Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення сплаченого майнового відшкодування в порядку регресу, зазначивши наступне. 25.02.2019 р. о 17.50 год. відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем «Chrysler» (номерний знак [NUMBER] ), по вул. Київській в м. Лубни Полтавської області допустив наїзд на пішохода [PERSON] . У результаті ДТП [PERSON] був доставлений до лікарні, де від отриманих травм помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). За фактом ДТП за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України відповідні відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019170240000287 від 25.02.2019 р. Постановою слідчого СВ Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області від 28.01.2021 р. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019170240000287 від 25.02.2019 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Син загиблого - [PERSON] (свідоцтво про народження Серії [NUMBER] ) своєчасно звернувся до позивача із Повідомленням про ДТП від 10.04.2019 р., та заявою про відшкодування витрат на встановлення надгробного пам`ятника від 06.12.2019 р. Розрахунок та виплата відшкодування проводилися на основі: квитанції щодо вартості послуг на виготовлення та встановлення пам`ятника; наказу №4059 від 06.04.2020 р.; довідки № 1 від 12.03.2020 р.; розрахунку розміру шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого від 12.03.2020 року. У відповідності\~вимог ст.\~41\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» позивач\~відшкодував потерпілому\~завдані відповідачем\~збитки внаслідок\~ДТП у\~розмірі 40\~700 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1477361 від 07.04.2020 року. \~ \~ \~ \~Посилаючись на\~викладене,\~МТСБУ просить\~суд стягнути\~з відповідача\~ [PERSON] \~ на свою користь 40\~700 грн. витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування в порядку регресу, а також сплачений судовий збір в сумі 2 481 грн. В судове засідання представник позивача МТСБУ не з`явився, надавши клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримав, просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явилися, хоча, відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомили, клопотання про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. На підставі статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази в порядку заочного провадження,\~суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч.2,3\~ст.12 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх видів процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 81 цього ж Кодексу\~передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 25.02.2019 р. о 17.50 год. відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем «Daimlerchrysler» A170 CDI, номерний знак [NUMBER] , по вул. Київській в м. Лубни Полтавської області, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , в результаті чого [PERSON] був доставлений до лікарні, де від отриманих травм помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] а.с.9). За фактом ДТП за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України відповідні відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019170240000287 від 25.02.2019 р. Постановою слідчого СВ Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області від 28.01.2021 р. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019170240000287 від 25.02.2019 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.4-5). В цій постанові зазначено, що у відповідності до висновку судової автотехничної експертизи в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Daimlerchrysler» A170 CDI, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] будь-яких невідповідностей з Правилами дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку із виникненням даної пригоди, не вбачається. В умовах заданої пригоди водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] . \~ \~ \~ \~На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В подальшому син загиблого - [PERSON] , що підтверджується його свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , своєчасно звернувся до позивача із Повідомленням про ДТП від 10.04.2019 р., та заявою про відшкодування витрат на встановлення надгробного пам`ятника від 06.12.2019 р.(а.с.10-12). Розрахунок та виплата відшкодування МТСБУ було проведено на основі квитанції щодо вартості послуг на виготовлення та встановлення пам`ятника; наказу №4059 від 06.04.2020 р.; довідки № 1 від 12.03.2020 р.; розрахунку розміру шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого від 12.03.2020 року (а.с.13-18). Платіжним дорученням\~№ 1477361\~від 07.04.2020\~р.\~підтверджується відшкодування\~позивачем потерпілому\~завданих відповідачем\~збитків внаслідок\~ДТП у\~розмірі 40\~700 грн. (а.с.19). Згідно зі статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходиться в такому транспортному засобі. Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 даного Закону. Пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що учасники бойових\~дій,\~постраждалі учасники\~Революції Гідності\~та особи\~з інвалідністю\~внаслідок війни,\~що визначені\~законом,\~особи з\~інвалідністю I\~групи,\~які особисто\~керують належними\~їм транспортними\~засобами,\~а також\~особи,\~що керують\~транспортним засобом,\~належним особі\~з інвалідністю\~I\~групи,\~у її\~присутності,\~звільняються від\~обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності на\~території України.\~Відшкодування збитків\~від дорожньо-транспортної\~пригоди,\~винуватцями якої\~є зазначені\~особи,\~проводить МТСБУ\~у порядку,\~визначеному цим\~Законом. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Тобто, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. МТСБУ в силу вимог статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~07.04.2020 р. здійснило регламентну виплату потерпілій у ДТП особі. Відповідач на час вчинення ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відсутність його вини як водія автотранспортного засобу та закриття кримінального провадження не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки до положень статті 1187 ЦК України цивільно-правова відповідальність наступає і без вини водія, за винятком умов, передбачених частиною 5 цієї статті ЦК України. Таким чином, МТСБУ має право зворотної вимоги у порядку частини 1 статті 1191 ЦК України. Відтак, сума регламентованої виплати, що була проведена позивачем в порядку регресу в розмірі 40\~700 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь останнього. Судовий збір, сплачений позивачем (а.с.1) покладається на відповідача, у відповідності з п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved