Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову вказали, що [INFO] помер їх батько [PERSON] , [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина, що складається з однокімнатної квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 06.02.1998 року, укладеного на Універсальній товарній біржі «Інкопмарк Контракт» №73, зареєстрований в КП «ОМБТІ» 13.02.1998 року за реєстровим №9369/63. Вони є єдиними спадкоємцями за законом першої черги, оскільки є дітьми спадкоємця. При зверненні до нотаріальної контори для оформлення права власності, їм було відмовлено, оскільки вищезазначений договір купівлі-продажу не відповідає положенням ст. 47 та ст. 227 ЦК УРСР, який діяв на момент його укладення. В зв`язку з чим, вони змушені звернутися до суду. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.02.2023 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 31.03.2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, зазначили, що на позовних вимогах не наполягають, зазначили, що не заперечують щодо заочного розгляду справи. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За таких обставин, суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів та доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.03.2022 року. [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження. 06.02.1998 року між [PERSON] (покупець) та [PERSON] , який діє від імені Брокерської контори ТОВ фірми «ІНКОМПАРК» (продавець) було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , який був зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Інкопмарк-Контракт» за № 73. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вищевказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбане ними у шлюбі, що не заперечується відповідачами. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем померлого першої черги за законом. На звернення позивача з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , державним нотаріусом Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Глазковим Ю.В. винесено постанову №267 від 16.02.2023 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки наданий для оформлення спадщини договір купівлі-продажу укладений 06.02.1998 року зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Інкопмарк-Контракт» без додержання вимог закону щодо його нотаріального посвідчення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Також, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.п. 1, 5, 7 вищевказаного договору купівлі-продажу від 13.03.1998 року продавець продав, а покупець купила належне продавцю нерухоме майно за 5184,00 грн., які продавець одержав від покупця повністю до підписання цього договору, покупець набуває право власності на квартиру з моменту укладення цього договору і реєстрації його на біржі. Згідно архівної довідки КП «Олександрійське міжміське БТІ» від 03.02.2023 року №62 право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , підстава\~договір купівлі-продажу від 06.02.1998 року №73 Універсальній товарній біржі «Інкопмарк-Контракт». Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спірні правовідносини виникли у 1998 році, тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року, дані цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963 року. За змістом ст.ст.128,153 ЦК УРСР1963 року право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоду по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорі даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно буди досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. При цьому, згідно ст. 227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно ч. 1ст. 47 ЦК УРСР 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2ст. 48 цього Кодексу. При цьому, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» згідно частини другої якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. При цьому, така угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Дані положення були чинними і на час спірних правовідносин. Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» зі змінами та доповненнями, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2ст. 47 ЦК УРСР, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Так, Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, передбачали таку підставу для державної реєстрації об`єктів нерухомого майна як договори купівлі-продажу, зареєстровані біржею. В свою чергу, пунктом 27 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5 (в редакції станом на момент укладення договору купівлі-продажу) встановлено, що відповідно до чинного законодавства обов`язковому нотаріальному посвідченню підлягають договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, довічне утримання) жилого будинку, іншого нерухомого майна (статті 227, 242, 244, 426 Цивільного кодексу). Так, покупець [PERSON] в установленому законом на час спірних правовідносин порядку зареєстрував право власності на нерухоме майно в КП «Олександрійське міжміське ОБТІ». Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням наведених правових норм та фактичних обставин справи суд приходить до висновку, що при укладанні договору купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним його умовам, виконання договору відбулося, а саме продавець отримав кошти, а покупцю було передано нерухоме майно і до нього перейшло право власності на квартиру, яке в установленому порядку було нею зареєстровано. Враховуючи, що позивачі є спадкоємцями за законом після смерті\~батька\~ [PERSON] , померлого [INFO] , однак іншим шляхом окрім як в судовому порядку, не можуть реалізувати своє право на спадщину за законом після смерті батька, так як правовстановлюючий документ на спадкове\~майно зареєстрований без нотаріального посвідчення, враховуючи викладене, суд\~вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачами право власності по 1/2 частині квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved