Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

у листопаді 2022 року представник позивача [PERSON] - адвокат Волжин Є.Ю. звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу до [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між позивачем і відповідачем 28.10.2006 року укладено шлюб. З травня 2021 року позивач разом з відповідачем не живуть як подружжя, не ведуть спільне господарство, сумісне проживання припинено. Подружжя втратило взаємопорозуміння та любов один до одного. Від шлюбу сторони дітей не мають. Зазначено, підстав для примирення позивач не вбачає, шлюб носить формальний характер. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 9 грудня 2022 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 25-26). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, а за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна підлягає задоволенню з огляду на таке. Як убачається з матеріалів справи, що 28 жовтня 2006 року між сторонами було укладено шлюб, про що Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції було складено актовий запис № 364, що підтвержується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с. 18). Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] від шлюбу спільних неповнолітніх дітей не мають. Сімейне життя з травня 2021 року між сторонами припинено, спільне господарство не ведуть. Стосунки та подальше подружнє життя стало неможливим, шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер. Від шлюбу дітей не мають. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулось. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню судовий збір, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved