Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

21 вересня 2020 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до АТ «Правекс-Банк» про визнання договору недійсним. Свої вимоги мотивує тим, що 03 грудня 2007 року між нею та АКБ «Правекс-Банк» було укладено кредитний договір № 2546-002/07Р щодо надання споживчого кредиту в іноземній валюті на суму 51000 доларів США (що в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України становило 257550 гривень) для купівлі квартири за адресою: [ADDRESS] , вартістю 93000 доларів США (договір купівлі-продажу від 03 грудня 2007 року) тобто на половину вартості квартири, а також сплати комісійних та супутніх винагород банку за видачу кредиту. 03 грудня 2007 року між нею та АКБ «Правекс-Банк» був укладений договір іпотеки на зазначену квартиру [ADDRESS] , згідно якого банк набув права іпотекодержателя вказаного житла. Щомісячна сума платежів складала в середньому значенні 545 доларів США, тобто 2752 гривні 25 копійок, відсоткова ставка складала 12,8 %. Після зростання курсу долара США у 2008 році вона неодноразово зверталася до банку стосовно зниження відсоткової ставки, проте ці звернення банк ігнорував. До грудня 2014 року включно вона вчасно сплачувала всі необхідні платежі по кредиту та сплачувала наперед тіло кредиту з метою зменшення щомісячного платежу, сплативши банку 53407 доларів 76 центів США, в гривневому еквіваленті згідно курсу Національного банку України - 425944 гривні 87 копійок, що склало 165 % від суми кредиту, в тому числі сплатила тіло кредиту наперед на суму 12323 долари 44 центи США, що в гривневому еквіваленті становить 101226 гривень 35 копійок (39 % від суми кредиту). У зв`язку з кризою 2014-2015 років, коли курс долара США зріс до 20 гривень за 1 долар США, та її платіж склав 9077 гривень, а заробітна плата становила 8600 гривень, вона не мала змоги сплачувати платежі по кредиту, про що неодноразово зазначала банку. З вересня 2016 року до березня 2020 року вона вчасно сплачувала необхідні платежі та ще сплатила 361148 гривень 28 копійок, у тому числі переплату по тілу кредиту у сумі 132457 гривень 59 копійок. Вона неодноразово зверталася до банку стосовно зменшення відсоткової ставки по кредиту, щоб мати змогу виплатити тіло кредиту, проте банк постійно відмовляв. У зв`язку з цим, вона сплачувала всі наявні кошти на переплату, щоб зменшити щомісячний платіж. Незважаючи на її звернення щодо неспроможності сплачувати кредит у зв`язку з різким зростанням курсу долара США у чотири рази, банк, знаючи розмір її заробітної плати, завідомо 2 роки затягував реструктуризацію кредиту, нараховував відсотки по завищеному курсу, нараховував пеню, пропонував невигідні умови реструктуризації (переведення у гривню по поточному ринковому курсу без жодного списання заборгованості), дочекався максимального значення курсу долара США 26 гривень за 1 долар США, найняв колекторів та створив їй неможливі умови праці і проживання, таким чином змусив її заплатити 96746 гривень 98 копійок та підписати 06 вересня 2016 року договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору та до договору іпотеки щодо реструктуризації боргу з кабальними умовами, згідно яких перетворив її заборгованість на суму 43427 доларів 51 цент США (1163294 гривні 97 копійок), завдяки зростанню курсу більш ніж в 5 разів, нарахованим пеням та відсоткам по цьому курсу. З 06 вересня 2019 року банк підняв відсоткову ставку по кредиту з 12,8 % до 16 %, що призвело до не підйомного збільшення фінансового навантаження на її бюджет. Згідно п. 1.3 кредитного договору розмір процентної ставки за користування кредитом збільшується на один відсоток річник у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань. Згідно з п. 7.1.2 кредитного договору банк має право залежно від політики банку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитом, письмово попередивши позичальника про зміну відсоткової ставки протягом семи календарних днів з дати введення нової ставки. Відповідно до п. 5.2.1.1 договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору відсоткова ставка збільшується з 12,8 % до 16 % починаючи з 06 вересня 2019 року. Згідно п. 5.2.3 договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору банк має право змінити відсоткову ставку у випадку прострочення платежів більш, ніж на 60 днів поспіль. При цьому у зазначених договорах відсутні зобов`язання банку стосовно зниження відсоткової ставки по кредиту (зміна облікової політики Банку, зміна ринкових умов, криза тощо). Вважає, що договори порушують принцип рівності сторін договору, оскільки захищають лише права банку, не захищаючи права споживача, та створили для неї, як споживача його послуг, нерівні умови щодо збільшення суми заборгованості по кредиту з суми 257550 гривень на суму 1106149 гривень 35 копійок, збільшення відсоткової ставки з 12,8 % до 16 %, передачі прав вимог по моєму договору іншому кредитору без моєї письмової згоди, передачі прав на житло, половину вартості якого вона сплатила самостійно та іншу половину вартості сплатила три рази за час користування кредитом, залишив її без права вибору третіх сторін по наданню супутніх послуг по обслуговуванню кредиту (послуги нотаріуса, страхової компанії, послуги оцінки майна) та ін. Банком порушено таку істотну умову кредитного договору, як його ціна, що призвело до дисбалансу зарахування відсотків та тіла кредиту на її шкоду, що є порушенням прав споживача, як при укладенні кредитного договору, оскільки ці умови обумовленні в кредитному договорі, що ставить в тяжке, несправедливе становище споживача в договірних зобов`язаннях, які повинні бути рівними відповідно до вимог ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», так і є порушенням прав споживача при виконанні кредитного договору, оскільки зобов`язання повернути суму кредитних коштів, яка включає в собі незаконне та несправедливе нарахування відсотків та тіла кредиту на шкоду споживача, тобто в розмірі, який не відповідає вимогам п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України. Просить суд ухвалити рішення, яким: - визнати недійсним кредитний договір № 2546-002/07Р від 03 грудня 2007 року, укладений між [PERSON] та АТ «Правекс-Банк»; - визнати недійсним договір від 06 вересня 2016 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 2546-002/07Р від 03 грудня 2007 року; - визнати недійсним договір іпотеки № 2546-002/07Р від 03 грудня 2007 року та договір від 06 вересня 2016 року про внесення змін та доповнень до договору іпотеки № 2546-002/07Р від 03 грудня 2007 року та припинення іпотеки відповідно до цих договорів шляхом виключення записів № 6994, 6995, 6989, 775 з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна (номер правочину 2538853). Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідач копію позовну з додатками отримав, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Представник відповідача направив до суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 03 грудня 2007 року між [PERSON] та АКБ «Правекс-Банк» було укладено кредитний договір № 2546-002/07Р щодо надання споживчого кредиту, відповідно до якого [PERSON] було видано кредит у розмірі 51000 доларів США для купівлі квартири за адресою: [ADDRESS] . 03 грудня 2007 року між [PERSON] та АКБ «Правекс-Банк» був укладений договір іпотеки на зазначену квартиру [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що після зростання курсу долара США у 2008 році вона неодноразово зверталася до банку стосовно зниження відсоткової ставки, проте ці звернення банк ігнорував. До грудня 2014 року включно вона вчасно сплачувала всі необхідні платежі по кредиту та сплачувала наперед тіло кредиту з метою зменшення щомісячного платежу. 06 вересня 2016 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Правекс-Банк» було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 2546-002/07Р від 03 грудня 2007 року. Пунктом 2.1. цього договору визначено, що загальний розмір заборгованості позичальника за кредитним договором станом на 06 вересня 2016 року складає 43427 доларів 51 цент США, що за офіційним курсом Національного банку складає 1163294 гривні 97 копійок. З позову вбачається, що договори порушують принцип рівності сторін договору, оскільки захищають лише права банку, не захищаючи права споживача, та створили для неї, як споживача його послуг, нерівні умови щодо збільшення суми заборгованості по кредиту у зв`язку із різким зростанням курсу долара США, а також зміною процентної ставки по кредиту. У зв`язку з цим, просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсними: кредитний договір № 2546-002/07Р від 03 грудня 2007 року, укладений між [PERSON] та АТ «Правекс-Банк»; договір від 06 вересня 2016 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 2546-002/07Р від 03 грудня 2007 року; договір іпотеки № 2546-002/07Р від 03 грудня 2007 року та договір від 06 вересня 2016 року про внесення змін та доповнень до договору іпотеки № 2546-002/07Р від 03 грудня 2007 року. Статтею 6 ЦК України визначено право сторін на укладення договору та врегулювання в ньому своїх відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Вбачається, що законом визначено право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору за умови дотримання вимог закону при укладенні договору. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що оспорювані договори сторонами укладено в письмовій формі, зазначено розмір кредиту та умови його надання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору кредит надається позичальникові строком з 03 грудня 2007 року до 03 грудня 2031 року зі сплатою 12,8 відсотків річних. Пунктом 4.1. договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом в національній валюті або внесення процентів за користування коштами банк має право нарахувати та стягнути пеню за кожен день прострочення в розмірі 0,1 % від суми неоплаченої заборгованості за строк невиконання зобов`язання. Пунктом 5.1. зазначеного договору сторони погодили зміну валюти зобов`язання за кредитним договором з іноземної валюти - долар США на національну валюту - гривня. Відповідно до п. 5.2. договору сторони домовились, що проценти за користування грошовими коштами в національній валюті будуть нараховуватись банком наступним чином: 5.2.1. 12,8 % річних встановлюється за користування грошовими коштами «Кредиту 1» на період, який починається з 06 вересня 2016 року по 06 вересня 2019 року; 5.2.1.1. 16 % річних встановлюється за користування грошовими коштами «Кредиту 1» на період, який починається з 06 вересня 2019 року по 06 вересня 2041 року. Такі умови були передбачені сторонами безпосередньо при укладенні договору, тому зазначене не є односторонньою зміною банком процентної ставки. Позивач погодилась з такою умовою при укладенні договору. Крім того, позивачем у відповіді на заяву про застосування строку позовної давності зазначається про те, що нею здійснювалась часткова оплата заборгованості основного боргу та сум санкцій починаючи з грудня 2007 року та до липня 2020 року. остання часткова сплата заборгованості по кредитному договору позивачем була здійснена 06 жовтня 2020 року, що підтверджується відповідною квитанцією від 06 жовтня 2020 року. За таких обставин, посилання позивача на те, що зміна процентної ставки є підставою для визнання договорів недійсними не ґрунтується на законі. Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Позивач посилається на те, що внаслідок всесвітньої фінансової кризи та стрімкого зростання курсу долара США по відношенню до гривні, вона втратила можливість виплачувати кредит, оскільки знаходиться у скрутному майновому стані. Вважає такі обставини істотними. Разом з тим, позивач могла усвідомлювати вірогідність зміни курсу долара США. Отже, це не є істотною зміною обставин, якими сторони керувались при укладанні кредитного договору. Так, укладаючи кредитний договір будь-яка сторона з`ясовує, на яких умовах він укладається, а тому з власної ініціативи на момент отримання коштів визначає для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не можуть безпідставно змінюватися на вимогу однієї зі сторін договору. Крім того, судом враховується, що зростання курсу долара США - валюти кредиту, за загальним правилом, саме по собі не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладення договору зміни курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти - гривні та її девальвації й можливість отримання кредиту в національній валюті. Таким чином, вбачається, що [PERSON] ознайомилась та погодилася із усіма істотними умовами договорів та підписала їх. Також не ґрунтуються на законі і посилання позивача на Закон України «Про захист прав споживачів». Після укладення договору між сторонами виникли кредитні правовідносини, тому до спору щодо виконання оспорюваного договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. Отже, оспорювані договори визначені сторонами при їх укладенні, що є їх правом, та не суперечить вимогам закону. Суду не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що діями відповідача порушені права позивача як споживача. За таких обставин, суд вважає, що кредитний договір, договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору, договір іпотеки та договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки було укладено та підписано сторонами відповідно до умов, визначених чинним законодавством України. Таким чином, підстав для визнання недійсними оспорюваних договорів не вбачається. У такому випадку не підлягають задоволенню й вимога про припинення іпотеки відповідно до зазначених договорів шляхом виключення записів № 6994, 6995, 6989, 775 з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна (номер правочину 2538853), оскільки така вимога є похідною від первинних вимог про визнання договорів недійсними. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed