Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом, у якому просить визнати за нею право власності на 2/3 часток будинку за адресою: [ADDRESS] , у порядку набувальної давності. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] є власником 1/3 частки будинку за адресою: [ADDRESS] . Власниками інших часток будинку є [PERSON] (1/3 частка) та [PERSON] (1/3 частка), яка свідоцтва про право власності не отримала. Будинок у власність вони отримали у порядку спадкування. [PERSON] та [PERSON] не здійснювали витрат на управління, утримання та збереження будинку, за будинком не доглядали, внаслідок чого він почав руйнуватися. З метою недопущення подальшої руйнації будинку [PERSON] вимушена була здійснити ремонтні роботи та капітальний ремонт. [PERSON] проживає у будинку з 2009\~р. [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову, пояснивши, що проживала у будинку, щодо якого виник спір, до семи років, участі в утриманні будинку не приймала. [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що вона, [PERSON] та [PERSON] отримали будинок у власність після смерті їхнього батька у порядку спадкування, подавши заяви про прийняття спадщини. [PERSON] запропонувала продати будинок та поділити гроші, або щоб та з сестер, яка буде користуватись будинком, сплатила двом іншим сестрам вартість їхніх часток. На той час [PERSON] була малолітньою, тому не мала змоги вирішувати це питання самостійно. Долю будинку вирішила [PERSON] , яка заявила, що буде користуватись будинком сама. Згодом [PERSON] виселила [PERSON] та вселилась у будинок сама. На прохання [PERSON] сплатити їй 1/3 вартості будинку [PERSON] відповіла, що немає кошів, хоча на ремонт будинку кошти витрачала. [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] ніяких планів щодо ремонту будинку не обговорювала, фактично без згоди співвласників будинку самочинно здійснила перебудову будинку та ремонт, чим порушили їхні права. Судом з`ясовано, що [PERSON] є власником 1/3 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , які вона отримала у порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом від 21.04.2003\~р. про право на спадщину за законом та витягом від 16.04.2009\~р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.\~с.\~25, 26). [PERSON] є власником 1/3 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , які вона отримала у порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом від 15.02.2011\~р. про право на спадщину за законом та витягом від 12.03.2001\~р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.\~с.\~27, 28). [PERSON] успадкувала 1/3 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , які вона отримала у порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , проте свідоцтва про права на спадщину за законом на цю частку не отримала та права власності на неї не зареєструвала, що підтверджується свідоцтвом від 15.02.2011\~р. про право на спадщину за законом (а.\~с.\~27). [PERSON] почала фактично проживати у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , з 2009\~р., що підтверджується актом від 18.03.2021\~р. про встановлення факту проживання (а.\~с.\~36) та показаннями свідків [PERSON] і [PERSON] [PERSON] проживала у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , до 2001\~р., що підтверджується довідкою від 27.03.2009\~р. №\~269 Виконавчого комітету Мирославської сільської ради Бердичівського району Житомирської області (а.\~с.\~16). [PERSON] після смерті батька [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , не проживала, що нею не заперечується. Відповідно до\~статті 328\~Цивільного кодексу\~України право\~власності набувається\~на підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з частинами першою та четвертою статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України , а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити із того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019\~р. у справі № 910/17274/17 (провадження №\~12-291гс18). Із огляду на викладене за набувальною давністю може бути визнане право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26.05.2021\~р. у справі №\~214/3083/18 (провадження № 61-4186св21), від 24.06.2021\~р. у справі №\~219/49/20 (провадження №\~61-2924св21), від 23.09.2021\~р. у справі №\~206/1759/20 (провадження №\~61-9602св21). Як було з`ясовано вище, співвласниками спірного майна є [PERSON] та [PERSON] , тобто це майно має власників, які не відмовились від права власності не це майно. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання за [PERSON] права власності на вказане житло за набувальною давністю у порядку статті 344 Цивільного кодексу України, а тому відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed