Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

Адвокат Савіцька А.О. в інтересах [PERSON] звернулася до суду із указаною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначила, що заявник є матір`ю [PERSON] , [INFO] , з якою зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] неодноразово підіймала руку на заявника, постійно та систематично вчиняє насильство психологічного характеру, фізичне насильство. Так, 09.06.2022 року інспектором СПДН ВП Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області Фесик Л.В. було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника у зв`язку з вчиненням [PERSON] домашнього насильства відносно матері [PERSON] , яким [PERSON] заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Постановою від 18.07.2022 року у справі №295/5442/22 [PERSON] було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, внаслідок вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно матері [PERSON] , зокрема, образ брутальною лайкою та погроз. У подальшому [PERSON] неодноразово та систематично здійснювався тиск, домашнє насильство психологічного характеру відносно матері. Так, 22.03.2023 року в черговий раз було вчинено домашнє насильство [PERSON] відносно матері [PERSON] , що полягало в умисних діях, котрі виражалися у погрозах, образах тощо. За фактом цього, з урахуванням існування безпосередньої загрози життю та здоров`ю постраждалої особи, уповноваженими органами було винесено терміновий заборонний припис серії АА №160852 стосовно кривдника [PERSON] з вимогами: заборони на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи; заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис було винесено строком на 10 діб з 19 год. 50 хв. 22.03.2023. Втім, незважаючи на викладені вище заборони, через 20 хв. після винесення термінового заборонного припису [PERSON] продовжила вчиняти психологічний тиск та насильство над матір`ю, здійснювала погрози в її бік, за фактом чого [PERSON] повторно звернулась до органів поліції. Безпосередньо 22.03.2023 на спецлінію «102» надійшло 3 звернення щодо вчинення домашнього насильства [PERSON] стосовно матері [PERSON] , а також було складено протокол про адміністративне правопорушення. Крім того, уповноваженими органами також було складено Форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, за якою, серед іншого, вказується, що кривдник залякував, погрожував постраждалій особі; погрожував її вбити та інше, на основі чого поліцейським визначено високий рівень небезпеки із врахуванням ризику. Внаслідок систематичних образ, погроз, принижень, залякувань, психологічного насильства заявник знаходиться у постійному стресі, безпорадному стані, хвилюється та відчуває велику вірогідність продовження вчинення домашнього насильства з боку кривдника [PERSON] та боїться перебувати вдома. З огляду на викладене у заяві, адвокат Савіцька А.О. в інтересах [PERSON] просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження, а саме: -заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити [PERSON] наближатися на відстань 0,5 км до місця проживання [PERSON] . Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 07.04.2023 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. Заявник [PERSON] та її представник адвокат Савіцька А.О. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Заявник суду пояснила, що у квартирі проживає вона, дочка та онука [PERSON] . [PERSON] била заявницю, порвала плаття, душила, тягала за волосся, ходила поруч з ладаном. Донька завжди погрожує їй, бажає смерті, проклинає, через що заявник не може спати, боїться зайти на кухню. На запитання суду [PERSON] відповіла, що 22.03.2023 року після винесення термінового заборонного припису донька забрала речі і 10 днів десь проживала. Відносно доньки постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, крім 18.07.2022 року, більше не постановлялось. Усього двічі виносились термінові заборонні приписи. За словами заявника, побої вона не фіксувала, останній раз до неї застосовувалось насильство восени минулого року і тоді вона ходила ночувати до сина. Представник заявника адвокат Савіцька А.О. додала, що заінтересована особа виконала терміновий заборонний припис тільки після третього виклику поліції 22.03.2023. В цьому році заявник викликала поліцію лише 22.03.2023. Документально підтвердити фізичне насильство не можуть. За словами адвоката, заінтересована особа систематично вчиняє насильство, натомість заявник [PERSON] в силу свого віку не може переїхати кудись, підшукати нове житло. Бабуся не заперечує проти проживання у квартирі онуки. Представник звертала увагу, що законодавець не забороняє виносити припис щодо особи, яка має малолітніх дітей. Насильство в основному має психологічній та економічний характер, підтвердженням чого є три термінові заборонні приписи та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] . Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що її мати поводить себе дуже дивно, заявника ніхто не б`є, не ображає. Навпаки, мати проклинає, штовхає її. Зі слів [PERSON] , вона не розуміє чому не можна жити мирно та для цього, наприклад, помінятись кімнатами. Представник заінтересованої особи - адвокат Ткачук Т.А. в судовому засіданні зазначила, що [PERSON] на виконання термінового заборонного припису 12.04.2023 покинула приміщення, однак повернулася, так як у квартирі залишилася її малолітня дитина. Ніяких доказів побиття, удушення немає. Окремо представник зауважила, що свідок [PERSON] працює в поліції, раніше Богунський районний суд м. Житомира вже відмовляв заявнику у видачі обмежувального припису. Крім усного зауваження в 2022 році [PERSON] більше до адміністративної відповідальності не притягалась. Доказів фізичного насильства немає, немає загрози життю та здоров`ю заявника. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що стосунки із сестрою у нього напружені через її відношення до матері. Погрози, побиття матері продовжувалися із 2016-2017 років. Був свідком при нанесенні матері побоїв, однак це не зафіксували. У 2022 році відносно [PERSON] виносився припис. За наслідками судового розгляду в 2022 року між сторонами було досягнуто перемир`я, проте і після цього психологічне насильство продовжилось. Навіть припис 2023 року [PERSON] не виконала одразу. Майже кожен тиждень у сторін скандал. Свідок [PERSON] , 2010 року народження, в судовому засіданні, в присутності представника служби у справах дітей (органу опіки та піклування) та психолога, дала показання про те, що проживає за адресою: [ADDRESS] . За словами [PERSON] , суперечок фактично немає, проте бабуся створює такі конфлікти, провокує її та маму, ображає, штовхає маму, проклинає. Свідок зазначила, що внаслідок вказаних конфліктних ситуацій їй вчора стало погано, викликали швидку. Бабуся погрожує, що вона з мамою залишаться на вулиці. Три тижні тому пам`ятає як сказали їй з мамою терміново зібрати речі і покинути квартиру. Деякий час після того вони проживали не у квартирі, а коли повернулися, то начебто конфлікт був вичерпаний. Свідок [PERSON] у своїх показаннях зазначив, що [PERSON] близько року знущалась над заявником. На думку свідка, весь спір у сторін через гроші, які начебто винні [PERSON] . Коли винесли терміновий заборонний припис 22.03.2023 відносно [PERSON] , то остання бігала, кричала по квартирі, а також сказала, щоб бабуся захлинулась кров`ю. Свідок бачив тільки синяки у бабусі, і то за словами бабусі, про конфлікти теж чув від неї. До події 22.03.2023 року свідком сварок не був. Суд, заслухавши пояснення заявника та заінтересованої особи, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 09.06.2022 року інспектором СПДН ВП Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області Фесик Л.В. винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №269353 у зв`язку із скоєнням [PERSON] домашнього насильства. Зі змісту припису вбачається, що 08.06.2022 року о 09 год. 00 хв. за адресою: [ADDRESS] [PERSON] вчинила домашнє насильство відносно матері [PERSON] . Терміновим заборонним приписом встановлені наступні заходи: заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 3 діб з 09.06.2022 року до 12.06.2022 року (а.с. 6). 22.03.2023 року інспектором взводу №2 роти №3 БУПП в Житомирській області ДПП Ковальським Є.Р. винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №160852 у зв`язку із скоєнням [PERSON] домашнього насильства. Зі змісту припису вбачається, що 22.03.2023 року о 10 год. 00 хв. [PERSON] за місцем свого проживання: [ADDRESS] вчинила відносно своєї матері [PERSON] домашнє насильство. Терміновим заборонним приписом встановлені наступні заходи: заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 10 діб з 22.03.2023 року до 01.04.2023 року (а.с. 7). Як вбачається з відповіді Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Житомирській області від 23.03.2023 року (а.с. 9) за автоматизованими обліками інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» у період з 22.03.2023 по 23.03.2023 за повідомленнями [PERSON] на спецлінію «102» ГУНП працівниками відділу служби «102» УОАЗОР ГУНП зареєстровано три повідомлення про вчинення домашнього насильства його сестрою стосовно їх матері (ЄО Житомирського РУП ГУНП від 22.03.2023 №№10498, 10543, 10564). Виклики за зверненнями, зареєстрованими в ЄО за №10498, №10564 від 22.03.2023 року, списано в порядку вимог Закону України «Про звернення громадян» за спрощеною системою прийняття рішень, а виклик за зверненням, зареєстрованим в ЄО за №10543 від 22.03.2023 року, обслуговував екіпаж УПП в Житомирській області, яким було складено протокол відносно [PERSON] про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що підтверджується листом Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області від 04.04.2023 року (а.с. 8, 10). 12.04.2023 року інспектором взводу №1 роти ТОР УПП в Житомирській області ДПП Вергелюк О.О. винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №160816 у зв`язку із скоєнням [PERSON] домашнього насильства. Зі змісту припису вбачається, що [PERSON] виражалася в сторону потерпілої словами брутальної лайки, штовхала потерпілу, виганяючи з кімнати та виганяла з квартири. Терміновим заборонним приписом встановлені наступні заходи: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 7 діб з 12.04.2023 року до 19.04.2023 року. 13.04.2023 року інспектором взводу №1 роти №2 БУПП в Житомирській області ДПП Божок В.С. відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за змістом якого 13.04.2023 року близько 09 год. 40 хв. в [ADDRESS] [PERSON] не виконала терміновий заборонний припис від 12.04.2023 року, а саме зобов`язання залишити місце проживання потерпілої особи, заборону на вхід та перебування в місці проживання потерпілої особи, заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У статті 5 ЦПК України вказано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). У статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника, зокрема, мають постраждала особа або її представник. Частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України передбачено, що в заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків (родичів) у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з родичів. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Подібна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, від 12 січня 2022 року в справі № 752/9731/21. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Судом встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки. До своєї заяви та у подальшому під час розгляду справи [PERSON] додала копії електронних карток АРМ 102, зі змісту яких слідує, що [PERSON] 22.03.2023, 12.04.2023 та 13.04.2023 року неодноразово звертався до правоохоронних органів з приводу вчинення його сестрою відносно їх матері психологічного та економічного насильства (а.с. 11-12, 46-50). За результатами викликів відносно [PERSON] було складено термінові заборонні приписи (а.с. 7, 43), а також протоколи за ст. 173-2 КУпАП. Окрім цього судом звернуто увагу, що зі змісту однієї з карток вбачається факт складання протоколу за ст. 173-2 КУпАП і відносно заявника [PERSON] (а.с. 46). Постановою Богунського районного м. Житомира від 18.07.2022 року [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням. Зі змісту постанови слідує, що [PERSON] примирилась з донькою [PERSON] (а.с. 5). Постановою судді Богунського районного суду м. Житомира Болейка А.П. від 30.03.2023 у справі №295/3620/23 закрито провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності за 1\~ст.\~173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення [PERSON] на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с. 25). На момент розгляду справи про видачу обмежувального припису постанова законної сили не набрала у зв`язку із її оскарженням. Встановлені в ході судового розгляду обставини також вказують на наявність спору між [PERSON] та [PERSON] щодо проживання в квартирі по [ADDRESS] , яка з оглянутого в судовому засіданні ордеру від 11.06.1980 року була надана [PERSON] (батько заінтересованої особи) з сім`єю у складі чотирьох осіб, до яких належить і [PERSON] . На переконання суду, сам факт неодноразового звернення [PERSON] , а відповідно до електронних карток АРМ 102 фактично [PERSON] (син заявника та брат заінтересованої особи), до відповідних органів з підстав вчинення щодо заявника психологічного, фізичного та економічного насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що [PERSON] вчинила щодо неї домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». З даного приводу судом, зокрема, звернуто увагу на відсутність у матеріалах справи постанов про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП (постановою від 18.07.2022 заінтересовану особу звільнено від адміністративної відповідальності, а постановою від 30.03.2023 закрито провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності за відсутністю складу адміністративного правопорушення). Оскільки [PERSON] не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] домашнього насильства у розумінні Закону, їх системності, а судом не встановлено ризиків настання насильства у майбутньому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису. Приблизно подібні висновки були викладені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2023 року у справі № 676/3259/22 (провадження № 61-1 0646св22). На підставі викладеного вище, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи,

Outcome: dismissed