Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

Позивач в особі ПАТ «НАСК «Оранта»звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку зворотньої вимоги (регресу). Позов мотивований тим, що між ПАТ «НАСК «Оранта»та [PERSON] , як страхувальником, було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений Полісом № 207875845, дісний до 25.01.2023 року, згідно якого було застраховано транспортний засіб «Форд», д.н.з. [NUMBER] , належний відповідачу. 31 травня 2022 року о 12 год. 00 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем "Ford Transit Connect", д.н.з. [NUMBER] , на Деміївській площі в місті Києві, порушив вимоги пунктів 13.1, 2.5 Правил дорожнього руху України, а саме не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом "Jaguar X-Type", д.н.з. [NUMBER] , який рухався попереду, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів, окрім того, він керував вказаним транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме - зіниці очей, що не реагують на світло, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці, однак від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у встановленому законом порядку відмовився, тобто вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 124, 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 31 серпня 2022 року, яка набула чинності, [PERSON] визнано виним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст.130 КпАП України, із накладенням адміністістративного стягнення - штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засовами строком на 1 рік. Так, вищезазначеною постановою суду [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності, й у тому числі, за ч.1 ст. 130 КпАП України, оскільки [PERSON] , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, перебував у стані алкогольного сп`яніння. До ПАТ «НАСК «Оранта»із заявою від 06.06.2022 року про виплату страхового відшкодування звернувся постраждалий власник пошкодженого майна [PERSON] , випадок визнано страховим. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоди майну [PERSON] - автомобіля "Jaguar X-Type", д.н.з. [NUMBER] . З метою визначення розміру збитку, завданого пошкодженому майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля "Jaguar X-Type", д.н.з. [NUMBER] ,, замовлено проведення товарознавчого дослідження, й згідно протоколу огляду транспортного засобу, ремонтної калькуляції, страхового акту № ОЦВ-СП-22-32-76941/І від 28.06.2022 року вартість пошкодженого майна становить 90 554 грн. 41 коп. На виконання своїх зобов`язань, після аналізу всіх наданих документів, позивач виплатив на користь власника пошкодженого майна 90 554 грн. 41 коп. страхового відшкодування, виплата якої з урахуванням розрахунку про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, зробленого позивачем, здійснена ним 29 червня 2022 року на підставі заяви страхувальника та платіжного доручення № 29236 в сумі 90 554 грн. 41 коп. Відповідно до п.п. в), п.п. 38.1.1 п. 38.1, ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижуютьта швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). У зв`язку з проведеною позивачем регламентною виплатою потерпілому у позивача виникло право зворотної (регресної) вимоги до винної у ДТП особи - відповідача, який під час дорожньо-транспортної пригоди за його участю перебував в стані алговольного сп`яніння, що й стало підставою зверення до суду із цим позовом. В судове засіданні позивач не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог з тих же підстав, просив їх задовольнити, з можливим ухваленням заочного рішенння. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на сайті судової влади (суду). Відзив на позов відповідач не поданий. За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - спрощеного позовного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Розгляд справи відбувся у порядку спрощеного позовного провадження. Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України). Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що між ПАТ «НАСК «Оранта»та [PERSON] , як страхувальником, було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений Полісом № 207875845, дісний до 25.01.2022 року, згідно якого була застраховано транспортний засіб «Форд», д.н.з. [NUMBER] , належний відповідачу (а.с.6). 31 травня 2022 року о 12 год. 00 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем "Ford Transit Connect", д.н.з. [NUMBER] , на Деміївській площі в місті Києві, порушив вимоги пунктів 13.1, 2.5 Правил дорожнього руху України, а саме не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом "Jaguar X-Type", д.н.з. [NUMBER] , який рухався попереду, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів. Окрім того, він керував вказаним транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме - зіниці очей, що не реагують на світло, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці, однак від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у встановленому законом порядку відмовився, тобто вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 124, 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.4-5, 7). Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 31 серпня 2022 року, яка набула чинності, [PERSON] визнано виним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст.130 КпАП України із накладенням адміністістративного стягнення - штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засовами строком на 1 рік (а.с.4-5). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так, вищезазначеною постановою суду [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності, й у тому числі, за ч.1 ст. 130 КпАП України, оскільки [PERSON] , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, перебував у стані алкогольного сп`яніння. До ПАТ «НАСК «Оранта»із заявою від 06.06.2022 року про виплату страхового відшкодування звернувся постраждалий власник пошкодженого майна [PERSON] (а.с. 10). Випадок визнано страховим. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоди майну [PERSON] автомобіля "Jaguar X-Type", д.н.з. [NUMBER] . З метою визначення розміру збитку, завданого пошкодженому майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля "Jaguar X-Type", д.н.з. [NUMBER] ,, замовлено проведення товарознавчого дослідження, й згідно протоколу огляду транспортного засобу, ремонтної калькуляції, страхового акту № ОЦВ-СП-22-32-76941/І від 28.06.2022 року вартість пошкодженого майна становить 90 554 грн. 41 коп. (а.с.10, 11-13, 14-15, 16-18, 19) На виконання своїх зобов`язань та після аналізу всіх наданих документів, позивач виплатив на користь власника пошкодженого майна 90 554 грн. 41 коп. страхового відшкодування, виплата якої з урахуванням розрахунку про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, зробленого позивачем, здійснена ним 29 червня 2022 року на підставі заяви страхувальника та платіжного доручення № 29236 в сумі 90 554 грн. 41 коп. (а.с.8). Відповідно до п.п. в), п.п. 38.1.1 п. 38.1, ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижуютьта швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Відповідно до статті 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. У зв`язку з проведеною позивачем регламентною виплатою потерпілому у позивача виникло право зворотної (регресної) вимоги до винної у ДТП особи - відповідача, який на час дорожньо-транспортної пригоди за його участю перебував у стані алкогольного сп`яніння. Відповідно до пункту першого статті 22 зазначеного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Вирішуючи питання про відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, судом взято за основу товарознавче дослідження, на тій підставі, що таке длслідження відповідає вимогам законодавства, що регулює професійну оціночну діяльність в Україні, а саме: Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», «Загальним засадам оцінки майна і майнових прав», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440, Методиці товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затверджений Мін`юстом, Фондом держмайна, реєстраційний № 1070/8395 від 24.11.2003 року (зі змінами) тощо; має всі необхідні розрахунки визначення вартості матеріального збитку та виконаний з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи позивача, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Таким чином, суд вважає вимоги позивача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, обгрутованими та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір 2 684 грн. 00 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 22, 1166, 1188, ч.1 ст.1191 ЦК України, ст. ст. 9, 38, 40, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 9, 27 Закону України «Про страхування», Закону України «Про судовий збір», п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України,

Outcome: approved