Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

В травні 2022 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення способу участі матері у вихованні дітей та спілкуванні з ними. Вимоги позову мотивовано тим, що з 29 квітня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2020 року (справа №127/9259) було розірвано. Від шлюбу у подружжя народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, діти залишились проживати з батьком. На даний час позивач перебуває у шлюбі з [PERSON] , який було укладено 20 липня 2021 року. Подружжя має власне житло, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] . Позивач являється фізичною особою-підприємцем у сфері надання послуг перукарнями та салонами краси, отримує постійний дохід. Подружжя позитивно характеризується за місцем проживання, не перебувають на обліку у психіатра та нарколога. Позивач на території України до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Таким чином, спілкування позивача та її нового чоловіка з її доньками від попереднього шлюбу не становлять соціальної небезпеки для дітей, побачення з ними позитивно впливатимуть на психологічний та фізичний стан доньок. Позивачем самостійно було відкрито карткові рахунки донькам на які вона перераховує кошти, а діти мають можливість витрати ці кошти для власних потреб (придбання одягу, продуктів, канцтоварів, тощо). Позивач має гарні стосунки з доньками та приділяє час для їх виховання, соціального, розумового, фізичного, духовного та інтелектуального розвитку. Проте відповідач створює значні перешкоди в спілкуванні між матір`ю та доньками: відповідач не надає дітей для проведення спільного часу, уникає розмов та контактів, демонструє в присутності дітей відкриту агресію та в конфліктній формі тисне на матір та дітей, намагається обмежувати її побачення із доньками та ігнорує право матері проводити час із ними. Під час нечастих побачень з дітьми у позивача з відповідачем постійно виникають конфлікти. Позивач з приводу створення перешкод у спілкуванні з дітьми неодноразово зверталась до поліції, а також до Служби у справах дітей. З підстав наведених вище, позивач звернулась до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 10 червня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с. 48). Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Ухвалою суду від 27 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 84). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги позовної заяви підтримали, просили суд їх задовільнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Бездітна Т.В. вимоги позову не визнала, просила суд у їх задоволенні відмовити. Представник служби у справах дітей Вінницької міської ради до судового не з`явився. Від представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника та те, що представником підтримується висновок Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25 липня 2022 року, який був наданий суду. Суд, вислухавши позивача та її представника, представника відповідача, неповнолітніх свідків (дітей сторін), дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що з 29 квітня 2011 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2020 року (справа №127/9259/20) було розірвано (а.с. 7). Від шлюбу у сторін народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с. 8), [PERSON] , [INFO] (а.с. 10) та [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 березня 2021 року (справа № 127/17427/20), залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 24 червня 2021 року та постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2021 року місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] визначено разом із батьком [PERSON] . Відомості про вказане судове рішення судом отримано з Єдиного державного реєстру судових рішень в порядку повного доступу до нього, оскільки його копію сторони до матеріалів справи не долучали. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. З 20 липня 2021 року [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 11). Чоловікові [PERSON] [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 112,4 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 04 січня 2017 року (а.с. 12). Згідно характеристик на [PERSON] та [PERSON] , виданих головою правління ОСББ «Дружній дім» за весь період проживання з мешканцями будинку [ADDRESS] підтримують доброзичливі стосунки. Скарг від співвласників будинку до правління не надходило. Характеризуються з позитивної сторони.(а.с. 13, 14). Як вбачається із довідок, виданих 18 квітня 2022 року КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради», що [PERSON] та [PERSON] за даними архіву лікарні, картотеки поліклінічного відділення з денним стаціонаром та стат. відділу станом на 18 квітня 2022 року на стаціонарному лікуванні не перебували та за медичною допомого не звертались (а.с. 15). Відповідно до довідок, виданих 14 квітня 2022 року КНП ЦТЗ «Соціотерапія ВОР» [PERSON] та [PERSON] на диспансерному обліку в КНП ЦТЗ «Соціотерапія ВОР» не перебувають. За медичною допомогою до лікаря-нарколога не звертались (а.с. 16, 17). Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» [PERSON] на території України станом на 22 квітня 2022 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 18). З 02 травня 2022 року [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець з видом економічної діяльності: 96.02 надання послуг перукарням та салонами краси (основний) (а.с. 19). В матеріалах справи наявні копії банківських платіжних карток (monobank | Universal Bank), відкритих на ім`я дітей сторін, виписки по них та квитанції про зарахування коштів на вказані картки від [PERSON] (а.с. 20 - 32). Із відповіді Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП у Вінницькій області від 14 березня 2022 року (а.с. 33, 34), наданого представнику [PERSON] вбачається, що в період часу з 01 січня 2020 року по 01 березня 2022 року [PERSON] до поліції зверталась вісім разів: ?03 травня 2020 року з письмовою заявою з приводу вчинення домашнього насильства за місцем спільного проживання відносно неї та дітей з боку її чоловіка [PERSON] . За результатами його розгляду матеріали перевірки списано до справи підрозділу; ?03 травня 2020 року з письмовою заявою з приводу спричинення їй за місцем спільного проживання тілесних ушкоджень її чоловіком [PERSON] . За результатами розгляду Вінницьким РУП ГУНП у Вінницькій області внесені відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 125 КК України від 04 травня 2020 року; ?08 липня 2020 року за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» надійшло повідомлення про конфлікт з її колишнім чоловіком [PERSON] біля школи «Амадея» з приводу заборони з боку останнього бачитись з їх спільними дітьми. За результатами розгляду, матеріали списано до справи підрозділу; ?09 серпня 2020 року за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» надійшло повідомлення про те, що її колишній чоловік вчиняє відносно неї домашнє насильство та не впускає її до квартири, де знаходяться двоє їх спільних малолітніх дітей. За результатами розгляду, матеріали списано до справи підрозділу; ?27 листопада 2021 року за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» надійшло повідомлення про те, що її колишній чоловік [PERSON] не впускає її до квартири. За результатами розгляду, матеріали списано до справи підрозділу; ?17 лютого 2022 року за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» надійшло повідомлення про конфлікт з колишнім чоловіком [PERSON] , який поводився неадекватно, зачинився в квартирі та не дозволяє заявниці бачитись з їх спільними дітьми; Рішення по матеріалах не прийнято, проводиться перевірка підрозділом ювенальної превенції; ?17 лютого 2022 року [PERSON] ще двічі зверталась за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» з приводу повторного приїзду наряду поліції, оскільки в квартиру вона так і не увійшла та з приводу надання їй номеру телефону СБУ; Листом Служби у справах дітей Вінницької міської ради від 18 грудня 2021 року позивачу роз`яснювались вимоги чинного законодавства України щодо вирішення спірних питань відносно виховання дітей (а.с. 35). На звернення позивача листом Служби у справах дітей Вінницької міської ради від 11 серпня 2020 року повідомлено, що вжиття заходів щодо повернення їй дітей не належить до компетенції Служби у справах дітей Вінницької міської ради (а.с. 36). За наведеного вбачається, що самостійно і добровільно сторони не можуть визначитись із участю у вихованні спільних дітей, а тому позивачем порушено питання про участь у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми, яка проживає окремо від них. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства). Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. Визначаючи спосіб участі одного із батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Наведене узгоджується із висновками, яких дійшов Верховний Суд у постанові від 15 березня 2023 року по цивільній справі № 577/3878/21. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини «Хант проти України» та «Олссон проти Швеції» між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків. Для батьків та дітей бути разом - це основа сімейного життя. Тобто те, що сторони по даній справі, проживають окремо, не повинно перешкоджати дитині спілкуватись з батьком, який виявляє бажання проводити більше часу з дитиною. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Орган опіки та піклування Вінницької міської ради у своєму висновку від 25 липня 2022 року № 01/00/011/136623 (а.с. 64-66) вважає за доцільне визначити такі способи участі матері [PERSON] у виховані та спілкуванні з дітьми, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] : Протягом 3-місячного терміну у присутності батька дітей: ? ІІ, ІV субота щомісяця з 10-00 години до 16-00 години; Після закінчення 3-місячного терміну без присутності батька дітей: ?ІІ, ІV субота щомісяця з 10-00 години до 16-00 години; ?23 січня щороку з 17-00 години до 20-00 години; ?22 жовтня щороку з 17-00 години до 20-00 години; Із вказаного висновку слідує, що діти сторін перебувають на обліку у службі у справах дітей Вінницької міської ради як діти, що опинилися у складних життєвих обставинах внаслідок вчинення щодо них домашнього насильства (підстава: лист Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 18 лютого 2022 року про вчинення [PERSON] психологічного домашнього насильства щодо своїх малолітніх дітей). Діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради одноголосно повідомили, шо після того, як мати [PERSON] у лютому 2022 року виламувала двері до їх квартири, вони її бояться. Діти пояснили, що раніше вони залишалися із ночівлею у мами, але їм виділялися неналежні місця для відпочинку хоча у помешканні були наявні відповідні спальні місця, також зазначили, що мати за будь-яку необережність у побуті свариться на них, використовуючи ненормативну лексику. Діти повідомили, що не проти зустрічатись із мамою, але у присутності батька, оскільки бояться, що вона може забрати їх від нього або не дасть їм можливості навіть поспілкуватися із ним по телефону. Оскільки позивачем та її представником не визнавались покази дітей, які ними були наданні на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради, за клопотання позивача та її представника, судом, у якості свідків, в присутності представника служби у справах дітей ВМР, було допитано малолітніх дітей сторін: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які фактично підтвердили, свої покази, надані раніше на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Отже, встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши думку дітей сторін, врахувавши принцип рівності прав батьків у вихованні дитини, а також інтереси дітей, які мають пріоритет над інтересами батьків, вік дітей та їх зайнятість, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи передусім з якнайкращих інтересів дітей та запропонованого органом опіки і піклування способи участі матері [PERSON] у виховані та спілкуванні з дітьми, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При розгляді справи судом встановлено, що сторони спільно не проживають, діти мешкають разом із батьком, між сторонами немає повного порозуміння щодо участі позивача у вихованні дітей, їх відвідування, що вбачається з їх безпосередніх пояснень в судовому засіданні та досліджених доказів. Пояснення сторін зводяться до взаємних звинувачень та свідчать про неможливість самостійного вирішення цього питання, у зв`язку із чим такий спір підлягає вирішенню судом. Визначений судом спосіб участі батька у вихованні малолітньої дитини та спілкуванні з нею може бути змінений в майбутньому також і у судовому порядку за наявності відповідних підстав. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial