Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

27.01.2023 позивач [PERSON] звернулась до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що сторони з 19.04.2017 по 14.01.2023 перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, видане Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області серія [NUMBER] від 19 квітня 2017 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу, видане Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізькій області Міністерства юстиції (м. Одеса) серія [NUMBER] від 14 січня 2023 року. Під час перебування сторін у шлюбі ними було побудовано господарчу будівлю, загальною площею 216,5 м2 , яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 2321582500:13:001:0018 з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. На підставі викладеного, просила поділити майно, яке належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , до складу якого входить господарча будівля, загальною площею 216,5 м2 , яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 2321582500:13:001:0018 з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, шляхом визнання за [PERSON] та [PERSON] (кожного окремо) право особистої приватної власності на 1/2 частину вищевказаної господарчої будівлі. Ухвалою суду від 30.01.2023 позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 14.02.2023 до суду позивачем було надіслано позовну заяву, в якій було збільшено позовні вимоги. Ухвалою суду від 03.03.2023 справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, проте просила залишити без розгляду вимоги, викладені в заяві від 14.02.2023, тобто, просила розглядати первісний позов. Ухвалою суду від 04.04.2023 позовні вимоги щодо поділу 47\~000 грн. було залишено без розгляду. Відповідач у судовому засіданні обставини, на які посилається позивач, визнав в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 19.04.2017 по 14.01.2023 сторони перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, серія [NUMBER] від 19 квітня 2017 року, та свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізькій області Міністерства юстиції (м. Одеса) серія [NUMBER] від 14 січня 2023 року. Під час перебування сторін у шлюбі ними було побудовано господарчу будівлю, загальною площею 216,5 м2 , яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 2321582500:13:001:0018 з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що підтверджується наданою копією витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, затвердженого Державною інспекцією архітектури та містобудування України 23.11.2022, та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 316453636 від 30.11.2022. Після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеної господарчої будівлі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 ст. 61 Сімейного кодексу України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України, при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтями 68, 69 Сімейного кодексу України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У пунктах 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 23 наведеної Постанови Пленуму передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 61 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що господарча будівля є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає позов обґрунтований та законний, в зв`язку з чим останній підлягає задоволенню в повному обсязі. Зважаючи на заяву позивачки, суд залишає за нею понесені судові витрати. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved