Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

01.11.2021 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Пазурчик Вікторію Дмитрівну звернулась до Корабельного районного суду м. Миколаєва з цивільним позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору та стягнення коштів за неналежне його виконання, в якому просила суд розірвати Договір про надання інформаційно-консультативних послуг № 2130, укладений 28.07.2021р. між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] через неналежне його виконання та стягнути з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь позивача грошові кошти в сумі 16 500,00 грн. Також просила суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник зазначив, що 28.07.2021 р. між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладений договір про надання інформаційно-консультативних послуг № 2130 (далі - Договір), строком на три місяці з моменту його підписання. На виконання умов Договору [PERSON] згідно порядку розрахунків здійснила 2 платежі: від 28.07.2021 р. на суму 8 250 грн. та 13.08.2021 р. на суму 8 332,92 грн. Тобто розрахунок за Договором виконаний в повному обсязі. Проте, позивач не отримала передбачених послуг за Договором, відповідач як Виконавець особисто взагалі ніякі послуги не надавав. Відтак має місце невиконання зобов`язань відповідачем за вказаним Договором, що є істотним порушенням умов укладеного Договору. Відтак, відповідачем завдано позивачу не лише грошові збитки, а й позбавлено можливості використовувати результати договору на які вона розраховувала. Від 30.09.2021 р. для досудового врегулювання спору позивачем направлено претензію до відповідача, якою запропоновано повернути сплачені позивачем за укладеним договором грошові кошти в сумі 16 500,00 грн. та розірвати укладений договір. Позивач повідомила відповідача, що йому надіслано лист поштою. Однак, відповідач станом на дату подання позову до суду поштовий лист не отримав, що, на думку позивача, свідчить про намагання уникнути виконання обов`язків згідного договору та відповідальності. Враховуючи неналежне виконання умов договору зі сторони відповідача, позивач не вбачає іншого шляху як звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів. Відповідачем завдано позивачу не тільки майнової, а й моральної шкоди. Адже вона розраховувала на консультаційне супроводження для можливості її працевлаштування, допомогу у складенні резюме, підготовку до інтерв`ювання із роботодавцем, що передбачалось у договорі, проте цього не отримала. Через неотримання послуг вона нервувала, з`ясовувала ситуацію яка склалася, неодноразово звертався до відповідача та вимушена планувати свої видатки, економити, через те що всі її збереження сплачені відповідачу на отримання послуг, що передбачались договором. При цьому й досі питання не вирішено, вона змушена звернутись до суду, витрачати свій час, прикладати зусилля для відновлення свого права. Посилаючись на вказані обставини та неможливість вирішення вказаного питання у досудовому порядку, позивач змушена була звернутися в суд з даним позовом. Ухвалою суду від 04.11.2021 р. провадження у справі було відкрите за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та копії ухвали невідкладно направлені сторонам по справі. Ухвала суду відразу розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду була доступною для ознайомлення відповідачу. В судове засідання позивач не з`явився. Від представника позивача - адвоката Пазурчик В.Д. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач був своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові конверти. У поштовому повідомленні, яке повернулося до суду 10.02.2022 р., міститься відмітка про отримання судової повістки 07.02.2022 р. У поштовому повідомленні від 21.02.2023 р. листоношею проставлена відмітка про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до положень пункту 4 частини 7 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки. Відзиву на позовну заяву відповідач не надіслав, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку. 28.07.2021 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладений Договір про надання інформаційно-консультативних послуг № 2130, відповідно до п. 1.1. якого відповідач взяв на себе зобов`язання надати позивачу інформаційно-консультативні послуги щодо правових та організаційних засад регулювання можливості самостійного забезпечення себе роботою, в тому числі й за умов перетинання території держави; здійснювати інформаційну підтримку щодо збору документів, необхідних для реалізації права замовника (позивача) на забезпечення себе роботою; надавати допомогу в підготовці та організації інтерв`ювання замовника (позивача) та складання резюме працівника; надання консультацій з питань підготовки особистих документів для отримання біометричного паспорту громадянина України. У розділі 3 вказаного договору сторони узгодили між собою ціну договору та порядок здійснення розрахунків. Так, згідно з п. 3.1. вказаного договору за надання послуг, визначених цим Договором, позивач провадить оплату шляхом внесення коштів на банківських рахунок відповідача у загальному розмірі 16 500,00 грн. Відповідно до п. 3.2 Договору перший платіж у розмірі 8 250,00 грн. здійснюється в день укладання цього договору як вартість першої частини послуг. При цьому перша частина послуг вважається наданою після отримання позивачем на мобільний додаток (Viber/Telegram) інформаційного листа з роз`ясненням умов перебування за кордоном. Замовник (позивач) усвідомлює, що визначена п. 3.2 цього Договору сплачена ним сума коштів залишається у відповідача і підтверджує приймання ним інформаційно-консультативних послуг в повному обсязі (п. 3.3). Пунктом 3.4. передбачено, що приймання-передача інформаційно-консультативних послуг, визначених п. 1.1. Договору, оформлюється сторонами Актом наданих послуг, який складається після здійснення другої частини оплати послуг. Крім того, розділом 5 сторони узгодили і строк дії Договору № 2130 від 28.07.2021 р., згідно з якими цей Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє протягом трьох місяців. Сторони засвідчують, що датою підписання Договору є, в тому числі і дата, зазначена в електронному повідомленні позивача про відправлення відповідачу тексту цього Договору, що є погодженням і прийняттям його умов. Датою закінчення дії цього Договору є дата підписання позивачем Акту приймання-передачі інформаційно-консультативних послуг та/або надсилання його позивачем на електронну адресу відповідача. Так, на виконання умов договору, а саме п. 3.2, 28.07.2021 р. позивачем [PERSON] був здійснений платіж на суму 8 250,00 грн. на користь відповідача ФОП [PERSON] із зазначенням призначення платежу: "оплата за послуги", що підтверджується наявною в матеріалах справи копією квитанції № 0.0.2212408371.1 від 28.07.2021 р. 30.09.2021 р. представником [PERSON] - адвокатом Пазурчик В.Д. був складений лист - Претензія, адресований на ім`я відповідача ФОП [PERSON] , в якому остання повідомила, що відповідачем були порушені умови Договору та взагалі не надані ніякі послуги за договором. Відтак мало місце невиконання зобов`язань, що є істотним порушенням Договору № 2130 від 28.07.2021 р. Вказала, що внаслідок невиконання відповідачем умов договору позивачу завдані не лише грошові збитки, а й позбавлено можливості використовувати результати договору на які вона розраховувала. Відтак просила повернути сплачені нею грошові кошти сумі 16 500 грн. та розірвати укладений договір. Вказана претензія направлена на поштову адресу відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями чеків поштового відправлення від 04.10.2021 р. За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однією з засад судочинства, регламентованих пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У відповідності до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що відповідно до п.1.1 Договору про надання інформаційно-консультативних послуг № 2130 від 28.07.2021 року укладеного між сторонами ФОП [PERSON] взяв на себе зобов`язання надати [PERSON] інформаційно-консультативні послуги щодо правових та організаційних засад регулювання можливості самостійного забезпечення себе роботою, в тому числі й за умов перетинання території держави; здійснювати інформаційну підтримку щодо збору документів, необхідних для реалізації права замовника (позивача) на забезпечення себе роботою; надавати допомогу в підготовці та організації інтерв`ювання замовника (позивача) та складання резюме працівника; надання консультацій з питань підготовки особистих документів для отримання біометричного паспорту громадянина України.. Розділом 3 Договору визначено ціну договору та порядок розрахунків, згідно якого за надання послуг, визначених цим Договором, замовник проводить оплату шляхом внесення коштів на банківський рахунок Виконавця у загальному розмірі 16 500,00 грн. Перший платіж у розмірі 8 250,00 грн. здійснюється в день укладання цього договору як вартість першої частини послуг. При цьому перша частина послуг вважається наданою після отримання позивачем на мобільний додаток (Viber/Telegram) інформаційного листа з роз`ясненням умов перебування за кордоном (п. 3.2 Договору). Проте, всупереч вказаних вимог, після здійснення позивачем 28.07.2021 р. оплати послуг за даним договором, відповідачем не надані позивачу роз`яснення щодо умов перебування за кордоном. Доказів протилежного суду не надано. Таким чином, відповідач порушив умови договору щодо виконання своїх зобов`язань, а саме п. 1.1. щодо надання позивачу інформаційно-консультативних послуг щодо правових та організаційних засад регулювання можливості самостійного забезпечення себе роботою, в тому числі й за умов перетинання території держави; здійснення інформаційної підтримки щодо збору документів, необхідних для реалізації права замовника (позивача) на забезпечення себе роботою; надання допомоги в підготовці та організації інтерв`ювання замовника (позивача) та складання резюме працівника; надання консультацій з питань підготовки особистих документів для отримання біометричного паспорту громадянина України. Позивач, як замовник послуги за договором, оплатила перший платіж у розмірі 8 250,00 грн., а відповідач до тепер не виконав взяті на себе зобов`язання належним чином. Щодо тверджень представника позивача про здійснення повного розрахунку з відповідачем за Договором № 2130 від 28.07.2021 р., суд зазначає наступне. Так, у позовній заяві представник позивача вказує, що позивачем були здійснені на користь відповідача два платежі, а саме: 28.07.2021 р. на суму 8 250,00 грн. та 13.08.2021 р. на суму 8332,92 грн. Проте, на підтвердження своїх тверджень надає суду лише одну квитанцію від 28.07.2021 р. на суму 8 250,00 грн., у зв`язку з чим у суду відсутні підстави вважати, що позивачем були виконані умови договору у повному обсязі. Поряд з цим, суд вважає встановленим той факт, що умови п. 3.2. Договору № 2130 від 28.07.2021 р. щодо здійснення першого платежу позивачем виконані повністю, проте відповідачем обов`язки щодо роз`яснення умов перебування за кордоном, відповідно до вказаного пункту договору, виконані не були. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч.1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] припинив підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця з 23.10.2021 р. Проте, із припиненням здійснення господарської діяльності зобов`язання для фізичної особи не припиняються, на відміну від юридичних осіб (ст. 609 ЦК України). Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. У п. 70 постанови ВСУ від 05.06.2018 р. у справі №338/180/17 зроблено висновок, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою. Висновок ВСУ, викладений у постанові від 04.12.2013 р. у справі №6-125цс13 підтверджений в п. 39 постанови ВСУ від 05.06.2018 р. у справі №338/180/17. Враховуючи зазначене, через невиконання відповідачем умов п. 3.2. Договору № 2130 від 28.07.2021 р., сплачені позивачем кошти в сумі 8 250,00 грн. підлягають поверненню позивачу. Вимоги щодо повернення позивачу коштів в сумі 8 332,92 грн. не підлягають задоволенню через їх недоведеність. Щодо порушеного позивачем питання про розірвання Договору № 2130 від 28.07.2021 р. суд зазначає наступне. Відповідно до змісту ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 907 ЦК України передбачено, що Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Матеріалами справи підтверджено, що предметом договору між сторонами є надання інформаційно-консультаційних послуг щодо правових та організаційних засад регулювання можливості самостійного забезпечення себе роботою, в тому числі й за умов перетинання території держави; здійснення інформаційної підтримки щодо збору документів, необхідних для реалізації права замовника (позивача) на забезпечення себе роботою; надання допомоги в підготовці та організації інтерв`ювання замовника (позивача) та складання резюме працівника; надання консультацій з питань підготовки особистих документів для отримання біометричного паспорту громадянина України. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Статтею 251 ЦК України встановлено поняття строку та терміну. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Згідно з ст. 252ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Як було встановлено судом, у розділі 5 Договору № 2130 від 28.07.2021 р. сторони обумовили строк дії договору. Так, згідно з п. 5.1. цей Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє протягом трьох місяців. Сторони засвідчують, що датою підписання цього Договору є, в тому числі, і дата, зазначена в електронному повідомлені замовника (позивача) про відправлення виконавцю (відповідачу) тексту цього Договору, що є погодженням і прийняттям його умов (п. 5.2). Відповідно до п. 5.3 Датою закінчення дії цього Договору є дата підписання замовником Акту приймання-передачі інформаційно-консультативних послуг та/або надсилання його замовником на електронну адресу виконавця. Отже, з вказаного вбачається що строк дії договору сплив 28.10.2021 р. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Відповідний висновок також міститься у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 910/7981/17. Слід зазначити, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено ч. 4 ст. 631 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі ст. 599 ЦК України, ч. 1 ст. 202 ГК України такою умовою є виконання, проведене належним чином. Навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання. Враховуючи зазначене, вимога позивача про розірвання Договору про надання інформаційно-консультативних послуг № 2130 від 28.07.2021 є такою, що не підлягає задоволенню. У своїй позовній заяві позивач також просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн. у зв`язку з чим суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 15, ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 20 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Положеннями ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що діями відповідача спричинено позивачу моральні страждання.

Outcome: partial