Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернулася до Корабельного районного суду міста Миколаєва з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 01 квітня 2021 року на період навчання і до досягнення ним 23 років. Крім того позивач просила стягнути на її користь 1/2 частину витрат на навчання в сумі 12 705,00 грн. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що 03 лютого 2001 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу відповідач мас сина [PERSON] [INFO] . На даний час дитина відповідача є повнолітньою та навчається в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка на денній формі навчання та платній основі. Термін навчання з 15.09.2020 року по 30.06.2022 року. Вказала, що нею за навчальний 2020-2021 рік сплачено за навчання їхнього спільного сина грошові кошти у розмірі 25 410,00 грн. Повідомила, що на даний час відповідач не надає позивачу ніякої матеріальної допомоги та ухиляється від своїх обов`язків по забезпеченню сина необхідними коштами для його нормального існування, виховання і освіти. За таких обставин позивач вважає за необхідне звернутися до суду з вимогою про стягнення аліментів на період навчання та до досягнення дитиною 23-річного віку. Зазначила, що на даний час відповідач працює, в нього нормальний стан здоров`я, інших утриманців немає, тому вважала, що з нього можливо стягнути аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 квітня 2021 року на період навчання та до досягнення дитиною 23-х років. Також просила стягнути з відповідача половину суми сплачених нею грошових коштів за навчання спільної дитини в розмірі 12 705,00 грн. Ухвалою суду від 03.06.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. 16.12.2021 року на адресу суду від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги визнав частково. Відзив обґрунтував тим, що позивачем не доведено наявності фактів, які надають право стягувати з відповідача аліменти на її користь у зв`язку з навчанням повнолітнього сина. Позивачем не надано до суду будь-якого доказу на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з продовженням навчання: понесенням витрат на оплату проживання, проїзду, харчування чи оплату будь-яких додаткових послуг, пов`язаних з освітнім процесом, тощо. Не заперечував проти стягнення з нього на утримання сина [PERSON] аліментів у розмірі 1 573 грн. щомісячно, починаючи з 09 квітня 2021 року до 30 червня 2022 року, тобто закінчення терміну навчання. У відзиві зазначив, що з 11 липня 2009 р. він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від цього шлюбу подружжя має двох малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Відтак відповідач [PERSON] , крім повнолітнього сина [PERSON] , має на утриманні ще двох малолітніх дітей. Зазначив, що позивач як на правову підставу стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина посилається на норми, що стосуються захисту прав та інтересів дітей, проте вважав, що такі норми не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки їхній син є повнолітнім та втратив статус дитини. Вказав, що правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів. Навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Тобто вартість навчання враховується при визначенні розміру аліментів у порядку статті 200 СК України, а не в порядку статті 185 СК України, на яку посилається позивач [PERSON] . Розмір аліментів на повнолітнього сина не пов`язаний з будь-яким прожитковим мінімумом, може бути як більшим, так і меншим від нього. Цей розмір апріорі не може бути визначений у відсотковому значенні до прожиткового мінімуму для дитини, так як [PERSON] не є дитиною в розумінні статті 6 СК України після досягнення 18 років. У своєму відзиві, посилаючись на вказані обставини, визнав вимоги позивача щодо стягнення з нього половини сплачених позивачем коштів за навчальний рік сина (2020-2021) в сумі 12 705,00 грн. В судове засідання сторони не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги позиції позивача та відповідача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.09.2001 р. Відповідно до копії довідки № 040/2124 від 25.01.2021 р., [PERSON] є студентом 3 курсу ОС Бакалавр денної форми навчання освітньої програми фінанси і кредит економічного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка 4 рівня акредитації. Початок навчання 15.09.2020 р., закінчує навчання 30.06.2022 року. Згідно з пунктом 3.2 розділу 3 Плата за надання освітньої послуги (навчання) та порядок розрахунків Договору № 2316 про надання платної освітньої послуги (навчання) від 11.09.2020 р., укладеного між Київським національним університетом імені Тараса Шевченка та позивачем [PERSON] і законним представником [PERSON] , загальна вартість платної освітньої послуги становить 72 600,00 грн., у тому числі: за рік 36 300,00 грн.; за семестр 18 150,00 грн; за місяць 3 630,00 грн. Судовим розглядом встановлено, що відповідач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 11.07.2009 р., що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 23.05.2018 р. Від вказаного шлюбу відповідач має двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданими суду копіями Свідоцтв про народження серії [NUMBER] і серії [NUMBER] відповідно. Згідно з наданими відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 29.11.2021 р., відповідач отримує дохід від Товариства з обмеженою відповідальністю Обербетон-Інвест. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів за період з 01.01.2020 р. по 30.09.2021 р. позивач [PERSON] отримувала заробітну плату від Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕП Транско. Як встановлюють ч. 1 та ч. 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Згідно з статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Так, відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази повинні бути належні, допустимі та достовірні. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 1 статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. \~ \~ \~ \~ Так, Верховним Судом винесено постанову від 20.05.2020 року у справі № 635/1139/17 (провадження № 61- 350св17), в якій викладено наступну правову позицію: встановивши, що повнолітні діти відповідача перебувають на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не врахували, що позивачі не довели існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є їх процесуальним обов`язком, не надали будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у них потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо). Отже, не надання будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо) може стати підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття. Аліменти на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, стягуються до закінчення навчання або до досягнення особою двадцяти трьох років залежно від того, яка з цих обставин настане першою. Подаючи до суду позовну заяву, позивач не довела наявність фактів, які надають право стягувати аліменти на її користь у зв`язку із тим, що їхній син продовжує навчання, зокрема доказів на підтвердження існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі: понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо. Однак, беручи до уваги часткове визнання відповідачем вимог щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1 573,00 грн. щомісячно до закінчення сином навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років, суд вважає за належне вказані вимоги задовольнити. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про стягнення на її користь 1/2 частини витрат на навчання сина в сумі 12 705,00 грн., суд зазначає наступне. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання обов`язку утримувати дитину, зокрема: 1) утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); 2) участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); 3) утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); 4) батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 199). За змістом статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 Суд проаналізував положення статті 185 СК України та зазначив, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. В свою чергу, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Проте, норми глави 16 СК України не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Тому, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Однак, приймаючи до уваги те, що відповідач у своєму відзиві на позовну заяву визнав та не заперечував проти стягнення з нього половини сплачених позивачем коштів за навчання сина в сумі 12 705,00 грн., суд вважає за належне задовольнити позов в даній частині. Суд також зазначає, що у зв`язку з тим, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору за пред`явлення вимоги щодо стягнення аліментів, з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial