Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

Позивач Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідачів [PERSON] , яка діє від свого імені та як законний представник [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який діє як законний представник [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Київська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Деснянським районним судом міста Києва розглянута цивільна справа № 754/15449/19 за позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратур № 3, в інтересах держави в особі Київської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] , Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Чигріна А. О. про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації та витребування майна. Підставою для звернення Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 3 до суду з вказаним позовом, стало проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №42019101030000094 за ч. 4 ст. 190 КК України, за результатами якого встановлено, що квартира [ADDRESS] вибула із володіння територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради без волі власника. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.02.2021 року, позовні вимоги Заступника керівника Київської місцевої прокуратури №3 задоволено у повному обсязі: визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 26.01.2019 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , виданий та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Потаповим М.Ю. під реєстраційним номером 104, припинено державну реєстрацію права власності [PERSON] , оформлену записом, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Потаповим М.Ю. за №30017863 про право власності на квартиру [ADDRESS] , припинено державну реєстрацію права власності [PERSON] , оформлену записом, вчиненим 11.03.2019 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Чигріним А.О. за № 30631406 про право власності на квартиру [ADDRESS] та витребувано у [PERSON] на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради квартиру за вказаною адресою. Постановою Київського апеляційного суду від 13.07.2021 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. 3 наведеного вбачається, що постановою суду апеляційної інстанції, що набрала законної сили з дня її прийняття, на підставі ст. 384 ЦПК України, визначено, що спірна квартира є об`єктом майна комунальної власності, а її власником - територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради. Водночас, реалізація територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради права власності відносно спірної квартири у повній мірі є неможливою, як і реалізація Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією повноважень, делегованих їй у встановленому законом порядку, у зв`язку з реєстрацією у спірній квартирі місця проживання відповідачів [PERSON] та малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та наявністю у них права користування спірним жилим приміщенням. Право користування спірною квартирою та право на реєстрацію місця проживання у ній виникло у відповідачів, як у членів сім`ї власника, на підставі набуття [PERSON] у приватну власність вказаної квартири, оскільки Відповідач [PERSON] є дружиною колишнього власника квартири - [PERSON] , а малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є дітьми колишнього власника квартири - [PERSON] 3 урахуванням постанови Київського апеляційного суду від 13.07.2021 року про залишення без змін рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26.02.2021 року, щодо припинення державної реєстрації права власності [PERSON] на спірну квартиру та витребування її у останнього на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, правові підстави для реєстрації місця проживання відповідачів та наявності у них права користування вказаною квартирою - відсутні. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] та стягнути судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14.02.2022 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01.03.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01.03.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. До суду подано клопотання представником Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації Крикун А.Ю. Відповідно до якого, Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації направляла запрошення за місцем реєстрації родини і намагалась зв`язатись із законними представниками дітей, [PERSON] та [PERSON] , однак до Служби ніхто так і не з`явився. А також, спеціалісти Служби виходили за адресою: [ADDRESS] та з`ясували, що дана квартира опечатана Житлово-експлуатаційною дільницею № 313 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району міста Києва». З відповіді Управління освіти Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації вбачається, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не відвідують жоден із закладів освіти, які підпорядковані Управлінню освіти Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації. Станом на сьогодні, Службі у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації не вдалось з`ясувати місцезнаходження дітей, а також отримати пояснення від законних представників дітей по суті спору. В судове засідання представник позивача не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява від представника позивача [PERSON] , у своїй заяві просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністраціїу судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином. До суду подано клопотання в якому просять проводити розгляд справи без участі представника. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Київська міська рада у судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідачі не скористалися процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.02.2021 року, позов Заступника керівника Київської місцевої прокуратури №3 в інтересах Київської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Київ), [PERSON] , Державного реєстратора-приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Чигріна А. О. про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації та витребування майна - задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартира [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1751170080000) від 26.01.2019, укладений між [PERSON] та [PERSON] , виданий та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Потаповим М. Ю. під реєстраційним номером 104. Припинено державну реєстрацію права власності [PERSON] оформлену записом, вчинену 26.01.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Потаповим М. Ю. за № 30017863 про право власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1751170080000. Припинено державну реєстрацію права власності [PERSON] оформлену записом, вчинену 11.03.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А. О. за №30631406 про право власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1751170080000. Витребувано у [PERSON] на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради квартиру [ADDRESS] , загальної площею 29,4 кв.м., житловою площею 13,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1751170080000. Постановою Київського апеляційного суду від 13.07.2021 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16.07.2021 року залишено без змін. 3 вище викладеного вбачається, що постановою Київського апеляційного суду від 13.07.2021 року, що набрала законної сили з дня її прийняття, на підставі ст. 384 ЦПК України, визначено, спірна квартира є об`єктом майна комунальної власності, а її власником - територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради. З реєстру територіальної громади м. Києва вбачається, що в кватирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Отже, реалізація територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради права власності відносно спірної квартири [ADDRESS] у повній мірі є неможливою, як і реалізація Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією повноважень, делегованих їй у встановленому законом порядку, у зв`язку з реєстрацією у спірній квартирі місця проживання відповідачів [PERSON] , [INFO] та малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та наявністю у них права користування спірним жилим приміщенням. Право користування спірною квартирою та право на реєстрацію місця проживання виникло у відповідачів, як у членів сім`ї власника, на підставі набуття [PERSON] у приватну власність квартиру [ADDRESS] , оскільки відповідач [PERSON] є дружиною колишнього власника квартири - [PERSON] , а малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є дітьми колишнього власника квартири - [PERSON] , що підтверджується карткою реєстрації особи. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 391 ЦК України регламентує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, №7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого і визнання права власності. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Згідно з вимогами ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Факт не проживання відповідачів у квартирі підтверджується Актом від 17.12.2022 року, відповідно до якого, зі слів сусідів в квартирі [ADDRESS] ніхто не проживає. Даний акт підписаний мешканцями будинку та засвідчений начальником ЖЕД - 316 17.12.2022 року. 3 урахуванням постанови Київського апеляційного суду від 13.07.2021 року про залишення без змін рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26.02.2021 року, щодо припинення державної реєстрації права власності [PERSON] на спірну квартиру та витребування її у останнього на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, правові підстави для реєстрації місця проживання відповідачів та наявності у них права користування вказаною квартирою - відсутні. За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а отже, позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2481,00 грн. На підставі викладеного, куруючись ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 280-298 ЦПК України, суд -

Outcome: approved