Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] про стягнення суми авансу за попереднім договором, стягнення штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат, а також стягнення збитків та моральної шкоди, що зумовлені невиконанням попереднього договору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19.09.2019 року між ним, [PERSON] та [PERSON] (далі Відповідач) було укладено попередній договір купівлі-продажу (далі Попередній договір) 14/100 частини домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до умов такого договору Відповідач зобов`язався у строк до 01.02.2020 року укласти основний договір купівлі продажу вказаного майна. За домовленістю сторін, до укладання Основного договору позивач сплатив готівкою відповідачу в якості авансу 75\~000 грн. 00 коп., що еквівалентно 3\~000 (три тисячі) доларів США 00 центів. Далі позивач зазначає, що після укладання попереднього договору, у той же день, відповідачем по даній справі було надано довіреність гр. [PERSON] та [PERSON] , з метою підготовки та оформлення документів для укладання основного договору. При цьому, Відповідач відразу після укладання попереднього договору надала Позивачеві ключи від вказаного об`єкту нерухомого майна, дозволивши проживати там та проводити ремонтні роботи щодо його поліпшення. Однак 24.12.2019 року всупереч умовам попереднього договору, відповідач без попередження та без повернення грошових коштів (авансу, витрат, пов`язаних з оформленням документів та витрат на утримання домоволодіння) таємно від позивача, однак, продовжуючи спілкуватися з позивачем з приводу купівлі продажу частини домоволодіння, скасувала довіреність від 19.09.2019 року. Грошові кошти, які згідно з умовами попереднього договору відповідач [PERSON] повинна була повернути, але повертати відмовляється, та наполягає на позбавленні Позивача права володіння та користування таким майном. Позивач наголошує, що через невиконання умов такого попереднього договору, йому було завдано збитків. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звертається до суду, та просить суд, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти на загальну суму 271\~584 грн. 03 коп., де: сума основного боргу у розмірі 84\~900 грн. 00 коп., штраф у розмірі 84\~900 грн. 00 коп., суму втрат від інфляції у розмірі 1019 грн. 62 коп., 3% річних у розмірі 1581 грн. 86 коп., збитки матеріальні у розмірі 89\~182 грн. 55 коп., моральну шкоду у розмірі 10\~000 грн. 00 коп. та судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2\~765 грн. 85 коп. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5\~000 грн. 00 коп. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву в якому просила відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування таких заперечень відповідач посилалася на те, що на момент укладання попереднього договору, 14/100 частини домоволодіння [ADDRESS] належали не їй особисто, а іншій особі - спадкодавцю. Саме після оформлення спадщини на таке майно, відповідач мала намір розпорядитись ним на власний розсуд, як власник. Також відповідач стверджує, що укладання основного договору не відбулось саме внаслідок поведінки позивача по справі, дії якого були спрямовані не на реальне укладання основного договору, а на те, щоб не виконати умови попереднього договору з метою стягнення з відповідача на користь позивача подвійну суму авансу. У зв`язку із чим, просить суд у задоволені позовних вимог відмовити у зв`язку з недоведеністю таких уточнених позовних вимог. Позивач [PERSON] подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що під час укладання попереднього договору відповідач не повідомила, що вона не має будь яких прав на частину домоволодіння, яка мала б бути предметом купівлі-продажу за основним договором. У зв`язку з чим, вбачається, що дії відповідача були направлені на отримання грошових коштів у розмірі 3\~000 доларів США шляхом обману та зловживання довірою. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала та просила відмовити у їх задоволені в повному обсязі. Третя особа,\~що не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору:\~ [PERSON] у відкритому судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Після оголошення перерви у розгляді справи подала до суду письмову заяву в якій зазначає про повне підтримання уточнених позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за її відсутності. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 14.02.2020 року вирішено прийняти позовну\~заяву [PERSON] \~ до\~ [PERSON] про\~визнання попереднього\~договору укладеним\~та визнання\~права власності\~на частину\~домоволодіння, до розгляду та відкрити провадження по цивільній справі. Ухвалою суду від 14.02.2020 року вирішено накласти арешт\~на 14/100 частини домоволодіння [ADDRESS] та заборонити будь яким особам вчиняти будь які дії, спрямовані на відчуження 14/100 частини домоволодіння [ADDRESS] . Протокольною ухвалою суду від 16.12.2020 року вирішено викликати та допитати в якості свідків на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та свідка на стороні відповідача: [PERSON] . Ухвалою суду від 16.12.2020 року було залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] . Ухвалою суду від 16.12.2020 року вирішено витребувати з Другої Дніпровської державної нотаріальної контори (місце знаходження: 49128, м. Дніпро, вул. Метробудівська, 1) належним чином завірену копію спадкової справи № 685/2019, реєстраційний номер 64769231 відкритої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого є [PERSON] в частині 14/100 частини домоволодіння [ADDRESS] . Ухвалою суду від 26.03.2021 року вирішено, заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту\~на 14/100 частини домоволодіння [ADDRESS] та заборони будь яким особам вчиняти будь які дії, спрямовані на відчуження 14/100 частини домоволодіння [ADDRESS] скасувати. Ухвалою суду\~від 08.06.2021\~року вирішено\~витребувати у\~Другої Дніпровської\~державної нотаріальної\~контори (місце\~знаходження:\~49128,\~м.\~Дніпро,\~вул.\~Метробудівська,\~1) оригінали матеріалів спадкової справи № 685/2019, відкритої після смерті [PERSON] , померлого [INFO] для їх дослідження безпосередньо судом у відкритому судовому засіданні, яке відбудеться 06.09.2021 року об 12.00 год. у приміщенні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (к. 225). Ухвалою суду від 08.06.2021 року вирішено витребувати у Приватного нотаріуса\~Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Занько Едуарда\~Петровича (місце знаходження: 49100, м. Дніпро, пр. Героїв, буд.12, прим.1259) належним чином засвідчену копію заяви [PERSON] від 30.04.2019 року про скасування заповіту, реєстр № 64122562 від 27.04.2019 року. Ухвалою суду від 09.11.2021 року у задоволені клопотання представника відповідача про витребування доказів по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання попереднього договору укладеним та визнання права власності на частину домоволодіння, вирішено відмовити в повному обсязі. Протокольною ухвалою суду від 01.02.2022 року визнано явку відповідача [PERSON] обов`язковою. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 19.09.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу 14/100 частини домоволодіння [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Міхєєвою Т.М (далі Попередній договір) (а.с. 13, т.1). За змістом п. 7 такого Попереднього договору відповідач задекларувала ту обставину, що вказане майно у вигляді 14/100 частини домоволодіння [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. Разом із цим, будь-яких доказів наявності речового права на зазначене майно на момент укладання такого Попереднього договору сторона відповідача суду не подала. При цьому, згідно п.1 цього попереднього договору відповідач, як продавець, зобов`язалася у строк до 01.02.2020 року продати (укласти основний договір купівлі продажу), а покупець купити 14/100 частини домоволодіння [ADDRESS] , на умовах, встановлених цим попереднім договором. Відповідно до п. 3 Попереднього договору за домовленістю сторін, до укладання цього Договору, з метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором, покупець сплатив готівкою, а продавець отримав в якості авансу 75\~000 грн. 00 коп., що еквівалентно 3\~000 доларів США 00 центів по комерційному курсу на момент укладання цього Договору. Сума авансу підлягає заліку в вартість майна, яку покупець повинен заплатити продавцю при укладанні та нотаріальному посвідченні Основного договору, а саме 75\~000 грн. 00 коп., що еквівалентно 3\~000 доларів США 00 центів. Обставина фактичної сплати означеного авансового платежу відповідачеві з боку позивача визнана всіма сторонами та під час розгляду справи не оспорювалась. Згідно п.10 Попереднього договору продавець взяв на себе зобов`язання надати покупцю та/або стороннім особам нотаріальну посвідчену довіреність для вчинення дій, що пов`язані із підготовкою правовстановлюючих документів для укладання основного договору купівлі-продажу. У разі відміни довіреності або невиконання умов цього договору продавець зобов`язується повернути покупцю у двократному розмірі аванс, отриманий за п. 3 Договору. Судом також встановлено, що після укладання попереднього договору, у той же день, відповідачем по даній справі було надано довіреність гр. [PERSON] та [PERSON] , з метою підготовки та оформлення документів для укладання основного договору, після смерті чоловіка відповідача [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] та залишив заповіт (а.с. 12, т.1). Також матеріалами справи підтверджено, що вищевказана довіреність, яка була видана на гр. [PERSON] та [PERSON] була скасована відповідачем 24.12.2019 року та грошові кошти, які надані були позивачем відповідачу не повернуті. Судовим розглядом також встановлено, що основний договір купівлі-продажу 14/100 частини домоволодіння [ADDRESS] у строк до 01.02.2020 року між сторонами укладено не було. Оскільки відповідач, отримавши грошові кошти на виконання правочину, продовжує ним користуватись, та не повертає їх позивачу, як кредитору, суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до ч.1ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1 та 2 ст.627\~ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 635 ЦК України\~попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Частиною третьої\~статті 635 ЦК України\~визначено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. В даному випадку судом встановлено, що ні у строк зазначений у попередньому договорі, ні до подання позовної заяви основний договір купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами не був укладений, дія попереднього договору закінчилася. Оскільки до моменту спливу терміну дії Попереднього договору відповідач відкликала відповідну довіреність, та на момент спливу такого Попереднього договору не набула відповідного речового права на об`єкт нерухомості, суд, враховуючи у своїй сукупності такі дії відповідача, вважає, що не укладання Основного договору відбулось саме внаслідок вини такої сторони. Враховуючи ту обставину, що основний договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна не був укладений, у\~відповідача виник обов`язок повернути позивачу отримані за попереднім договором кошти. Щодо розміру такої суми отриманих за попереднім договором коштів, суд вказує про наступне. Згідно зі\~статтею 524 ЦК України\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Так само відповідно до частини першої\~статті 533 ЦК України\~грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом з тим частина друга статті\~524\~та частина друга статті\~533 ЦК України\~допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. До аналогічних висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року по справі № 6-284цс17. Оскільки позивачка передала аванс у розмірі 75\~000 грн. 00 коп., що еквівалентно 3\~000 доларів США 00 центів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга\~статті 533 ЦК України, оскільки грошове зобов`язання триває, офіційний курс гривні до долара США змінився. З огляду на викладене, встановивши, що у передбачений попереднім договором строк сторони не уклали договору купівлі-продажу, враховуючи умови укладеного попереднього договору та положення\~статті 533 ЦК України, суд доходить висновку про стягнення суми боргу, відповідно до умов попереднього договору та положень цієї норми, еквівалентну 3 000 доларів США в межах позовних вимог. Стосовно вимог про стягнення суми штрафу, суд зазначає про таке. Як вказувалось вище, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором (абзац 1 ч. 1 ст. 635 ЦК України). Суд зазначає, що попередній договір є одним з різновидів цивільних договорів, а тому йому властиві всі родові ознаки договорів. При цьому для попереднього договору, поряд з іншими його умовами, мають бути визначені ті, які є суттєвими для основного договору. Тобто у попередньому договорі, крім основного зобов`язання, може бути передбачена відповідальність сторін з того чи іншого питання, зокрема за неналежне виконання зобов`язання у виді штрафних санкцій. Водночас відповідно до положень частини третьої статті 635 ЦК України припиняються зобов`язання сторін укласти основний договір, що унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення у набувача права власності на майно. Проте припинення зобов`язання за попереднім договором не звільняє сторін від відповідальності, зокрема, передбаченої умовами попереднього договору, за порушення, вчинене під час його дії. За змістом статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання За загальним правилом, неустойка встановлюється для забезпечення позитивних зобов`язань, які передбачають вчинення певних дій (передача речі, сплата грошових коштів та ін.). Сутність негативних зобов`язань полягає в тому, що предметом виконання є утримання від дій, і зобов`язання виконується протягом усього часу його існування. Негативні зобов`язання можуть бути забезпечені тільки за допомогою штрафу, адже після порушення такого зобов`язання необхідність стимулювати його виконання шляхом нарахування пені, як це може мати місце при позитивних зобов`язаннях, не призведе до очікуваного результату, тобто його виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (абзац 1 ч. 2 ст. 551 ЦК України). В даному випадку сторони у п.10 попереднього договору досягли взаємної домовленості про те, що продавець надає покупцю та/або стороннім особам нотаріально посвідчену довіреність вищевказаних дій. У разі відміни довіреності або невиконання умов цього договору продавець зобов`язується повернути покупцю у двократному розмірі аванс, отриманий за п. 3 Договору. Таким чином, сторони фактично встановили розмір штрафу, який дорівнює розміру авансу, за вчинення відповідачем дій, наслідком яких є порушення його істотних умов, зокрема відміни довіреності протягом строку дії Попереднього договору. З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частин першої-третьої статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідальність особи, яка порушила зобов`язання, наступає за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо особа доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання, така особа є невинуватою (частина перша, друга\~статті 614 ЦК України). З огляду\~на викладене,\~суд,\~встановивши,\~що відповідач\~порушила умови\~попереднього договору\~щодо необхідності\~укладення основного\~договору у\~строк до 01.02.2020 року, скасувавши вказану довіреність 24.12.2019\~року,доходить висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі\~100%\~суми сплаченого\~авансу в сумі 804 881,70 грн. за вчинення таких дій є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення із відповідача на користь позивача 3 % річних від простроченої суми, суд виходив із наступного. Відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Встановивши, що свій обов`язок повернути аванс позивачці відповідачка не виконала, суд стягує в межах заявлених позовних вимог з останньої 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1 581 грн. 86 коп. Щодо стягнення із відповідача на користь позивача суми втрат від інфляції, суд зазначає про наступне. Відповідно до вимог частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, у тому числі, з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення. За змістом\~статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»\~індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Проте оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма\~ЦК України\~щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Оскільки в даному випадку грошове зобов`язання, за попереднім договором було визначене в еквіваленті до іноземної валюти, тому позов в частині стягнення інфляційних витрат з відповідача задоволенню не підлягає, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на законі. Стосовно стягнення збитків через невиконання умов попереднього договору суд вказує на наступне. Так, у справі № 6-158цс12 Верховний Суд України виклав правовий висновок про те, що відповідно до частин четвертої, п`ятої\~статті 653 ЦК України\~сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або\~розірванням договору. У справі № 6-75цс13 Верховний Суд України виклав правовий висновок про те, що однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої\~статті 651 ЦК України). Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. В даному випадку позивач наголошуючи на необхідності стягнення збитків, вказував що останні уявляють собою його витрати на невід`ємні поліпшення (ремонтні роботи), що здійснені ним у 14/100 частини домоволодіння [ADDRESS] до моменту укладання сторонами основного договору, утримання такого майна та підготовку документів для укладання основного договору. Суд вказує,\~що під\~збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ) або доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Суд вказує, що право у особи на ремонт та утримання речі є похідним від наявного права користування чи права власності на такий об`єкт, в силу вимог ст.ст. 776, 319, 322 ЦК України. В даному випадку позивач не набув у користування або власність 14/100 частини домоволодіння [ADDRESS] . Так само будь-яких достатніх, належних та допустимих доказів того, що відповідач надавала згоду на проведення ремонтних робіт у вказаному приміщенні позивачеві, а також вчинення дій щодо його утримання,\~матеріали справи не містять, як не містять і умови попереднього договору положень щодо права позивача на проведення означеного виду робіт та здійснення дій з приводу утримання такого майна. Відтак ремонтні роботи та дії з утримання були виконані позивачем на об`єкті нерухомого майна без дозволу його власника, та без отримання будь-якого речового права на таке майно, у зв`язку з чим суд вважає, що поведінка позивача в даному випадку не підпадає під критерій розумності, і його витрати в даному випадку не охоплюються дією правового інституту, який регламентує стягнення збитків, оскільки такі витрати здійснені без належних на це правових підстав, а не внаслідок порушення прав позивача. Так само суду не доведено здійснення у заявлених позивачем розмірах витрат на підготовку документів до укладання Основного договору, у зв`язку із чим суд також відмовляє в задоволені позову в цій частині. Окремо суд зазначає, що в даному випадку не мають правого значення для суду покази вищевказаних свідків, оскільки зміст показів останніх хоч і підтверджує вчинення певних дій та витрат з боку позивача стосовно підготовки до укладання основного договору, здійснення ним утримання та ремонту майна, однак вони не можуть бути допустимими та належними доказами стосовно розміру таких витрат та наявності у позивача правових підстав для їх вчинення. Щодо стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд вказує на наступне. За змістом\~статті 611 ЦК України\~моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Правовим наслідком ухилення сторони від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, є відшкодування збитків, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства\~\~(частина друга\~статі 635 ЦК України). Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема, якщо право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~Конституції України\~або випливає із її положень; у випадках передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.\~\~ Правовідносини, що виникли між сторонами за умовами\~попереднього договору, відповідно до якого сторони домовилися про укладення основного договору - купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна у вигляді 14/100 частини домоволодіння [ADDRESS] , за своїм змістом не є правовідносинами до яких підлягають застосуванню положення\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~та\~статті 23\~ЦК України або іншого спеціального нормативно-правового акту, оскільки він укладався між двома фізичними особами. Так само, умовами самого попереднього договору не передбачено право його сторін на відшкодування моральної шкоди. Відтак, в суду відсутні правові підстави для стягнення в даному випадку із відповідача моральної шкоди, оскільки таке відшкодування не встановлено ані попереднім договором, та не передбачено законом для даного виду правовідносин. Підсумовуючи все вищенаведене, суд доходить\~висновку про\~наявність правових\~підстав лише\~для часткового\~задоволення позовних\~вимог,\~та стягнення\~із відповідача\~на користь\~позивача суму\~авансового платежу\~у розмірі\~84\~900\~грн.\~00\~коп.,\~суму штрафу\~в розмірі\~84\~900\~грн.\~00\~коп.,\~3%\~річних у\~розмірі 1\~581\~грн.\~86\~коп.,\~а всього\~разом \~171\~381\~(сто\~сімдесят одна\~тисяча триста\~вісімдесят одна)\~грн.\~86\~коп.,\~а в\~ частині позовних вимог щодо стягнення суми втрат від інфляції у розмірі 1 019 грн. 62 коп., матеріальних збитків у розмірі 89\~182 грн. 55 коп. та моральної шкоди у розмірі 10\~000 грн. 00 коп. відмовляє з наведених вище підстав. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Щодо стягнення витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд виходив з наступного. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі- Закону) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. З матеріалів\~справи вбачається,\~що 07.09.2020\~року між\~позивачем,[PERSON] , та адвокатом Сахончик Ольгою Олександрівною, був укладений Договір про надання правової допомоги (а.с. 101, т.1). За умовами цього договору адвокат надав клієнту правову допомогу, у вигляді письмових та усних консультацій з питань цивільного, цивільно-процесуального, господарського, кримінального судочинства, а також представництва в суді, у тому числі під час розгляду справ в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, та виходячи із засад розумності, беручи до уваги загальний обсяг складених представником позивача процесуальних документів, кількості та тривалості судових засідань за її участі, суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційна до розміру позовних вимог 6 100 грн. 00 коп. судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги при розгляді справи в суді. Щодо стягнення судового збору, суд зазначає про таке. Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі\~\~915 (дев`ятсот п`ятнадцять) грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial