Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся у суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за борговою розпискою у розмірі 28004,65 грн, а також судових витрат у справі. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 24.03.2021 між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, який було оформлено у вигляді написаної відповідачем розписки. Відповідно до розписки, відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 20 000 грн та зобов`язався повернути отриману суму коштів до 25.04.2021. Позивач неодноразово усно звертався до [PERSON] з проханням повернути грошові кошти, однак такі вимоги позивача постійно залишалися відповідачем без виконання, що призвело до порушення прав та інтересів позивача. Останній строк сплати заборгованості [PERSON] сплинув 26.04.2021, свої зобов`язання з повернення грошових коштів відповідач не виконав, борг не повернув. У зв`язку з чим, [PERSON] змушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 24.02.2023 відрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду з повідомленням (викликом) сторін. 20.03.2023 року ухвалою суду витребувано у [PERSON] оригінал боргової розписки від 24.03.2021. На виконання вказаної ухвали, 03.04.2023 позивачем надано до суду оригінал вказаної боргової розписки. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Представник позивача - адвокат Мельниченко М.С. подав до суду заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити у відсутності позивача та його представника. Зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, на адресу суду повернувся конверт з відміткою пошти «За вказаною адресою адресат відсутній». У відповідності до ст. 128 ЦПК України відповідач являється таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки поштова кореспонденція направлялася відповідачу за місцем його реєстрації. Заяв та клопотань не надав, відзиву не надіслав, про причини неявки не повідомив. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи за його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок міститься в ухвалах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. Статтею 204 ЦК України визначено принцип презумпції правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що з 24.03.2021 року [PERSON] взяв у [PERSON] позику - грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн. Відповідачем власноруч складена та підписана розписка від 24.03.2021 року, згідно з якою він зобов`язався повернути кошти до 25.04.2021 року (а.с.3). Таким чином боргова розписка, написана [PERSON] відповідає вимогам закону і породжує правові наслідки, які наступають внаслідок невиконання договору позики та умов, визначених у змісті розписки. Вище зазначена розписка складена від 24.03.2021 року повністю підтверджує як факт отримання відповідачем коштів за договором позики, так і його зобов`язання повернути ці кошти до 25.04.2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики позивач надав суду оригінал розписки відповідача від 24.03.221 року. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що наявність оригіналу розписки в позивача свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачем по договору позики від 24.03.2021 року. Таким чином, судом встановлені порушення відповідачем обов`язків, що витікають з договірних відносин за договором позики і тому заборгованість за договором позики від 24.03.2021 року підлягає стягненню з [PERSON] у примусовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченому у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Проценти за користування позикою підлягають стягненню за весь період користування грошовими коштами. Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2018 року (справа № 686/21857/16-ц, провадження № 61-27509св18). Позивач просить стягнути з відповідача основний борг у розмірі 20 000,00 грн., 3% річних від простроченої суми заборгованості, яка становить 1 073,42 грн. та інфляційне збільшення у розмірі 6 931,23 грн. Суд приймає розрахунок позивача щодо 3% річних від простроченої суми заборгованості та інфляційних витрат як такий, що відповідає вимогам закону. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що позивач надав належні та допустимі докази існування між ним та [PERSON] зобов`язальних правовідносин, невиконання зобов`язання відповідачем, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частина 1 ст.133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн, які в разі задоволення позову підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved