Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

В грудні 2022 представник позивача Смоляр Є.І. , яка діє в інтересах позивача [PERSON] , звернулась в суд з позовом до Володимирської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, який обґрунтовує тим, що по [ADDRESS] проживали дід та баба позивача - [PERSON] і [PERSON] . Право власності на вказаний житловий будинок за дідом позивача було визнано згідно рішення Нарсуду І-ої дільниці від 10 грудня 1946 року. 18.01.1950 дід позивача склав заповіт, згідно якого половину будинку він заповів своїй дружині [PERSON] і двом неповнолітнім на той час дітям - [PERSON] ,1938 року народження та [PERSON] , 1940 року народження. Друга половина будинку належала бабі позивача [PERSON] , оскільки вказаний будинок був придбаний у період шлюбу. Після смерті діда позивача відкрилась спадщина за заповітом на усе належне йому на праві приватної власності майно, в тому числі на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS] , яку в рівних частках прийняли його дружина [PERSON] та дочки [PERSON] і [PERSON] , тобто по 1/6 частки житлового будинку, як такі, що постійно проживали з покійним на час відкриття спадщини. 05.06.1954 року баба позивача [PERSON] належну їй 1/2 частку домоволодіння відчужила згідно договору купівлі-продажу [PERSON] , власником якої на даний час являється [PERSON] , який отримав дану частку у спадщину. Тітка позивача [PERSON] , яка успадкувала 1/6 частку спірного будинку померла [INFO] , після смерті якої спадщину прийняла її мати і баба позивача - [PERSON] , оскільки вступила у фактичне володіння спадковим майном, оскільки постійно проживала в даному будинку. За життя [PERSON] спадкових прав на дану частку після смерті дочки не оформила, так як [INFO] померла. Після її смерті відкрилась спадщина за законом на належну їй 2/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS] , яку, згідно вимог ЦК УРСР в редакції 1963 року прийняла її дочка та матір позивача - [PERSON] , оскільки була зареєстрована та постійно проживала у даному будинку. [INFO] матір позивача померла, після смерті якої відкрилась спадщина за законом на усе належне їй на праві приватної власності майно, в тому числі на 1/2 частки зазначеного вище будинковолодіння, яке померла фактично прийняла, але за життя не оформила своїх спадкових прав. Представник позивача зазначає, що позивач [PERSON] являється єдиною дитиною у сім`ї батьків, а отже належить до першої черги спадкоємців за законом і має право на спадкування майна, що належало його покійній матері, оскільки був зареєстрований та постійно проживав з нею у спірному домоволодінні. На даний час у позивача виникла необхідність в оформленні спадщини після смерті матері, проте приватним нотаріусом Володимир-Волинського нотаріального округу Волинської області Велемчаницею А.І. у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт прийняття ним спадщини та через відсутність правовстановлюючих документів на успадковане ним майно. Факт прийняття позивачем спадщини після смерті його матері не підтверджується, оскільки у них різні прізвища. Прізвище позивача зазначено [PERSON] , а прізвище його покійної матері зазначено [PERSON] , у зв`язку з чим, на думку нотаріуса не підтверджує факту прийняття позивачем спадщини після смерті матері. У зв`язку з викладеним, просить встановити факт родинних відносин, а саме, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 22.12.2022 на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 17.01.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат Смоляр Є.І., повноваження якої містяться в матеріалах справи не з`явились, представник позивача подала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, однак подав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Враховуючи те, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та таким, що необхідно задовольнити. Щодо позовних вимог про встановлення факту родинних відносин, суд зазначає таке. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом викладений в ч.1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п.1постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 7 вказаною постанови передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Згідно листа Верховного суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. До заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися такі документи та докази: 1) докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); 2) довідки органів реєстрації актів цивільного стану (далі - РАЦС) про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; 3) пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . 05 грудня 2022 позивач подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті його матері, проте, як вбачається з постанови приватного нотаріуса Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Велимчаниці А.І. від 05.12.2022 №398/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно [PERSON] через відсутність документів, що підтверджуються факт прийняття спадщини та у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та рекомендовано звернутися до суду із позовом. Як вбачається з копії тимчасового посвідчення що підтверджує особу громадянина України, прізвище матері позивача зазначено [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , матір`ю позивача [PERSON] зазначено [PERSON] . Крім цього, прізвище матері позивача [PERSON] також зазначено у Витягу з Держреєсту про державну реєстрацію шлюбу від 01.11.2022 № 00037367364, а також копією будинкової книги, які містяться в матеріалах справи. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що прізвище матері позивача, яка померла [INFO] зазначено [PERSON] Приймаючи до уваги підтвердження обставин існування родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON] , а також те, що встановлення юридичного факту має значення для охорони прав та інтересів позивача, оскільки останній позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити вказаний факт з метою оформлення спадкових прав, суд приходить до висновку про необхідність встановити факт того, що позивач [PERSON] є рідним сином [PERSON] , яка померла [INFO] задовольнивши його позовні вимоги в цій частині. Щодо позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно, суд зазначає таке. Відповідно доч.1ст.1218,ч.ч.1,2ст.1220ЦК України внаслідок смерті особи відкривається спадщина,до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Судом встановлено, що по [ADDRESS] проживали дід та баба позивача - [PERSON] і [PERSON] . Зазначене будинковолодіння належало [PERSON] , що стверджується рішенням Нарсуду І-ої дільниці від 10 грудня 1946 року. 18.01.1950 дід позивача [PERSON] склав заповіт, згідно якого половину будинку він заповів своїй дружині [PERSON] і двом неповнолітнім на той час дітям - [PERSON] ,1938 року народження та [PERSON] , 1940 року народження. Друга половина будинку належала бабі позивача [PERSON] , оскільки вказаний будинок був придбаний у період шлюбу. Після смерті діда позивача відкрилась спадщина за заповітом на усе належне йому на праві приватної власності майно, в тому числі на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS] , яку в рівних частках прийняли його дружина [PERSON] та дочки [PERSON] і [PERSON] , тобто по 1/6 частки житлового будинку, як такі, що постійно проживали з покійним на час відкриття спадщини, що стверджується ухвалою судової колегії в цивільних справах Волинського обласного Суду від 20.09.1950 року у справі № 33-481. Даною ухвалою також стверджується те, що друга половина будинку належала бабі позивача [PERSON] , оскільки він був придбаний в період перебування у шлюбі. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 05.06.1954 року, баба позивача [PERSON] належну їй 1/2 частку домоволодіння відчужила [PERSON] , власником якої на даний час являється [PERSON] , який отримав дану частку у спадщину, що стверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.03.2013 року та витягом з Державного реєстру права на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.03.2013 року № 1550870. Згідно відповіді начальника Володимирського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області №1496/21.1-094-26 від 05.11.2022, [PERSON] , яка успадкувала 1/6 частку спірного будинку померла [INFO] Судом встановлено, що після її смерті спадщину прийняла її мати і баба позивача - [PERSON] , оскільки вступила у фактичне володіння спадковим майном, оскільки постійно проживала в даному будинку. Як вбачається з матеріалів справи, за життя [PERSON] спадкових прав на дану частку після смерті дочки не оформила, так як [INFO] померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина за законом на належну їй 2/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS] , яку, згідно вимог ЦК УРСР в редакції 1963 року прийняла її дочка та матір позивача - [PERSON] , оскільки була зареєстрована та постійно проживала у даному будинку. Згідно довідки начальника відділу управління містобудування, архітектури та комунальних ресурсів № 21 від 02.11.2022, відповідно до рішення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради депутатів трудящих від 16.03.1971 року № 69, вулиці Колійовій у місті Володимирі присвоєно назву вулиця імені Івана Кожедуба. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав нотаріальному органові за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] матір позивача [PERSON] померла, після смерті якої відкрилась спадщина за законом на усе належне їй на праві приватної власності майно, в тому числі на 1/2 частки зазначеного вище будинковолодіння, яке померла фактично прийняла, але за життя не оформила своїх спадкових прав. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] являється єдиною дитиною у сім`ї батьків, а отже належить до першої черги спадкоємців за законом і має право на спадкування майна, що належало його покійній матері, оскільки був зареєстрований та постійно проживав з нею у спірному домоволодінні, що стверджується копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] та копією будинкової книги. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст.1217ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст.1222 ЦК України). Відповідно до чч.1,3,5ст.1268ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1297ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Велемчаниці А.І., позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом місля смерті його матері [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Припиняється право власності, зокрема, у разі смерті власника (п. 11 ч. 1ст. 346 ЦК України). Згідно зі ст.392ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року). Верховний Суд України у постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в п.23 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки позивач є спадкоємцем за законом вищевказаного спадкового майна, однак не може оформити свої спадкові права, тому його права підлягають захисту в судовому порядку шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно. Оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, законними, а тому підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved