Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача\~про визнання\~права власності\~на нерухоме\~майно за\~набувальною давністю,посилаючись на те, що Рішенням виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району №214 від 24 жовтня 2002 року позивачці надано дозвіл на розміщення стаціонарної малої архітектурної форми (торгівельного павільйона), зблокованої з автопавільйоном Горбанівка. На підставі вищезазначеного рішення [PERSON] , видано Відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Полтавської районної державної адміністрації дозвіл на розміщення малої архітектурної форми №23-02 від 23 грудня 2002 року. 22.07.2003 року Державна технічна комісія, призначена Відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Полтавської районної державної адміністрації, видала Акт про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації. Починаючи з липня 2003 року позивачка користувалась побудованим нерухомим майном (павільйоном) та здійснювала підприємницьку діяльність. За час користування нерухомим майном продовжувались строки дії договорів оренди землі з Полтавською райдержадміністрацією, сплачувались та сплачуються орендна плата за користування земельною ділянкою на якій розташований павільйон та літній майданчик. Інших осіб які б мали право на вказані нежитлові приміщення не існує. Позивачка дізнавшись у 2002 році, що напівзруйнована будівля, яка знаходиться в с. Горбанівка, Полтавського району, є безхазяйною, оскільки на цьому місці дуже давно була розташована зупинка транспорту, яку перенесли у інше місце, була впевнена, що на дане майно ніхто не претендує. Позивачка звернулась до відповідних державних органів місцевого самоврядування для отримання дозволів для початку будівництва та реставрації будівлі. Після прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта з липня 2003 року вона добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується нежитловими приміщеннями як фактичний власник, а тому має право набути право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Таким чином, виходячи зі змісту вказаної правової норми, цей спосіб набуття права власності встановлюється на сукупності обставин, зазначених у цій статті, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном, як своїм власним. Отже, позивачка добросовісно володіє громадським будинком (нежитловою будівлею), з господарськими будівлями та спорудами, фактично з 2003 року, тобто відкрито володію нерухомим майном, оскільки звернень державних органів, органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб з приводу незаконного володіння громадським будинком не отримувала, безперервно володіє нерухомим майном з вищевказаного періоду більше десяти років, тобто без переривання строків його володіння за підстав передбачених законом, а тому може вважатися такою, що правомірно за набувальною давністю набула право власності на вказане нерухоме майно. 25 січня 2023 року між Щербанівською сільською радою Полтавського району Полтавської області та позивачкою, [PERSON] , було укладено попередній договір №16 щодо укладання, договору оренди земельною ділянки в майбутньому. Отже, з підстав передбачених ст.ст. 123-126 Земельного кодексу України. позивач набула право користування (оренди) земельною ділянкою, площею 0,0040 га, яка знаходиться під будівлею громадського будинку за адресою: с. Горбанівка Полтавського району Полтавської області. Розташований на земельній ділянці в с. Горбанівка, Полтавського району, Полтавської області, об`єкт, а саме - громадський будинок із господарськими будівлями та спорудами, неможливо перемістити без їх знецінення та зміни їх призначення, тому зазначене спірне майно є нерухомим. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надіславши на адресу суду клопотання про розгляд справи без її участі, позов підтримала та прохала задовольнити. Представник відповідача - Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області» у судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечували. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Як встановлено судом, Рішенням виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району №214 від 24 жовтня 2002 року позивачці надано дозвіл на розміщення стаціонарної малої архітектурної форми (торгівельного павільйона), зблокованої з автопавільйоном Горбанівка. На підставі вище зазначеного рішення [PERSON] , видано Відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Полтавської районної державної адміністрації дозвіл на розміщення малої архітектурної форми №23-02 від 23 грудня 2002 року. 22.07.2003 року Державна технічна комісія, призначена Відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Полтавської районної державної адміністрації, видала Акт про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації. Починаючи з липня 2003 року позивачка користується побудованим нерухомим майном (павільйоном) та здійснювала підприємницьку діяльність. За час користування нерухомим майном продовжувались строки дії договорів оренди землі з Полтавською райдержадміністрацією, сплачувались та сплачуються орендна плата за користування земельною ділянкою на якій розташований павільйон та літній майданчик. Інших осіб які б мали право на вказані нежитлові приміщення не існує. Позивачка дізнавшись у 2002 році, що напівзруйнована будівля, яка знаходиться в с. Горбанівка, Полтавського району, є безхазяйною, оскільки на цьому місці дуже давно була розташована зупинка транспорту, яку перенесли у інше місце, була впевнена, що на дане майно ніхто не претендує. Позивачка звернулась до відповідних державних органів місцевого самоврядування для отримання дозволів для початку будівництва та реставрації будівлі. Після прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта з липня 2003 року вона добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується нежитловими приміщеннями як фактичний власник, а тому має право набути право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю. Отже, позивачка добросовісно володіє громадським будинком (нежитловою будівлею), з господарськими будівлями та спорудами, фактично з 2003 року, тобто відкрито володію нерухомим майном, оскільки звернень державних органів, органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб з приводу незаконного володіння громадським будинком не отримувала, безперервно володіє нерухомим майном з вищевказаного періоду більше десяти років, тобто без переривання строків його володіння за підстав передбачених законом, а тому може вважатися такою, що правомірно за набувальною давністю набула право власності на вказане нерухоме майно. 25 січня 2023 року між Щербанівською сільською радою Полтавського району Полтавської області та позивачкою, [PERSON] , було укладено попередній договір №16 щодо укладання, договору оренди земельною ділянки в майбутньому. Отже, з підстав передбачених ст.ст. 123-126 Земельного кодексу України. позивач набула право користування (оренди) земельною ділянкою, площею 0,0040 га, яка знаходиться під будівлею громадського будинку за адресою: с. Горбанівка Полтавського району Полтавської області. Розташований на земельній ділянці в с. Горбанівка, Полтавського району, Полтавської області, об`єкт, а саме - громадський будинок із господарськими будівлями та спорудами, неможливо перемістити без їх знецінення та зміни їх призначення, тому зазначене спірне майно є нерухомим. З 2003 року пройшло більше 10 років коли позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє майном, проживає та зареєстрований у вказаному вище житлі, оплачує комунальні послуги. Відповідно до ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Стаття 16 ЦК України передбачає право суду захистити цивільне право чи інтерес іншим способом, ніж встановлений договором чи законом. Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною першою статті 344 ЦК визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнішим володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Відповідно до вимоги положень ст.ст. 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Згідно з ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно з ч. 3 ст. 397 ІІК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчіЬ безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі викладеного суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved