Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

19.09.2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання спільної доньки в розмірі 4000 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовується тим, що 17.06.2016 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого [INFO] у сторін народилася дитина - [PERSON] . З позовної заяви вбачається, що відповідач участі в утриманні дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає. Донька проживає разом з матір`ю, яка займається її вихованням, утриманням та матеріальним забезпеченням. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.10.2022 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. За письмовою згодою представника позивача на підставі наявних у справі доказів заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02.12.2022 року позов було задоволено. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.03.2023 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення від 20.03.2023 року та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам було визначено строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. У відзиві на позовну заяву, поданому 31.03.2023 року, відповідач частково заперечує проти позову, вважаючи вимоги позивача необґрунтованими та недоведеними. Зазначає, що твердження позивачки про його ухилення від добровільного матеріального забезпечення дитини не відповідає дійсності. Пояснює, що спільне проживання сторін припинено в березні 2020 року, до народження доньки. Після народження доньки він намагався зберегти шлюб, максимально часто відвідував дружину і доньку у фактичному їх помешканні, яке вона винаймала, купував подарунки, засоби дитячої гігієни, надавав гроші на дитяче харчування, одяг, ліки, іграшки тощо. Твердження позивачки про його великі доходи нічим не обґрунтоване, докази не надані. На сьогоднішній день він звільнений з посади з 28.02.2023 року, так як підприємство з огляду на специфіку своєї діяльності не змогло забезпечити роботою і оплатою праці своїх працівників в умовах військового часу та збою в роботі під час масових вимкнень електроенергії. Останнє нарахування за лютий 2023 року - це розрахунок при звільненні у вигляді невикористаної відпустки, які не виплачені по теперішній час. Передостаннє нарахування і виплата заробітної плати відбулося за лютий 2022 року і сума державної допомоги внутрішньо-переміщеним особам були перераховані на рахунок позивачки для їх матеріального забезпечення у вимушеній еміграції. На сьогоднішній день він безробітний, має невеликий мінливий дохід, який іноді буває менший за мінімальну плату. Вважає, що вимога позивачки про стягнення 4000 грн. не відповідає вимогам чинного законодавства, розмір аліментів є необґрунтовано великим, не враховує його реального матеріального положення та інші істоті обставини, що мають значення для вирішення справи. Тому погоджується на задоволення позову частково, а саме стягувати аліменти з нього на утримання неповнолітньої доньки у відповідності до мінімального гарантованого розміру аліментів (50 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку). У судове засідання сторона позивача не з`явилася, на електрону адресу суду надійшли пояснення представника, в яких вона просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та проводити розгляд справи без її участі та участі позивачки. Також зазначає, що відповідач, маючи у власності авто, неофіційно працює в приватному таксі та має неофіційний прихований дохід. Доказів його перебування у статусі безробітного він не надав. При цьому, законом не передбачено звільнення платника аліментів від зобов`язання щомісячної сплати аліментів на утримання дитини в разі втрати роботи чи перебуванні в статусі безробітного. Посилання відповідача на те, що державну допомогу як внутрішньо-переміщеним особами останній перерахував на користь позивачки є неправдивим та не підтверджено доказами, а зазначення ним про невеликий мінливий дохід дає можливість зробити висновок про його працевлаштування та отримання доходу. Позовна заява про стягнення аліментів була подана до суду ще у вересні 2022 року. Але відповідач, будучи повідомленим про наявність у грудні 2022 року рішення суду, не сплачував на дитину навіть мінімальні аліменти. Відповідач у судовому засіданні просив врахувати поданий ним відзив та стягувати з нього аліменти у меншому розмірі, вважаючи, що заявлена позивачкою сума 4000 грн. є необґрунтованою. Вказав, що може сплачувати 1500 грн. Також пояснив, що з майна має лише квартиру, звільнився з роботи та наразі працює в доставці, маючи в середньому дохід 10 000 грн. Аліменти сплачував останній раз 8 місяців тому, бо невпевнений, що це його дитина. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 17.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Сторона позивача просить стягувати аліменти з відповідача в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. та в обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що відповідач ухиляється від матеріального забезпечення дитини, створення їй належних умов для життя та розвитку, добровільно матеріальної допомоги не надає. При цьому, відповідач є здоровим та працездатним чоловіком, інших дітей або непрацездатних осіб на утриманні немає, стягнення за виконавчими документами щодо нього не проводяться. Крім того, за твердженнями позивачки, батько дитини з серпня 2022 року жодного разу не поцікавився дитиною, як і не приймає жодної участі, в тому числі і матеріальної, у житті дитини. В свою чергу, відповідач стверджує, що він не ухиляється від добровільного матеріального забезпечення дитини, однак такі обставини не знайшли свого підтвердження при розгляду справи, так як в судовому засіданні він сам зазначив про те, що останній раз ним сплачувалися грошові кошти на утримання дитини 8 місяців тому. Доводи відповідача про те, що ним не сплачуються аліменти, оскільки він не впевнений, що це його дитина, судом не приймаються до уваги, так як є лише припущенням, жодним чином не доведено та не є предметом розгляду в межах даної справи. Відповідач частково не погоджується з вимогами позивачка, вважаючи заявлений розмір аліментів в сумі 4000 грн. необґрунтовано великим. Просить врахувати, що він є безробітним та має невеликий мінливий дохід в середньому 10 000 грн. Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує всі обставини, що мають істотне значення, відповідно до ст. 182 СК України: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При розгляді справи судом було встановлено обставини, які згідно з вимогами ч. 1 ст. 182 СК України суд має врахувати при визначенні розміру аліментів, а саме, що згідно наданих довідок про доходи відповідач з березня 2022 року по лютий 2023 року не має офіційного доходу та 28.02.2023 року звільнений за згодою сторін ТОВ «Видавництво «ДІАЛОГ ПРЕСС». Однак, дані обставини не виключають наявності у нього неофіційного доходу, оскільки відповідач є працездатним чоловіком та, попри відсутність офіційного доходу, забезпечує свої життєві потреби. Інших дітей або непрацездатних осіб на утриманні відповідач немає, що ним не заперечувалося. Суд враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 СК України). Так, концепція відносин зі сплати аліментів на дитину полягає в тому, щоб інтереси дитини були забезпечені найкращим чином. Аналізуючи норми чинного сімейного законодавства вбачається, що права дитини мають пріоритет у співвідношенні із правами й обов`язкам її батьків. Батьки зобов`язані утримувати своїх дійте незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Таким чином, виходячи з норм чинного законодавства, відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, тобто витрати на утримання дитини мають нести спільно обоє батьків, виходячи із принципу рівності прав й обов`язків батьків. Разом з тим, матеріали справи не містять інформації щодо суми, яку позивач витрачає кожного місяця на утримання малолітньої дитини, в тому числі і приблизного розрахунку, що в таку суму входить. Тобто, заявлений розмір аліментів, які позивач просить стягувати з відповідача щомісяця, не є обґрунтованим з огляду на положення законодавства. Доведення необхідного розміру стягнення аліментів покладено на сторону, яка заявляє такі вимоги. Крім того, позивачем не надано жодних документів, що б підтверджували матеріальний стан відповідача, який дозволяв би йому сплачувати аліменти в заявленому розмірі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За положеннями ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідач, свою чергу, також не надав жодного документу, який свідчив би про його незадовільний майновий стан. В той же час заявив у судовому засіданні про наявність неофіційної роботи в доставці з середньою заробітною платою в розмірі 10 000 грн. Крім того, слід зазначити, що наразі відповідач не позбавлений можливості офіційно працевлаштуватися задля задоволення своїх життєвих потреб та на належному рівні потреб своєї дитини. Враховуючи викладене, суд вважає, що розмір аліментів на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно є необхідним та співмірним для задоволення потреб малолітньої дитини одним з батьків та з урахуванням їх майнового стану. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial