Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що відповідач [PERSON] є батьком їх спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] до 30.08.2010 року та після його розірвання дитина проживає разом із нею, і знаходиться виключно на її утриманні. Відповідач матеріально дитину не утримує, внаслідок чого має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 91 000 гривень 00 копійки. Крім того, [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків щодо піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та спільно з дитиною не проживає. У зв`язку з чим, позивач [PERSON] просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 16.06.2022 рок (а.с.29-31) у даній справі відкрито провадження та розгляд цивільної справи призначено проводити в порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась та надала суду заяву, в якій на задоволенні позовних вимог наполягала та просила розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився та надав до суду письмову заяву, в якій просив суд проводити розгляд цивільної справи без його участі та проти позовних вимог не заперечував. Представник Київської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду цивільної справи повідомлений у встановленому порядку. Дана обставина підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомлено. Жодних клопотань та заяв від нього до суду не надходило. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Крім того, згідно ч.4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 30 серпня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. (а.с.11). Від цього шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.05.2009 року (а.с.10). Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 20 липня 2018 року, що набрало законної сили 21.08.2018 року (а.с.13), з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини місячного доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, зокрема до [INFO] . Як вбачається, з пояснення [PERSON] від 17.11.2022 року заборгованості по сплаті аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] немає. Згідно заяви, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Т.Г. Скопелідіс та зареєстрованої в реєстрі за №883 від 24 листопада 2021 року [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Малолітня дитина проживає разом з матір`ю та повністю перебуває на її утриманні. Ці обставини підтверджуються довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № К-4-185856-ф/л від 29.11.2022 року про реєстрацію місця проживання або перебування особи за адресою: [ADDRESS] та актом обстеження умов проживання від 17.11.2022 року. Крім того, з цього акту вбачається, зі слів дитини, що [PERSON] не приймає участі у вихованні сина [PERSON] , з ним не зустрічається, не телефонує та жодної грошової допомоги дитині не надає. Як вбачається з характеристики за підписом директора Одеської загальноосвітньої школи №51 1-111 ступенів Одеської міської ради Ярослава Голтвян- Томачинської [PERSON] дійсно навчається в 7-Б класні вказано навчального закладу. Також зазначено, що батько хлопчика [PERSON] жодного разу не відвідував дитину у навчальному закладі, не був присутнім на батьківських зборах та контакту з класним керівником і вчителями не підтримував. У відповідності до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III, сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч.2 і 5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Схожі за своєю суттю принципи закріплені у пунктах 6-7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. В свою чергу, згідно до пункту 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Згідно до абзацу другого пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до ч.1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. ч. 4 - 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Київською районною адміністрацією Одеської міської ради надано висновок про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився; надав до суду письмову заяву про те, що не заперечує проти позовних вимог щодо позбавлення його батьківських прав. Це свідчить про те, що [PERSON] втратив інтерес до свого малолітнього сина та свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання, навчання та розвитку своєї дитини. За таких обставин суд вважає, що у цій справі доведено винну поведінку [PERSON] , що виражається у свідомому нехтуванні батьківськими обов`язками, а саме незабезпечення необхідного харчування для дитини та умов проживання, виховання та відсутність спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Згідно вимог ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням свого сина та його свідоме самоусунення від виконання батьківських обов`язків щодо своєї дитини. Доказів щодо спростування таких обставин, в матеріалах справи немає, а в ході судового розгляду не встановлено причин, які б перешкоджали відповідачу у реалізації своїх батьківських обов`язків. Ураховуючи вищевикладене суд вважає, що пред`явлений до відповідача позов про позбавлення батьківських прав, з вищевказаних підстав, підлягає задоволенню. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved