Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), третя особа: [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. Позивач зазначив, що маючи намір отримати спадок, який залишився після смерті батька, а також здійснити реалізацію права власності на житло, стало відомо, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт на його частину квартири. Постановою №71/6 Червонозаводського відділу державної виконавчої служби від 24.09.2007 р. було відкрите виконавче провадження відповідно до виконавчого листа №2-2480 від 18.09.2007 р. про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 180,00 грн. Листом Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові №34836/21/2Д від 02.11.2021 повідомлено, що було зареєстровано виконавче провадження №6104929 за Червонозаводським ВДВС м.Харкова ГПУЮ у Харківській області з примусового виконання виконавчого листа від 18.09.2007 р. №2-2480. Згідно відомостей АСВП провадження було відкрито 24.09.2007р., а 31.03.2014 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження в порядку п.10 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження». Виконавчі провадження №6106336 та №6104929 знищено, за терміном зберігання. Зазначив, що повністю погасив заборгованість і третя особа [PERSON] претензій не має. Просив зняти арешт з квартири [ADDRESS] , який було накладено в межах виконавчого провадження № 6104929, посилаючись на те, що виконавче провадження закінчене та відсутнє. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача Східного міжрегіонального управління юстиції м.Харкова Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив не надав. В судове засідання третя особа [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається наявність обтяження щодо нерухомого майна, яке належить [PERSON] : номер запису про обтяження 11260297 ; дата, час державної реєстрації: 07.06.2011 року 12:13:59; державний реєстратор: Харківська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; підстава виникнення обтяження: постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: АА №937627, виданий 12.02.2009, видавник: Червонозаводський ВДВС ХМУЮ. 24 вересня 2007 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №6106336 з примусового виконання виконавчого листа №2-2425, виданим 26.07.2007 року Червонозаводським районним судом м.Харкова, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , у розмірі 20 грн з усіх видів заробітку щомісячно. Згідно відомостей АСВП провадження було відкрито 24.09.2007, встановлено, що зареєстровано в системі одне виконавче провадження №6106336. Виконавчий документ виконавчий лист від 26.07.2007 №2-2425 Червонозаводського районного суду м.Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитни [PERSON] , [INFO] на виконанні не перебуває та не надходив повторно. Згідно перевірки відомостей АСВП по м.Харкові та Харківській області встановлено, що наявне виконавче провадження №6104929 на [PERSON] на користь [PERSON] . Перевіркою АСВП по м.Харкові та Харківської області зареєстроване виконавче провадження №6104929 за Червонозаводським ВДВС м.Харкова ГТУЮ у Харківській області з примусового виконання виконавчого листа від 18.09.2007 №2-2480 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 180 грн, щомісячно з усіх видів заробітку, яке перебувало в провадженні державного виконавця Шарапової Н.В. За ВП №6104929 боржником зазначено [PERSON] . Провадження було відкрито 24.09.2007. 12.02.2009 державним виконавцем Лобко В.С. винесена постанова про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, накладено арешт з вказівкою суми боргу 8460,00 грн. \~ \~ \~ \~31.03.2014 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження в порядку п.10 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження». Перевіркою відомостей АСВП по м.Харкові по Харківській області за боржником [PERSON] встановлено, що зареєстроване лише виконавче провадження №6104929. Відповідно до листа Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, зазначено, що відповідно до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 №2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, у зв`язку з чим, виконавче провадження було знищено. Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Арешт, що був накладений на все нерухоме майно боржника [PERSON] в межах виконавчого провадження №6104929, державним виконавцем не знято. Таким чином судом встановлено, що виконавче провадження є завершеним, оскільки факт його завершення за наслідком спливу, зокрема трирічного строку, є підставою для його знищення, виконавчі провадження, в тому числі про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій відсутні, відповідно підстави для продовження дії арешту майна позивача відсутні, оскільки арешт носить тимчасовий характер та застосовується для забезпечення виконання зобов`язань. У свою чергу, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно з приписами ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. З огляду на вищевикладене та оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та задоволення позову.

Outcome: approved