Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

ТОВ «Алекскредит» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 29 листопада 2018 року між ТзОВ «Алекскредит» та [PERSON] укладено Договір про надання кредиту № 1683645. Відповідно до п.п.1.4-1.7, 1.9, кредитодавець перерахував позичальнику кредитні кошти у сумі 7 000 грн. 00 коп., які він зобов`язувався повернути і сплатити проценти за користування кредитом до 28 грудня 2018 року. Договором визначено, що закінчення строку його дії не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, у тому числі, щодо сплати заборгованості. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, відповідач порушив зобов`язання за вказаним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 16 058 грн. 09 коп., яка в добровільному порядку не сплачується, що й стало підставою для звернення до суду для стягнення її в примусовому порядку. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2023 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.81-82). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення, своїм правом, визначеним цивільно-процесуальним законодавством, скористався та 22 березня 2023 року на адресу суду від його представника адвоката Клюєвої І.С. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає наступне. Так, у відповідності до вимог чинного законодавства та, в тому числі, ст.1047 ЦК України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше, як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Договір позики є двостороннім правочином. Тобто, в даному випадку, позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання зобов`язання, а суд повинен, з метою вірного застосовування ст.ст.1046, 1047 ЦК України, вставити наявність між сторонами правовідносин за договором позики. Натомість, позивачем до позовної заяви було надано роздрукований текст без електронного підпису, а докази видачі одноразового цифрового підпису, як це передбачено п.5.2 правил надання кредиту ТОВ «Алекскредит», надано не було. Крім цього, позивачем на підтвердження спору щодо наявної заборгованості, надано розрахунки та відповідь ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 13 грудня 2021 року, що не є належним доказом щодо наявної заборгованості, оскільки складений розрахунок в односторонньому порядку та не є первинним документом і не підтверджує факт користування відповідачем кредитними коштами. Також, представник відповідача зазначає, що в укладеному договорі між сторонами кінцевою датою повернення кредиту є 28 грудня 2018 року, хоча докази на продовження даного договору представником позивача надано не було, що фактично свідчить про те, що позивачем пропущено строк позовної давності. Тому, представник відповідача позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує та просить суд застосовувати строки позовної давності, так як позивачем після 29 грудня 2018 року безпідставно було нараховано пеню (а.с.98-103). Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Судом встановлено, що, згідно договору 29 листопада 2018 року, між ТзОВ «Алекскредит» та [PERSON] було укладено Договір про надання кредиту № 1683645. Відповідно до п.п.1.4-1.7, 1.9, кредитодавець перерахував позичальнику кредитні кошти у сумі 7 000 грн. 00 коп., які він зобов`язувався повернути і сплатити проценти за користування кредитом до 28 грудня 2018 року з погодженим графіком платежів. За п.4.1 сторонами визначено, що для належного виконання зобов`язань або повної сплати заборгованості за договором позичальник зобов`язаний сплатити основну суму кредиту, проценти за користування кредитом та неустойку (пеню, штраф) шляхом перерахування коштів на поточний рахунок кредитодавця або іншим способом, передбаченим договором, та визначеним на сайті кредитодавця (а.с.9-16). Позивач виконав свої зобов`язання за договором, а саме надав кредит відповідачу у розмірі 7 000 грн. 00 коп. шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника, що підтверджується листом ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 13 грудня 2021 року № 5629-ВП (а.с.30). Як вбачається з укладеного договору, кредит надається позичальнику на строк 29 днів, тобто, до 28 грудня 2018 року та, у разі прострочення, позичальник зобов`язаний сплати відсотки за користування кредитними коштами (а.с.9). При цьому, у відповідності до п.3.1 договору, строк дії останнього визначається з моменту його укладання і до повного виконання зобов`язання (а.с.9 зворот). Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно ст.4 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичнини та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч.3, ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що, якщо, відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін, електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Договір укладено між сторонами, відповідно до ст.10, 11 Закону України «Про електронну комерцію», тобто, шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною. Оферта (пропозиція) укласти договір розміщена на сторінці відповідача в мережі Інтернет на сайті https://alexcredit.ua. Прийняття пропозиції відбувається, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, із зазначенням в ній бажаної суми кредиту, та її підписання в порядку визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто за допомогою аналога власноручного підпису. Відповідач заповнив заяву з метою отримання кредитних коштів, прийняв пропозицію оферти та приєдналась до умов публічного договору щодо правил та оформлення і видачі кредитів, які підписала електронним підписом аналогом власноручного підпису, вільно прийнявши умови договору. У статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає, що, якщо, відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін, електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Виходячи з викладеного, судом встановлено, що вказаний вище кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті кредитодавця в мережі Інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». При цьому, згідно поданого відзиву, представник відповідача не заперечує факту укладення кредитного договору з ТОВ «Алекскредит» та отримання за його умовами кредитних коштів у користування. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем кредитні кошти були отримані та останній ними користувався, однак, з причини неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором, станом на 22 грудня 2021 року утворилась заборгованість в розмірі 16 058 грн. 09 коп. (а.с.32-42). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши факт укладення між сторонами кредитного договору та наявність непогашеної заборгованості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості в розмірі 16 058 грн. 09 коп., тим самим задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі. При цьому, суд вважає зазначити, що всі доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, спростовуються матеріалами справи, і фактично судом розцінюються як намагання відповідача уникнути покладеного на нього зобов`язання щодо повернення кредитних коштів. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги підлягають задоволенню, то з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved