Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ з позовом до [PERSON] , Дарницького районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління про зменшення заборгованості по аліментах та зменшення розміру виплат аліментів на утримання дитини. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2020 року прийняти позовну заяву та відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2021 року дану цивільну справу передано на розгляд до Вінницького районного суду Вінницької області за територіальною підсудністю. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 03.06.2022 року дану цивільну справу повернуто до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, як таку що скерована з порушенням правил підсудності. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2022 року цивільну справу передано на розгляд до Вінницького міського суду Вінницької області. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.11.2022 року прийнято до свого провадження цивільну справу № 932/7513/20 за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] , Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління про зменшення заборгованості по аліментах та зменшення розміру виплат аліментів на утримання дитини. Позов мотивовано тим, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 23.07.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було припинено. Згідно свідоцтва про народження від 29.10.2007 року в шлюбі між сторонами було народжено сина [PERSON] . На виконанні в Дарницькому районному відділі ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління перебуває виконавче провадження № 54628331 щодо виконання виконавчого листа № 2-814 від 11.05.2010 року, виданого Уманським міськрайонним судом Черкасьої області про стягнення з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання син у розмірі 1/3 частини з всіх видів його заробітку, починаючи з 09.03.2010 року і до повноліття дитини. Відповідно до довідки розрахунку зі сплати аліментів від 02.01.2020 року заборгованість [PERSON] становить 199546,26 грн. Згідно квитанції № ПН 10492 від 19.12.2019 року [PERSON] сплатив 3600,00 грн., згідно квитанції № ПН 10182 від 19.02.2020 року сплатив 3000,00 грн., згідно квитанції № ПН 10463 від 20.03.2020 року сплатив 3000,00 грн. аліменти за утримання сина [PERSON] . Таким чином, як зазначає позивач заборгованість зі сплати аліментів зменшилась на 9600,00 грн., тобто стягненню підлягає заборгованість в розмірі 189946,26 грн. Позивач зазначає, що наразі державним виконавцем нараховуються аліменти на утримання сина виходячи з розміру середньої заробітної плати в Києві, тобто 1/3 від 16447 грн., хоча як позивач та і відповідач не проживають в Києві. Позивач [PERSON] припинив підприємницьку діяльність в грудні 2019, будь яке нерухоме майно зареєстроване за позивачем відсутнє, останній не спроможний сплачувати аліменти у розмірі 1/3 від середньої заробітної плати в м. Києві. У зв`язку з вищенаведеним [PERSON] звернувся до суду та просив зменшити розмір аліментів, а саме стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , щомісячно в розмірі 1/5 частини від доходу, але не менше ні 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; зменшити розмір заборгованості по сплаті аліментів на користь [PERSON] з [PERSON] , а саме 189946,26 грн. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Відповідач повторно в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. З урахуванням приписів\~статті 280 ЦПК України\~суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом установлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами\~Сімейного кодексу України\~в частині обов`язку батьків утримувати дітей, його виконання та можливості його зміни. Як установлено судом та слідує з даних ЄДРСР, рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.03.2010 року в справі № 2-814-10 стягнуто із [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Старі Бабани, Уманського району Черкаської області, жителя [ADDRESS] , працюючого бригадиром ПП «Здравсоюпостач», аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] в розмірі 1/3 частини з всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 09 березня 2010 року до повноліття дитини. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Вирішено питання про судові витрати. 13.01.2020 року старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Осовською В.В. було винесено постанову про прийняття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-814, виданого 11.05.2010 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 09.03.2010 року до повноліття дитини. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта будь яке нерухоме майно за позивачем [PERSON] відсутнє. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень\~ст.\~1-3\~Конвенції ООН\~«Про права\~дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 2\~ст. 51 Конституції України,\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~- батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей\~150,\~180 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями\~статті 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже за змістом\~ст.\~192\~СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Разом з тим,\~ст. 192 СК України\~вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідну правову позицію, висловив і Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року в справі № 565/2071/19. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли змінився сімейний стан та погіршилося його матеріальне становище чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Тобто з аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статей\~183,\~184 Сімейного кодексу України\~за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно частини 1\~статті 182\~Сімейного кодексу\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, згідно з частиною 2\~статті 182\~Сімейного Кодексу\~України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного кодексу України\~визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача в частині зменшення розміру аліментів до 1/4 частини заробітку, виходячи із закріпленого законодавством розміру аліментів на одну дитину у розмірі 1/4 заробітку платника податків. Посилання відповідача на те, що у зв`язку з карантинними обмеженнями в країні, він зараз знаходиться без роботи і виживає на пенсію батьків, то вбачається доцільним підкреслити, що батько дитини має реальну можливість заробляти визначені судовим рішенням необхідні кошти для утримання своєї дитини. Посилання позивача на скрутне особисте матеріальне становище, не є тими підставами, які тягнуть не виконання обов`язку утримання дитини та не може і не повинно ставитися в залежність від пасивної поведінки батька щодо знаходження законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку власної дитини. Батько має шукати способи виконання обов`язку, а не причини, з яких він не здатен сплачувати аліменти. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Також суд дійшов висновку, що вимоги позивача про зменшення заборгованості по аліментам в сумі 199546,26 грн. до 189946,26 грн. є безпідставними виходячи з наступного. Згідно із\~ст.\~197\~СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від заборгованості по аліментам, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має суттєве значення. Аналогічна позиція щодо оцінки «обставин, що мають суттєве значення» в контексті\~ст. 197 СК України, висловлена й у постанові Верховного Суду від 04.03.2021 року у справі №177/1090/18. Згідно з частинами 3, 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»\~визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому\~Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Статтею 195 Сімейного кодексу України\~передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно ч. 2 ст. 82\~Закону України «Про виконавче\~провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб виключно в судовому порядку. Розмір заборгованості по аліментах обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно квитанції № ПН 10492 від 19.12.2019 року [PERSON] сплатив 3600,00 грн. (призначення платежу: аліменти за травень червень 2018 року), згідно квитанції № ПН 10182 від 19.02.2020 року сплатив 3000,00 грн. (призначення платежу: аліменти за утримання [PERSON] ), згідно квитанції № ПН 10463 від 20.03.2020 року сплатив 3000,00 грн. (призначення платежу: аліменти за утримання [PERSON] ), однак не вказано за який період. Як вбачається з матеріалів справи у ній наявна довідка розрахунок зі сплати аліментів № 54628331 від 02.01.2020 року. Згідно розрахунку заборгованості від 03.06.2019 року, заборгованість станом на 03.06.2019 року по аліментам становить 162536,61 грн. Станом на 01.01.2020 року заборгованість по аліментах становить 199546,26 грн. Заборгованість нарахована з червня 2019 року по грудень 2019 року. В матеріалах справи відсутні докази, що надані квитанція № ПН 10492 від 19.12.2019 року [PERSON] на суму 3600,00 грн., квитанція № ПН 10182 від 19.02.2020 року на суму 3000,00 грн., квитанція № ПН 10463 від 20.03.2020 року на суму 3000,00 грн. не враховувались державним виконавцем, так як довідка розрахунку зі сплати аліментів надана за період з червня 2019 року по грудень 2019 року. У зв`язку з вищенаведеним позов в цій частині не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial