Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

07 березня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину, вказала, що шлюб зареєстрований 28 листопада 2015 року у виконкомі Сашанської сільської ради Теплицького району Вінницької області, актовий запис № 06, від спільного шлюбу мають одну дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. Позивач вказала, що спільне життя між нею та відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, із вересня 2022 року позивач з відповідачем стали проживати окремо, за таких обставин позивач вважає, що збереження шлюбу суперечить її інтересам. Позивачка вказує, що відповідач, як батько її дитини, несе відповідальність за забезпечення дитини, відповідач працездатний, проте не працює, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача не перешкоджають у виконання ним свого обов`язку щодо утримання дитини, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на неповнолітню дочку в розмірі частини всіх видів від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно з дня подачі позовної заяви до суду і до її повноліття. Ухвалою суду від 15.03.2023 було призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У визначений судом строк відповідач не подав до суду відзив, однак надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що з 28.11.2015 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, на що вказує свідоцтво про шлюб (а.с.9), вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження (а.с.10). Судом встановлено, що сторони не бажають миритись, мають стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Зважаючи на те, що сторони не мають наміру на збереження шлюбу, наполягають на розлученні, мають стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, їх шлюб втратив ознаки сім`ї, тому суд дійшов до переконання, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх дитини, тому вважає, що позов у цій частині підлягає до задоволення. Вирішуючи вимоги про присудження аліментів із відповідача на користь позивача на утримання їх спільної дитини, суд виходить з такого. Статтею 180 ч.1 СК України, передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом (ст.181 ч.2 СК України). Як убачається із довідки №109 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 06.03.2023 (а.с.11), дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю в с. Веселівка Гайсинського району Вінницької області. Наведене свідчить, що позивач має право на звернення до суду із даними вимогами. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати обставини визначені частиною 1 статті 182 СК України. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України "Про прожитковий мінімум", ст.ст.1, 6 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення. Постановою ВС від 27 травня 2020 р. у справі №712/4702/19 (провадження №61-929св20), Верховний Суд звернув увагу на те, що надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом і обов`язком батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину. Відповідач надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав. Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме обов`язку батька щодо надання утримання дитині відповідно до її віку та дозволить створити умови життя необхідні для розвитку дитини. Відповідно до ст.180, 191 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи викладене, при визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд враховує, що утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Приймаючи до уваги, що відповідач являючись батьком дитини, є працездатний хоча і не працює, сторони миритись не бажають, подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересамтому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, і тому необхідно розірвати шлюб між сторонами по справі та необхідно визначити стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дочки в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно з дня подачі позовної заяви до суду і до її повноліття. Судові витрати з відповідача стягнути згідно вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved