за відпустки, перераховані у ст. 83 КЗпП України. Старшим інспектором з кадрів [PERSON] було здійснено невірний розрахунок, у зв`язку із тим, що [PERSON] відпрацював 130 днів, замість, помилково зазначених у відповіді на адвокатський запит від 16.06.2021 р. № 33/05-2, - 134 днів. Старший інспектор з кадрів [PERSON] не врахувала, що 4 дні це святкові, які не враховуються у розрахунку (25 грудня, 1 січня, 7 січня, 8 березня). Розрахунок кількості днів невикористаної відпустки: 130 * 24 / 355 = 9 (невикористана відпустка). 130 - відпрацьовані дні; 24 - щорічна основна відпустка; 355 - дні за рік (366 - 11 святкових днів за рік). Розрахунок середньої заробітної плати в день: 59 735, 88 грн. / 87 = 686, 62 грн. 59 735, 88 грн. - заробітна плата за січень - лютий - березень; 87 - відпрацьовані дні за січень - лютий - березень; 686, 62 грн. - середня заробітна плата в день. Компенсація за дні невикористаної відпустки: 686, 62 грн. * 9 = 6 179, 57 грн. Отже, можна зробити висновок, що фактична компенсація за невикористану відпустку була виплачена в день звільнення, а саме - 21.04.2021 року. Позивач наголошує, що моральна шкода полягла у невиплаті заробітної плати. По-перше, заробітна плата була виплачена у повному обсязі в день звільнення, про що свідчить довідка (наявна у матеріалах справи) та уточнююча довідка щодо розрахунку грошових коштів, виплачених при звільнені [PERSON] (додається до матеріалів справи). По-друге,

Outcome: dismissed