Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

В червні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просив визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] загальною площею 77,4 кв.м., житловою площею 45,0 кв.м. В обґрунтування позову зазначив, що Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради №356 від 18.12.2002 р. йому була надана квартира [ADDRESS] . Вказав, що вселився до даної квартири разом з родиною. З 2002 року вважав себе повноцінним власником квартири, розпоряджався , користувався та володів квартирою на власний розсуд. В 2019 році дізнався, що право власності на вказану квартиру не оформлено та ордер та рішення виконкому не є правовстановлюючими документами, що і стало підставою для звернення до суду. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави суду від 10.06.2022 року було відкрито провадження по справі. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави суду від 17.08.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. 12.07.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача Полтавської міської ради, в якому представник вказала, що проти задоволення позовних вимог заперечують в повному обсязі у зв`язку з тим, що позивачем обрано невірний спосіб захисту права. . 26.07.2022 року на адресу суді надійшла відповідь на відзив, в якому позивач вказав, що відзив відповідача не містить обґрунтованих заперечень на позовну заяву, свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив її задовольнити з підстав наведених в позові. Представник відповідача, Полтавської міської ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, з огляду на позицію викладену в відзиві та на сталу практику Верховного Суду, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Спір у справі пов`язаний із захистом права власності на об`єкт нерухомого майна та його\~вирішення регулюється нормами цивільного законодавства. Статтею 15\~ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст.\~16\~ЦК України\~Кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу.\~ Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути\~- \~визнання права.\~ \~Зокрема,\~згідно з\~ч.\~1\~ст.\~4\~ЦПК України\~кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~ оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. \~Відповідно до\~ частин\~1\~та 2\~статті 5\~ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором.\~У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Частиною 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради №356 від 18.12.2002 р. [PERSON] була надана квартира [ADDRESS] ., видано ордер №420. Позивач вселився до даної квартири разом з родиною. В проведенні приватизації квартири позивачу було відмовлено, оскільки квартира не належить до комунальної власності Полтавської міської територіальної громади, що підтверджується листом Управління майном комунальної власності міста №Р01-05/01.112/75-65 від 05.03.2021 року. Самостійно ініціювати передачу квартири в комунальну власність позивач не має повноважень, що підтверджується листом Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради №Р01-05/01.1-12/331-40 від 16.07.2020 року. Відповідно до листа філії ГПУ «Потавагазвидобування» АТ «Укргазвидобування» №ПГВ004.1.32-957 від 05.02.2020 року забудовник не має можливості реалізувати процедуру передачі квартири в комунальну власність, оскільки не є власником чи утримувачем квартири. Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №302205044 та №302205749 від 07.06.2022 року та повідомлення Полтавського БТІ «Інвентаризатор» №12223 від 15.12.2020 року право власності на квартиру [ADDRESS] за позивачем чи будь якою іншою особою не зареєстровано. Судових рішень щодо визнання вищезазначеного ордера недійсним та судових рішень про виселення сім`ї (необхідності звільнення) не приймалося. Статтею 41 Конституції України прямо гарантується право власності за яким кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод\~1950 року, ратифікованих\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 ЦК України). Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Згідно статті 47\~Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Зі змісту статей 21, 22, 41, 47\~Конституції України кожен має право на житло, держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу, зокрема, придбати житло у власність в порядку, визначеному законом. Конституційні права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, гарантуються державою і не можуть бути скасовані. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1. ст..321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду ( ч.4\~ст.344 ЦК України).Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією висловленою в постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 911/141/18 від 06 лютого 2019 року, що однією з умов набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю є добросовісність особи саме на момент заволодіння нею чужим майном. Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені\~ст.344 ЦК України: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт, законність об`єкта володіння, добросовісність заволодіння чужим майном, відкритість володіння, безперервність володіння, сплив установлених строків володіння, відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. На думку суду відповідачем по справі не надано суду доказів на підтвердження своєї позиції та спростування доводів позивача. Проаналізувавши матеріали справи суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] добросовісно заволодів спірною квартирою, його володіння є відкритим, безперервним та тривалим. Протягом 20 років позивач без обмежень проживав в квартирі, неодноразово проводив ремонтні роботи, укладав різноманітні договори з комунальними службами, реєстрував у квартирі нових членів сім`ї. Позивач зареєстрований в квартирі з 2003 року, що підтверджується відміткою в паспорті. Тому наявні всі законні підстави для застосування до спірних правовідносин ст..344 ЦК України щодо правомірності набуття права власності на квартиру.

Outcome: approved