Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

У жовтні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] , зареєстрований 20.03.1996 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивач посилається на те, що протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршилось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, а тому позивач просить розірвати шлюб. Ухвалою суду від 01.02.2023 року було відкрито провадження за даною позовною заявою за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, в якій підтримав позовні вимоги, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Заяви про розгляд справи за її відсутності від відповідача не надходило. Відповідач не подала відзив. Відповідно до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 10 квітня 2023 року постановлено про заочний розгляд справи за відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст.ст.280,281 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за такими підставами. Із свідоцтва про шлюб, що було видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м. Києва,вбачається, що сторони 20.03.1996 року зареєстрували шлюб, актовий запис №187 (а.с.13). В судовому засіданні було встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують. Судом, також встановлено, що спір про майно між сторонами відсутній, неповнолітніх дітей у подружжя немає. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, суд, вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved