Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

13.07.2021 року ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.09.2018 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] укладено договір страхування наземного транспорту №2185/18-Т/К/01, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати [PERSON] будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Аudі А3», реєстраційний номер [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 11.10.2018 року в м.Києвї на Північному мосту сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Hyundai Veracruz», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] , автомобіля «Аudі А3», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «SUBARU Forester», реєстраційний номер [NUMBER] . Вказана ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм автомобіля «Hyundai Veracruz», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , що підтверджується постановою Деснянського районного суду м.Києва від 20.11.2018 року. Зазначено, що внаслідок ДТП транспортному засобу «Аudі А3», реєстраційний номер [NUMBER] були спричинені механічні пошкодження, а його власнику, завданий матеріальний збиток. Згідно звіту №15511 від 16.10.2018 року про визначення вартості відновлюваного ремонту, наданого ТОВ «ЕАК «Довіра», вартість відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 37784 грн. 84 коп. Проте згідно рахунку-фактури №0000051022 від 12.10.2018 року ДП «Ауді Центр Віпос» вартість відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 37736 грн. 58 коп. Вказує, що відповідно до умов договору страхування, страхового акту №006.01429018-1 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» сплатило страхове відшкодування на підставі рахунку-фактури №0000051022 від 12.10.2018 року ДП «Ауді Центр Віпос» у розмірі 37736 грн. 58 коп. Згідно даних Централізованої бази Моторно-транспортного страхового бюро України цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Hyundai Veracruz», реєстраційний номер [NUMBER] на дату ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Галицька» полісом АК/007637443. Дана СК з 02.07.2019 року позбавлена членства в МТСБУ, не здійснює виплати щодо зобов`язань згідно з укладеними договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, фактична адреса невідома. Поряд з цим, відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного суду України від 04.03.2021 року у справі №910/4720/20 потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на свою користь 37736 грн. 58 коп., як відшкодування витрат, а також судові витрати по справі. Позовні вимоги заявлені на підставі ст.ст.993, 1166, 1188, 1191 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування». Заочним рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07.12.2021 року позов задоволено повністю. Ухвалою від 19.04.2022 суд за заявою відповідача скасував заочне рішення та призначив справу до розгляду. Представник позивача ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в судове засідання не прибув, натомість подав клопотання про розгляд справи без його участі на підставі поданих доказів. Просила позов задоволити. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у заяві про перегляд заочного рішення проти позовних вимог заперечував, вказуючи, що його цивільна-правова відповідальність на дату ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Галицька» згідно полісу страхування АК/007637443. Вважає, що позбавлення ПрАТ «СК «Галицька» членства у МТСБУ з 02.07.2019 року може свідчити лише про неможливість страхової компанії здійснювати страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі з вказаної дати, а не відповідати за взятими на себе зобов`язаннями до цієї дати. Заперечення проти позовних вимог відповідач обґрунтував ст.ст.601, 1194 ЦК України, ст.32, п.39.1 ст.39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог з підстав викладених у заяві про перегляд заочного рішення. Згідно ухвали суду від 01.03.2023 року до участі у даній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено ПАТ «Страхова компанія «Галицька» та Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ). Проте, представники третіх осіб: ПрАТ «СК «Галицька» та МТСБУ в судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обґрунтування своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що 27.09.2018 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір страхування наземного транспорту №2185/18-Т/К/01, згідно якого ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати [PERSON] будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Аudі А3», реєстраційний номер [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП (а.с.6-11). Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] 11.10.2018 року о 10 год. 25 хв., керуючи автомобілем «Hyundai Veracruz», реєстраційний номер [NUMBER] по Північному мосту у напрямку пр.Бандери у м.Києві, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «SUBARU Forester», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого останній здійснив зіткнення з автомобілем «Аudі А3» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що призвело до отримання транспортними засобами механічних пошкоджень, чим порушив п.13.1 Правил дорожнього руху та скоїв правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 20.11.2018 року відповідача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Постанова не оскаржувалася та набрала законної сили 03.12.2018 року (а.с.15). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На підставі заяви [PERSON] від 11.10.2018 року, акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 11.10.2018 року, звіту про визначення вартості відновлювального ремонту №15511 від 16.10.2018 року, наданого ТОВ «ЕАК «Довіра», вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 37784 грн. 84 коп. Згідно рахунку-фактури №0000051022 від 12.10.2018 року ДП «Ауді Центр Віпос» вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 37736 грн. 58 коп. Відповідно до умов договору страхування, страхового акту №006.01429018-1 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» сплатило страхове відшкодування на підставі рахунку-фактури №0000051022 від 12.10.2018 року ДП «Ауді Центр Віпос» у розмірі 37736 грн. 58 коп. (а.с.12,14, 20-36). З`ясовано також, що згідно Централізованої бази Моторно-транспортного страхового бюро України цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Hyundai Veracruz », реєстраційний номер [NUMBER] на дату ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Галицька» полісом АК/007637443, який станом на 11.10.2018 року, тобто і на дату ДТП, був діючим (а.с.18). Вказана страхова компанія з 02.07.2019 року позбавлена членства в МТСБУ. Згідно ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала. Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV. Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон №1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди. Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону №1961-IV). Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц, провадження №14-316цс18,з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17, провадження № 14-95цс20). У зв`язку з цим, посилання у позовній заяві на те, що потерпілий має право вибору і пред`явлення позову до винної особи є його абсолютним правом є безпідставними, так як у 2018 році Велика Палата Верховного Суду відступила від раніше існуючої правової позиції Верховного Суду України й з того часу судова практика незмінна, враховує баланс інтересів усіх сторін спору. У Законі № 1961-IV наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто цей Закон спрямований насамперед на захист прав осіб, потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 цього Закону). Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована відповідальність винної особи. А тому, розглядаючи такі спори, слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика. При цьому слід мати на увазі, що відповідно до положень статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою-п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. ЦК України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга, четверта статті 14 ЦК України). Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи прав інших осіб, у спосіб, передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема у постановах: від 05 червня 2018 року (справа №910/7449/17, провадження №12-104гс18); від 04 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц, провадження №14-176цс18); від 03 жовтня 2018 року (справа №760/15471/15-ц, провадження №14-316цс18); від 19 червня 2019 року (справа №465/4621/16-к, провадження №13-24кс19); від 11 грудня 2019 року (справа №465/4287/15, провадження №14-406цс19). У пунктах 136, 137 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-ц (провадження №14-27цс21) зазначено, що ВП ВС послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №753/15214/16-ц (провадження №14-25цс20)). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Оскільки у спірних правовідносинах цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Hyundai Veracruz», реєстраційний номер [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Галицька» (поліс АК/7637443, зі строком дії до 11 грудня 2018 року), тому покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Правовідносини страховика та МТСБУ врегульовано розділом IV Закону № 1961-IV та Ліцензійними умовами провадження страхової діяльності, затвердженими розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 40 від 28 серпня 2003 року (далі - Ліцензійні умови). Статтею 39 Закону №1961-IV передбачено, що МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За положеннями цієї норми МТСБУ є самоврядною організацією її засновників (членів) та гарантом відшкодування шкоди, яка має завдання щодо: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом; управління централізованими страховими резервними фондами, що створюються при МТСБУ для забезпечення виконання покладених на нього функцій; забезпечення членства України в міжнародній системі автомобільного страхування «Зелена картка» та виконання загальновизнаних зобов`язань перед уповноваженими організаціями інших країн - членів цієї системи; збирання необхідної інформації про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності для узагальнення та внесення пропозицій щодо удосконалення механізму здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; співробітництво з уповноваженими організаціями інших країн у галузі страхування цивільно-правової відповідальності, координація обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників та/або водіїв транспортних засобів - нерезидентів у разі в`їзду їх на територію України та власників та/або водіїв транспортних засобів - резидентів - у разі їх виїзду за межі України; співробітництво з органами Міністерства внутрішніх справ України та іншими органами державної влади з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; розробка зразків страхових полісів і договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що затверджуються уповноваженим органом; надання страховикам інформації щодо страхових випадків стосовно конкретних страхувальників (частина друга статті 39 цього Закону). Визначення страхування закріплено у статті 1 Закону України «Про страхування». Здійснення страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів може відбуватись лише за умови членства страхової компанії у МТСБУ та наявності ліцензії на її здійснення, виданої відповідно до законодавства. Так, відповідно до пункту 49.1 статті 49 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності має право здійснювати страховик, який має ліцензію на здійснення даного виду страхування та є членом МТСБУ. У разі припинення страховиком членства в МТСБУ уповноважений орган зобов`язаний зупинити дію ліцензії. Ліцензування страхової діяльності з боку держави має на меті не тільки гарантування законності такої діяльності та її підконтрольності, а й забезпечення відшкодування шкоди за рахунок забезпечення, яке виникає на підставі договору страхування, зокрема договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності володільців транспортних заходів, укладеного відповідно до Закону №1961-IV та в порядку і на підставах, визначених цим Законом. Наявність статусу члена МТСБУ надає можливість страховій компанії як юридичній особі здійснювати страхову діяльність, яка насамперед полягає у взятті на себе відповідальності за іншу особу за спричинену шкоду за наслідками ДТП. Страховики можуть входити до складу МТСБУ як асоційовані та повні його члени, які мають лише право на укладення договорів міжнародного страхування (стаття 50 Закону №1961-IV). Припинення членства та виключення із членів врегульовано положеннями статті 52 Закону №1961-IV. Зокрема, пунктом 52.1 статті 52 передбачено, що членство страховика в МТСБУ припиняється в разі виключення такого страховика із членів МТСБУ або втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ. Пунктом 52.2 статті 52 встановлено, що виключення страховика із членів МТСБУ та/або позбавлення статусу повного члена МТСБУ здійснюється рішенням загальних зборів членів МТСБУ за поданням дирекції МТСБУ з таких підстав: а) подання страховиком заяви про припинення членства в МТСБУ або позбавлення статусу повного члена МТСБУ; б) відсутність у страховика ліцензії на обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності або її анулювання; в) припинення дії договору про співпрацю між МТСБУ та страховиком - членом МТСБУ згідно із законодавством; г) виключення страховика - члена МТСБУ з Державного реєстру страховиків (перестраховиків); ґ) неплатоспроможність (банкрутство) страховика - члена МТСБУ; д) ліквідація страховика - члена МТСБУ як юридичної особи; е) наявність заборгованості страховика - члена МТСБУ з оплати перестрахувальних платежів за договорами перестрахування, укладеними відповідно до вимог МТСБУ, понад шість місяців; є) порушення страховиком - членом МТСБУ вимог законодавства, положень Статуту МТСБУ, рішень органів управління МТСБУ або договору про співпрацю з МТСБУ. Підстави позбавлення страховика ліцензії зазначено в розділі 7 Ліцензійних умов. Серед цих підстав, зокрема, нездійснення страховиком страхової діяльності відповідно до виданої ліцензії протягом останніх 12 місяців. Анулювання ліцензії страхової компанії згідно з пунктом 1.8 Ліцензійних умов означає заборону на здійснення страхової діяльності після її анулювання. Відтак нездійснення страховиком страхової діяльності протягом 12 місяців є підставою для позбавлення його ліцензії на здійснення страхової діяльності, а позбавлення ліцензії з інших підстав у свою чергу є підставою для припинення страхової діяльності, що в обох випадках має наслідком виключення цього страховика зі складу членів МТСБУ (підпункт «б» пункту 52.2 статті 52 Закону № 1961-IV). За положеннями пунктів 52.4, 52.5 статті 52 Закону №1961-IV страховик у разі припинення його членства в МТСБУ втрачає право укладати будь-які договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Припинення повного членства в МТСБУ позбавляє страховика права укладати договори міжнародного страхування. Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, в абзаці третьому пункту 2.5 Положення про застосування Держфінпослуг заходів впливу (затвердженого розпорядженням Держфінпослуг від 13 листопада 2003 року №125) прямо передбачено, що в разі призупинення або анулювання ліцензії страховика заборона на здійснення страхової діяльності не поширюється на виконання зобов`язань за вже укладеними договорами. Таким чином, наслідком анулювання ліцензії страхової компанії буде неможливість укладення такою компанією нових договорів страхування, а також внесення змін до чинних, а не позбавлення її зобов`язань за існуючими договорами. Зобов`язання такої компанії за укладеними раніше договорами не припиняються, тобто виплати страхового відшкодування повинні проводитися в повному обсязі, у тому числі за рахунок страхових резервів. У випадку укладення страховою компанією договору зі страхувальником після виключення із членства в МТСБУ відповідальність за спричинену шкоду у ДТП за цим страховим договором має нести винна особа. Особа, яка укладає договір зі страховою компанією, має діяти обачливо, з огляду на доступність інформації на сайті МТСБУ, та з`ясувати, чи має така страхова компанія членство в МТСБУ. Отже, у випадку нездійснення страхової діяльності, позбавлення ліцензії та/або виключення страховика зі складу МСТБУ він зобов`язаний виконати всі договірні зобов`язання з відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності, укладеними до цього. Такий висновок викладений у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.06.2022 року у справах №489/4987/19 та №607/5938/20, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №756/953/18. За таких обставин відсутні підстави для відшкодування шкоди за рахунок відповідача як винної у ДТП особи, а тому в задоволенні даного позову слід відмовити. На підставі ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог, витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. за подання позовної заяви покладаються на позивача. Разом з тим, із позивача слід стягнути судовий збір в сумі 496,20 грн., що був сплачений відповідачем за подання заяви про перегляд заочного рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved