Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

В січні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договорами позики № 19102018 від 19.10.2018 р. та № 16122018 від 16.12.2018 р. в розмірі 1200,00 грн. та 3 % річних в розмірі 36 693,00 грн., а разом 1 237 693,00 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 19.10.2018 року до [PERSON] звернулась його знайома [PERSON] посилаючись на своє скрутне становище, попросила позичити їй 500 000, 00 грн. із строком повернення в один місяць, а саме до 19 листопада 2018 року. З огляду на те, що Позивач добре знав та довіряв Відповідачу погодився позичити їй вказані гроші (кошти). Таким чином 19.10.2018 року [PERSON] особисто передав відповідачці 500 000,00 грн., що підтверджується відповідним договором позики № 19102018 від 19.10.2018 року. 20.11.2018 року [PERSON] звернулась до Позивача та зазначила, що на даний час вона не зможе повернути так як чекає повернення вкладених грошей у бізнес структуру. Попросила в усному порядку зачекати декілька місяців. 16.12.2018 року відповідачка повторно звернулась з проханням до Позивача надати їй у позику 700 000, 00 грн. з повернення відповідної суми до 16.01.2019 року. [PERSON] підписав з [PERSON] договір позики № 16122018 від 16.12.2018 року, де відповідно договору ним була надані грошові кошти, сума позики становила 700 000,00 грн. та строк повернення позики становив до 16.01.2019 року. Після спливу строку повернення грошових коштів, а саме останнім днем повернення грошових коштів по договору позики від 16.01.2019 р. [PERSON] звернувся до відповідача з проханням поверненням запозичених коштів, як по договору № 1 так і по договору № 2, однак відповідачем не було повернуті грошові кошти за договорами. Провадження у справі відкрито ухвалою від 19.02.2020 р. з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження. 03.02.2021 року протокольною ухвалою залучено до участі в справі як третю особу [PERSON] . У червні 2021 року відповідачем подано до суду письмові пояснення, в яких позовні вимоги визнала в повному обсязі, вказавши, що вона борг повністю визнає та підтверджує факт отримання коштів. У листопаді 2021 року позивачем подані додаткові пояснення, в яких зазначив, що [PERSON] вважає, що його права будуть порушені під час розгляду вказаної справи. Із вказаним твердженням, сторона Позивача категорично не погоджується з огляду на наступне. Як вбачається із п. 1.1. Договору позики № 19102018 від 19 жовтня 2018 року, укладеного між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник), Позикодавець передав у власність Позичальникові грошові кошти у розмірі, визначеному даним договором, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві грошові кошти в розмірі, на умовах та в строк встановлений Договором. Відповідно до п. 2.1. Договору сума позики становить 500 000 (п`ятсот) гривень 00 коп. Днем надання позики вважається день фактичної передачі грошових коштів Позичальнику, яка відбудеться в день укладення цього Договору. Підписання Сторонами даного Договору є засвідченням факту передачі грошових коштів від Позикодавця до Позичальника (п. п. 3,2 , 3.3. Договору). Вказаний Договір, або окремі його положення не визнавалися в судовому порядку недійсними. Те саме стосується Договору позики №16122018 від 16 грудня 2018 року, укладеного між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник), за яким Позикодавець передав у власність Позичальникові грошові кошти у розмірі 700 000 (сімсот тисяч) гривень, 00 коп., а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві грошові кошти в розмірі, на умовах та в строк встановлений Договором. ( п. 1.1., п.2.1. Договору). Таким чином, Договір позики №19102018 від 19 жовтня 2018 року та Договір позики №16122018 від 16 грудня 2018 року, укладені між Позивачем та Відповідачем скріплені підписами Сторін, тому правовий спір стосується прав та обов`язків саме [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою від 22.06.2022 р. залучено до участі в справу як третю особу [PERSON] . До початку судового засідання позивач надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи відповідно до вимог закону, в судове засідання повторно не з`явився, в матеріалах справи міститься заява, в якій позовні позов визнала, проти задоволення позову не заперечувала.Наслідки визнання позову їй відомі. Просила розглядати справу за її відсутності. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачкою був укладений договір позики № 19102018, за яким позивач 19.10.2018 р. передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 500 000 грн. із строком повернення до 19.11.2018 року. 16.12.2018 року між позивачем та відповідачкою був укладений ще один договір позики № 16122018, за яким позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 700 000 грн. з кінцевим терміном повернення до 16.01.2019 року. На підтвердження позики позивачем наданий суду оригінал договору позики № 19102018 від 19.10.2018 р., та оригінал договору позики № 16122018 від 16.12.2018 р., які містяться в матеріалах справи. У суду відсутні підстави ставити під сумнів оригінали вищевказаних боргових документів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач визнала та підтвердила факт отримання коштів. Однак, станом на день розгляду справи, борг позивачу [PERSON] не повернула, а відтак, право позивача підлягає захисту у судовому порядку. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач у встановлений договорами позики строк грошові кошти на суму 1 200 00,00 грн. не повернула. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - згідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, які завжди висуваються. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій борг, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом або не слідує із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України встановлено, що, якщо в зобов`язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На спростування доказів позивача відповідачкою не надано доказів про погашення суми боргу. Суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення суми позики за договорами позики, а відтак про їх задоволення. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачки трьох відсотки річних за безпідставне використання його коштів згідно договору позики № 16122018 від 16.12.2018р. та № 19102018 від 19.10.2018 р. то дані вимоги також підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Згідно із ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що кошти за договором позики від 19 жовтня 2018 року відповідачка повинна була повернути в строк до 19 листопада 2018 року включно, за договором позики від 16 грудня 2018 року до 16 січня 2018 року то з 19 листопада 2018 року та 16 січня 2019 року відповідачка є такою, що прострочила виконання грошового зобов`язання, що є підставою для стягнення з відповідачки трьох відсотків річних за безпідставне використання коштів позивача. Суд погоджується з наведеним позивачем у позовній заяві розрахунком трьох відсотків річних на суму боргу 37 693,00 грн., за договором позики № 19102018 за період 19.11.2018 р. по 09.01.2020 р., що складає 17 096 грн., за договором позики № 16122018 за період 16.01.2019 р. по 09.01.2020 р., що складає 20 597 грн., а разом - 37 693,00 грн. На підставі ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Враховуючи те, що відповідачка визнала заборгованість, а позивачем надано суду оригінали боргових документів відповідача то, таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що заборгованість за договорами позики відповідачки перед позивачем на час розгляду справи складає 1 200 00,00 грн. та 37 693,00 грн. 3 % річних. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що позов є обґрунтованим, його вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 10 510 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved