Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових надвірних будівель, що знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки їй відмовлено у видачі свідоцтві про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів. [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просив визнати заповіт складений [PERSON] , посвідчений секретарем виконавчого комітету Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області Голуб Л.В., від 01.10.2007 року, зареєстрований в реєстрі за №30, нікчемним, оскільки на його думку, останній був посвідчений із порушенням вимог чинного законодавства. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Щодо зустрічної позовної заяви заперечувала з викладених у відзиві підстав. Представник Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача за первісним позовом - [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги первісного позову не визнав, та просив задовольнити зустрічні позовні вимоги. На підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до витяга з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу №00023840876 від 04.09.2019 року, [PERSON] змінила своє прізвище на " [PERSON] ". Відповідно до витяга з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00023840818 від 04.09.2019 року, [PERSON] змінила своє прізвище на " [PERSON] ". Відповідно до експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/986-а/2 від 02.10.2019 року, розбіжності між записами прізвищ " [PERSON] "-" [PERSON] ", " [PERSON] "-" [PERSON] ", та імені " [PERSON] "-" [PERSON] " виникли внаслідок фіксації його фонетичних варіантів під впливом особливостей усної розмовної практики, притаманної діалектному ареалові, де було зроблено ці записи. Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області Голуб Л.В., від 01.10.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №30, [PERSON] заповідала все своє майно [PERSON] . Відповідно до технічного паспорта, та архівної довідки Комунального підприємства Київської обласної ради "Західне бюро технічної інвентаризації" №1824 від 23.10.2019 року, житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , не зареєстровано, при цьому заінвентаризовано по 1/2 частині на ім`я [PERSON] та [PERSON] , інвентаризаційна справа №246. Постановою Васильківської районної державної нотаріальної контори №754/02-31 від 20.08.2020 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових надвірних будівель, оскільки не наданий документ, який підтверджує право власності [PERSON] на вищевказану частку нерухомого майна. У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ст.ст.1216-1218,1258,1261 ЦК України зазначають, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування може здійснюватися за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зіст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5ст. 1268 ЦК України). Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. визначено, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, оскільки судом достовірно встановлено та підтверджено зібраними по справі доказами факт належності спадкодавцю [PERSON] , яка померла [INFO] , спірного майна, яка за життя не оформила належним чином своїх прав на нього, в зв`язку з чим позивач не може реалізувати своє право на оформлення спадщини та що стало передумовою відмови нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Що стосується вимог [PERSON] , то слід зазначити наступне. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Виходячи з наведеної норми, вбачається, що в судовому порядку може вирішуватись питання про визнання заповіту недійсним, а не нікчемним, оскільки нікчемність заповіту вже встановлена законом. Тобто в цивільному законодавстві закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові від 01 березня 2021 року у справі № 473/1878/19 Верховний Суд зробив наступні висновки «оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, рецисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Стаття 1257 ЦК України, як вже зазначалось, передбачає випадки, коли заповіт є нікчемним згідно вимог закону - коли він складений особою, яка не мала на це права, а також коли заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що зустрічний позов є безпідставним, стороною позивача за зустрічним позовом не надано доказів наявності тих обставин, на які він посилається як на підстави поданого позову.

Outcome: approved