Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

09 листопада 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому банк просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 14 жовтня 2013 року без номеру у розмірі 38 279,15 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 14 жовтня 2013 року [PERSON] , з метою отримання банківських послуг звернувся із відповідною заявою та отримав кредитну картку із встановленням на ній кредитного ліміту. При визначенні та зміні кредитного ліміту банк керувався п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дав право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач, ставши клієнтом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», яке внаслідок зміни найменування 14 червня 2018 року було перейменовано на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, отримав кредитну картку. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом в повному обсязі не сплатив, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Просив суд стягнути з відповідача борг за договором кредиту від 14 жовтня 2018 року, який станом на 15 вересня 2020 року становив 38279, 15 грн та складався із заборгованості за тілом кредиту (заборгованість за простроченим тілом кредиту) у розмірі 30 305, 47 грн; заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 5 861, 00 грн; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 у розмірі 2 012, 68 грн; пені у розмірі 100 грн. Ухвалою від 14 грудня 2020 року позовну заяву акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Під час розгляду справи, представником позивача неодноразово зменшувалися позовні вимоги. Відповідно до поданої 04 квітня 2023 року заяви, представник позивача за довіреністю Литвин С.В. просив суд, з урахуванням сплаченої відповідачем суми грошових коштів, що здійснювалася ним у період зі звернення до суду з даним позовом по день розгляду справи, стягнути з [PERSON] в рахунок погашення заборгованості по кредиту 13 879, 15 грн, що станом 04 квітня 2013 року складаються із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11 866, 47 грн та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України. Просив справу розглянути без участі представника позивача у зв`язку зі станом здоров`я. Від [PERSON] 04 квітня 2023 року надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, так як тривалий час перебуває за межами Миколаївської області. При розгляді справи просив врахувати висновки Верховного Суду від 03 липня 2019 року та стягнути з нього грошові кошти, що становлять різницю між отриманими та повернутими ним коштами. Крім того, до поданої заяви долучив квитанції від 16 березня 2023 року про сплату грошових коштів на картковий рахунок у загальному розмірі 10 000 грн. У судове засідання 04 квітня 2023 року сторони не з`явилася. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 14 жовтня 2013 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.12). У вказаній анкеті-заяві зазначено, що [PERSON] згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які розміщенні на офіційному сайті Банку. Анкета-заява не містить будь-яких умов кредитного договору, зокрема, розміру встановленого банком на платіжну кредитну карту кредитного ліміту, розміру та порядку нарахування процентів на користування кредитними коштами, неустойки, процентів нарахованими згідно статті 625 ЦК України, тощо. До позовної заяви позивач додав Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» (а.с.13). Однак, вказаний витяг не містить даних про ознайомлення [PERSON] з наведеними тарифами. Крім того, наданий позивачем витяг містить чотири види тарифів для кредитних карт «Універсальна» ( «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна GOLD»), а анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що підписана [PERSON] 14 жовтня 2013 року, не містить відомостей, якого саме виду платіжну кредитну карту «Універсальна» він отримав, та з якими тарифами був ознайомлений. З довідки, доданої позивачем до позовної заяви, вбачається, що між акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір №б/н, за яким останньому були надані кредитні картки: 14 жовтня 2013 року - № [NUMBER] , терміном дії 07/17; 28 вересня 2018 року - № [NUMBER] , терміном дії 08/22; 13 червня 2019 року - № [NUMBER] , терміном дії 04/23 (а.с.11). З довідки акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , вбачається, що картковий рахунок [NUMBER] був відкритий 14 жовтня 2013 року, із встановленим кредитним лімітом 00.00 грн, та який в подальшому було змінено - 28 вересня 2018 року кредитний ліміт збільшено до 15 000 грн; 04 грудня 2018 року кредитній ліміт зменшено до 00.00 грн; 13 червня 2019 року кредитній ліміт збільшено до 22 060 грн; 13 червня 2019 року кредитній ліміт зменшено до 11 000 грн; 20 вересня 2019 року кредитний ліміт зменшено до 00.00 грн (а.с.10). Згідно з наданими банком розрахунками, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 15 вересня 2020 року становить 38 279, 15 грн, та складається з: 30 305, 47 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 00,00 грн заборгованості за поточним тілом кредиту, 30 305, 47 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту; 00,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 5 861, 00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 2 012, 68 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, 100,00 грн - пеня, 00,00 грн - комісія (а.с.6-9). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто позивач, як сторона у справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, що визначено статтями 12, 81 ЦПК України. У анкеті-заяві, підписаній сторонами 14 жовтня 2013 року, зазначено, що позичальник згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими відсотками, заборгованість за відсотками згідно статті 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання, які, як вбачається з розрахунку заборгованості, нараховані банком за період з 01 лютого 2020 року, виходячи з процентної ставки 84% річних. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування боргу, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14 жовтня 2013 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms, як невід`ємної частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, серед іншого, визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку -50 років, та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил та саме у вказаній редакції розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, процентів на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України за процентною ставкою, неустойки за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов`язань та саме в зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. В даному випадку також неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (14 жовтня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (09 листопада 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, а також умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Враховуючи, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms,які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14 жовтня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Оскільки, як зазначено судом вище, умовами анкети-заяви, яка підписана відповідачем, не погоджено розміру відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів, строку виконання зобов`язання, а також розміру відповідальності за порушення грошового зобов`язання, відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦПК України, суд вважає, що позивач не довів тієї обставини, що між сторонами укладено договір, яким визначено розмір відсотків, пені, штрафів, оскільки ним не надано суду належних і достатніх доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком. З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості, а саме 5 861, 00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 2 012, 68 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, 100,00 грн - пеня, які нараховані станом на 15 вересня 2020 року є необґрунтованими. Такий висновок узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, який судом враховано при ухваленні оскаржуваного рішення. Крім того суд вважає обґрунтованими доводи відповідача, щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту. Так, статтею 81 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (статті 77-80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність). Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надана банком виписка за картковими рахунками позичальника у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини встановлення та зміни кредитного ліміту, видачі кредиту та сум внесених позичальником на його погашення. Враховуючи надані позивачем докази, та встановлених обставин, суд установив, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на видані [PERSON] кредитні картки, що підтверджується довідкою про видачу кредитних карток [PERSON] та випискою з особового рахунку відповідача. Укладений між сторонами кредитний договір від 14 жовтня 2013 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Згідно частини другої статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, то в силу вимог частини другої статті 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Визначаючи розмір заборгованості за тілом кредиту суд виходить з такого. Зі змісту банківської виписки за договором №б/н станом на 16 вересня 2020 року вбачається здійснення позичальником \- [PERSON] операцій у тому числі з ідентифікацією особи, яка здійснює банківські операції, користування сервісами «Оплата частинами», «Оплата частинами», здійснення операцій через Приват24, поповнення мобільного телефону, поповнення готівкою своєї картки в терміналі, внесення коштів на погашення заборгованості, розрахунок у магазина та інше (а.с.52-53). Вказані обставини свідчать про визнання відповідачем договірних відносин з банком щодо користування кредитними коштами. Як вбачається з цього розрахунку, наданого позивачем при зверненні до суду, проценти нараховані за користування кредитними коштами погашалися банком за рахунок кредиту, збільшуючи відповідно загальну заборгованість за тілом кредиту. Проте, як зазначено судом вище, Анкета-заява, підписана сторонами не містить як відомостей, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, так і відомостей про погашення нарахованих процентів за рахунок кредиту. А отже, підстави для збільшення кредиту за рахунок погашення нарахованих процентів відсутні. Вказане також стосується й комісії за користування карткою в розмірі 20 грн. кожного місяця. Із зазначеної виписки банківської виписки за договором №б/н станом на 16 вересня 2020 року, вбачається, що на день звернення до суду з відповідним позовом, [PERSON] використав кошти кредитні кошти, що були надані йому в межах ліміту користування виданими картками у загальному розмірі 37028, 30 грн (за виключенням відсотків, що були списані з його рахунку, комісій за користування карткою, списання пені, тощо) з яких повернуто 19 794, 53 грн. При цьому частина неповернутих коштів станом на день звернення позивача з цим позовом до суду становила 17 233, 80 грн, що й підлягали стягненню з [PERSON] на користь банку. У свою чергу, зі змісту заяви про зменшення позовних вимог від 13 травня 2021 року, 30 грудня 2021 року, 22 лютого 2023 року та 04 квітня 2023 року вбачається, що [PERSON] з часу звернення акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до суду з позовом про стягнення заборгованості вживав заходи з приводу повернення отриманих ним коштів, через що позивачем подавалися заяви про зменшення позовних вимог. З виписки за договором [PERSON] №б/н станом на 23 квітня 2021 року та виписки за цим же договором 06 березня 2023 року здійсненої за період з 01 січня 1999 року по 05 березня 2023 року вбачається, що в період з дня звернення до суду з позовом [PERSON] здійснив поповнення карткового рахунку на загальну суму 14 300 грн, з огляду на що, сума повернутих коштів склала 34 094, 53 грн, та відповідно сума неповернутих коштів станом на 06 березня 2023 року становила 2 933, 77 грн (а.с.52-53, 177-178). У свою чергу, відповідно до наданих відповідачем квитанцій від 16 березня 2023 року, вбачається, що ним 16 березня 2023 року здійснено поповнення карткового рахунку двома квитанціями на суму по 5 000 грн кожна. Таким чином, сума коштів, що повернута [PERSON] станом на день розгляду справи, становить 44 094, 53 грн, що перевищує суму коштів, отриманих ним за договором від 14 жовтня 2013 року на 7 066, 23 грн. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в повному обсязі відшкодовано АТ КБ «ПриватБанк», підстави для задоволення позову відсутні, у зв`язку з добровільним виконанням свого обов`язку відповідачем щодо повернення грошових коштів, з огляду на що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно положень частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як зазначено судом у мотивувальній частині цього рішення, під час звернення акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до суду з позовом до [PERSON] , належним до стягнення розмір заборгованості станом на 16 вересня 2020 року становив 17 233, 80 грн. Враховуючи, що при звернені до суду, розмір позовних вимог визначений позивачем на рівні 38 279, 15 грн не відповідає обставинам, встановленим судом, оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині наявності підстав для стягнення заборгованості у розмірі 17 233, 80 грн, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру позовних вимог, стосовно яких суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, а саме 946, 35 грн. При цьому суд враховує, що фактично розмір повернутих [PERSON] коштів є більшим ніж розмір коштів, що були надані йому в межах ліміту користування виданими картками на 7 066, 23 грн, що може слугувати підставою для звернення відповідача з окремим позовом до позивача про повернення таких коштів з відповідним нормативним обґрунтуванням, оскільки зазначені кошти судом з власної ініціативи не можуть зараховані в якості сплати будь-яких зобов`язань [PERSON] . На підставі статей 259, 263-265, 280 ЦПК України,

Outcome: approved