Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

Заявники звернулись до суду з вище вказаною заявою в якій просили розірвати шлюб між ними та встановити факт самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи заявлені вимоги вказували, що 07.08.2004 року між ними було зареєстровано шлюб під час якого у них народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх трьох років відносини заявників значно погіршились, вони втратила взаєморозуміння та повагу. З 2020 року [PERSON] не проживає однією сім`єю з [PERSON] , не спілкується з ним та не пов`язана з ним спільним побутом. В зв`язку з цим, [PERSON] змінила місце свого проживання і знялась з реєстрації з місця проживання за адресою: [ADDRESS] . З того часу вона перестала брати участь у вихованні та утриманні дітей. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . З 2020 року діти проживають спільно з батьком за його зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] . 10.04.2023 року заявники уклали договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей. Враховуючи викладене заявники просили розірвати укладений між ними шлюб в порядку ст.109 СК України. Оскільки заявниця [PERSON] самоусунулась від участі у вирішенні питання життя дітей, утримання та піклування про дітей покладено на заявника [PERSON] , який з грудня 2022 року самостійно займається вихованням та матеріальним утриманням дітей - добровільно виконує свої батьківські обов`язки, створює для дітей необхідні умови для проживання та розвитку, забезпечує їх усім необхідним. При цьому, [PERSON] не заперечує проти встановлення факту самостійного виховання заявником [PERSON] доньок, оскільки це відповідатиме інтересам дітей з огляду на те, що вона не має фізичної можливості піклуватися про дітей. Окрім цього, враховуючи необхідність встановлення статусу «одинокий батько», що дасть можливість оформити соціальну допомогу на дітей, змінити місце проживання дітей та після закінчення воєнного стану виїхати разом з дітьми за кордон без документального оформлення згоди матері, [PERSON] просив встановити факт самостійного виховання ним малолітньої [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] . Також зазначив, що встановлення факту самостійного виховання і утримання дітей [PERSON] необхідне для набуття статусу «одинокий батько», що згідно норм Податкового Кодексу України дасть йому підстави для отримання допомоги на утримання дітей в розмірі 150% від соціальної пільги, а також право на додаткову відпустку. В інший спосіб тримати статус «одинокий батько», а ніж встановлення судом даного факту, неможливо, адже законодавчого визначення цього терміну немає. Натомість, згідно усталеної практики Верховного Суду, статус «одинока матір» є тотожним статусу «одинокий батько», адже батьки, згідно норм чинного законодавства, рівні в своїх правах. В судове засіданні заявники [PERSON] та [PERSON] , а також їх представник [PERSON] не з`явились, представник подала до суду заяву про проведення судового засідання без її присутності, заявники також подали спільну заяву про проведення розгляду справи без їх присутності, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі та просить їх задовольнити. Дослідивши письмові докази суд вважає, що подана сторонами заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з огляду на таке. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що 07.08.2004 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Сокирянського районного управління юстиції Чернівецької області за актовим записом №46. Під час шлюбу у заявників народились діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 3 ст.293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно ст.109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що сторони з 2020 року не підтримують між собою шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство та разом не проживають, а тому розірвання шлюбу дійсно відповідає волі сторін. Окрім цього судом встановлено, що розірвання шлюбу не буде порушувати права дітей, які проживають та перебувають на утриманні батька, оскільки згідно договору, укладеного 09.04.2023 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу Сейдалієвим Д.С., сторони визначили з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їх життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ними права на особисте виховання дітей. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено, що неповнолітня [PERSON] та малолітня [PERSON] заявників з 2020 року повністю перебуває на самостійному вихованні та утриманні батька - [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються копією довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб від 12.04.2023 року за №1607, копією витягу з реєстру територіальної громади, копіями актів від 10.04.2023 року та 12.04.2023 року, договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 10.04.2023 року, копією довідки класних керівників навчального закладу ЗЗСО І-ІІІ ст. №1 м.Сокиряни [PERSON] та [PERSON] , довідкою сімейного лікаря КНП «Сокирянська ЦПМД» та визнаються сторонами. Враховуючи викладене, із врахуванням обґрунтування необхідності встановлення даного юридичного факту для заявника [PERSON] , суд вважає за необхідне задовольнити подану сторонами заяву в повному об`ємі.

Outcome: approved