Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 22.02.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем було укладено договір №11120870000 про надання споживчого кредиту в сумі 144876,00 грн на строк до 21.02.2018 зі сплатою 17,5% річних. Оскільки відповідач не виконувала взяті на себе зобов`язання, рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2009 року з відповідача та поручителя [PERSON] було стягнуто 152 435,71 грн. Рішення суду не виконане. 16.01.2020 відповідно до результатів відкритих торгів між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ "ФК "ДНІПРОФІНАНСГРУП" було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договором про надання спаживчого кредиту №11120870000 від 22.02.2007. Боржників було повідомлено про заміну кредитора та направлена вимога про погашення заборгованості. У зв`язку з невиконанням боржником грошового зобов`язання, позивач має право на отримання сум відповідно до ст. 625 ЦК України. Просить стягнути з відповідача три проценти річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання з врахуванням індексу інфляції у розмірі 80 684,57 грн. Від відповідача відзив на позов не надходив. В судове засідання сторони не викликались. Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлялась про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подала, крім того, позивач не надав заперечень проти заочного вирішення справи. 26 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі. Її розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 15 лютого 2023 року позовну заяву залишено без руху. 13 березня 2023 року надійшла уточнена позовна заява. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 22 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11120870000. Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2009 року по справі 2-1669/09 позовні вимоги АКІБ «УкрСиббанк» задоволені та стягнуто солідарно з [PERSON] і її поручителя за договором кредиту - [PERSON] на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 152435,71 грн. Рішення набрало законної сили. Згідно з ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. На підставі рішення суду стягувачем було отримано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] заборгованості, який пред`явлено до примусового виконання. Постановою державного виконавця від 31.01.2011 вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу. 16 січня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК ДНІПРОФІНАНСГРУП» укладено договір № 2130/К про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК ДНІПРОФІНАНСГРУП» отримало право вимоги до боржників за кредитним договором №11120870000 від 22.02.2007. Жодних доказів, які б підтверджували ту обставину, що станом на 21.11.2022 [PERSON] та [PERSON] у повному обсязі виконали рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.11.2009 р. та повернули кредитору чи його правонаступнику встановлену даним рішенням суму заборгованості у розмірі 152435,71 грн, матеріали справи не містять. Позивач направляв боржнику повідомлення від 20.01.2020 про відступлення прав вимоги та досудові вимоги від 03 лютого 2020 та від 17.03.2020 про погашення заборгованості за кредитним договором. За невиконання зобов`язань за договором позивачем здійснено нарахування 3% річних на кредитну заборгованість, встановлену рішенням суду в сумі 152435,71 грн за період з 21.11.2019 по 21.11.2022 в розмірі 13731,74 грн та інфляційних втрат в розмірі 66952,83 грн. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. За змістом положень статей 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено судом, право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №11120870000 від 22.02.2007 перейшло до позивача. Із змісту ст.175 ЦПК України слідує, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. А тому звернення з даним позовом лише до одного із солідарних боржників, з яких стягнута заборгованість за рішенням суду, не суперечить чинному законодавству. У частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором, підтвердженого судовим рішенням. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постановах Верховного Суду від 16.10.2019 у справі 640/13352/15, від 14.04.2021 у справі №641/1208/19. Отже, положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Суд звертає увагу, що підставою даного позову є власне невиконання зобов`язання на підставі рішення суду, а не невиконання зобов`язань відповідно до кредитного договору. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум, за увесь час прострочення.Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Отже, з ухваленням рішення про стягнення боргу від 23 листопада 2009 року зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося. Відтак, кредитор (його правонаступник) має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. Оскільки законом встановлено обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу із урахуванням рівня інфляції та 3% річних від простроченої суми за увесь час прострочення виконання ним свого грошового зобов`язання, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає у кредитора за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, тобто до моменту сплати ним всієї суми боргу та проведення повного розрахунку. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у судовому рішенні, в даному випадку - 152435,71 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не виконала свої зобов`язання щодо виконання рішення суду, внаслідок чого заборгованість не зменшилась, а грошові кошти знецінюються внаслідок інфляційних процесів, а тому суд погоджується з розрахунком позивача, а саме що за прострочення виконання відповідачем рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.11.2009 року збитки від інфляції ТОВ «Фінансова компанія "ДНІПРОФІНАНСГРУП" за період з 21.11.2019 по 21.11.2022- складають 66952,83 грн; 3 % річних за вказаний період - 13731,74 грн. Частиною першою ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідач не скористалась своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174, 191 ЦПК України, відзив на позов та будь-яких доказів на спростування позовних вимог та розміру нарахованих сум інфляційних втрат та 3% річних не надала. Відповідачем не подано до суду жодного доказу на підтвердження того, що вона виконала грошове зобов`язання, встановлене рішенням суду. Отже обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження при розгляді справи. Оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат у заявлених позивачем розмірах є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

Outcome: approved