Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

Адвокат Сакун В.В., який діє від імені та в інтересах [PERSON] , звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] є власником транспортного засобу Mazda CX-5, [NUMBER] . 04.10.2021 року автомобіль позивача знаходився на подвір`ї домоволодіння за адресою його місця проживання. У вечері біля подвір проходив чоловік жбурнув через паркан камінь, яким було пошкоджено заднє скло автомобіля. 05.10.2021 року [PERSON] вранці побачив пошкодження та продивився записи відео реєстратора, та відео реєстратора з магазину, який розташований поруч по вулиці та впізнав чоловіка, який проходив, це був [PERSON] . Тому позивач звернувся до поліції із заявою про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності, в якій просив притягнути останнього за ч.1 ст.296 КК України за його хуліганські дії. [PERSON] надав поліції всі необхідні докази, вказав на можливу особу, вказав свідків, які могли пришвидшити розгляд справи. Згідно наряду замовлення №АМП0083598 ТОВ «Альфа-М Плюс» відновлювальні роботи та матеріали внаслідок пошкодження автомобіля коштували 11650 гривень. Факт сплати за ці роботи підтверджений квитанцією №34919405 від 07.10.2021 року. Для транспортування автомобіля було витрачено пального на суму 2052,00 гривень, 1311,30 гривень, та 1138,00 гривень, а загалом 4501,30 гривень. Разом розмір матеріальної шкоди становить 16151,30 гривень. 18.10.2021 року до поліції було подано клопотання, яке зокрема містило вимоги провести слідчі дії, спрямовані на швидке розслідування. У відповіді на це клопотання отримано лист від 12.11.2021 року, яким повідомлялось про те, що заява [PERSON] було розглянуто в порядку звернення громадян та суми збитків були недостатніми для відкриття провадження за ст.194 КК України. Ухвалою слідчого судді Димитровського міського суду Донецької області від 06.12.2021 року було зобов`язано поліцію внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування в порядку ст.214 КПК України. На виконання ухвали суду було відкрито кримінальне провадження №12021052490000351 від 17.12.2021 року за ч.1 ст.194 КПК України. 28.12.2021 року позивача було визнано потерпілим. 18.02.2022 року було подано клопотання рекомендованим поштовим відправленням №8532701738340 до слідчого, яким просили активізувати розслідування та долучити докази. 26.07.2022 року було повторно подано клопотання рекомендованим поштовим відправленням №8532301592664 до слідчого, яким просили активізувати розслідування. Зазначені клопотання залишились без уваги слідчого. Жодні слідчі дії не проводяться, заходи для захисту порушених прав та інтересів позивача відповідач не проводить, що суперечить цивільним інтересам позивача, оскільки саме внаслідок бездіяльності відповідача до цього часу не було встановлено винної особи, яка пошкодила належний позивачу автомобіль. Внаслідок цього позивач втратив довіру до відповідача, та в подальшому не вбачає більше сенсу звертатися до цього правоохоронного органу, так як він не захищає суспільство та інтереси позивача, що є моральною шкодою, яку позивач оцінює у розмірі 983848,70 гривень. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 23, 1173,1174 ЦК України, просив стягнути з Державного бюджету України на користь позивача відшкодування шкоди в розмірі 1\~000\~000 гривень або застосувати ефективний спосіб захисту порушеного майнового права позивача у остаточному рішенні. 16.01.2023 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача ГУ НП в Донецькій області Гетьманенко О.П. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач зазначає, що 05.10.2021 було пошкоджено його автомобіль на суму 11 650 гривень. Переглядом відеозапису із камери спостереження, розміщеною в неподалік місця події, він упізнав особу, яка пошкодила його авто. Із вище вказаною інформацію він звернувся до поліції з проханням притягти до кримінальної відповідальності особу, яка пошкодила його авто. Дане звернення було зареєстровано до ЄО за № 8798 від 05.10.2021. У відповіді на клопотання адвоката від 18.10.2021 та після проведення перевірки зазначеної інформації начальник ВП №2 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області повідомив, що у подіях, які відбувались 05.10.2021 є ознаки злочину передбаченого, ч. 1 ст. 194 ККУ, однак сума збитків недостатня для відкриття кримінального провадження, оскільки диспозиція зазначеної статті передбачає шкоду у великих розмах, тобто від 50 000 грн. Таким чином, позивачу було запропоновано звернутись до цивільного суду з подальшим стягненням із особи, яка фігурує на відео, заподіяної йому шкоди. 06.12.2022 ухвалою Димитровського міського суду Донецької області відомості, які викладені [PERSON] та зареєстровані в ЄО від 05.10.2021 за № 8798, зобов`язано внести Єдиного реєстру досудових розслідувань. Так, 17.12.2022 відкрито кримінальне провадження № 12021052490000351 за ч. 1 ст.194 ККУ, у якому [PERSON] визнано потерпілим. Позивач вважаючи, що слідчі дії по даному провадженню не проводяться, зазначає, що «...заходи для захисту порушених прав та інтересів позивача відповідач не проводить, що суперечить цивільним інтересам позивача, оскільки саме в наслідок бездіяльності відповідача до цього часу не було встановленої винної особи, яка пошкодила належний позивачу автомобіль... , посилається на положення нормативно-правових документів, які на його думку регулюють ці правовідносини. Позивач, стверджуючи про нанесення йому моральної шкоди, вказує лише свої припущення щодо не проведення слідчих дій, при чому вину, обґрунтування розміру шкоди, причинний зв`язок між діянням відповідача та заподіянням йому шкоди не зазначає. Головне управління, у свою чергу наголошує, що за правилами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Для настання відповідальності за вказаними нормами, необхідно щоб дії правоохоронних органів у встановленому порядку були визнані незаконними. Незаконними вважаються діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Позивач вважає, що не встановлення винної особи у кримінальному провадженні відбувається в наслідок бездіяльності відповідача. При цьому, як того вимагає закон, [PERSON] у порядку глави 26 КПК України не оскаржує рішення, дії чи бездіяльність органу досудового розслідування. Зазначає, що кримінальним процесуальним законодавством визначено інший порядок розгляду скарг учасників кримінального провадження та осіб, права яких порушуються, як під час досудового розслідування, так і під час підготовчого провадження у суді. Підставою для стягнення моральної шкоди позивач визначив бездіяльність відповідача щодо виконання вимог КПК про неупереджене та швидке слідство у кримінальному проваджені, однак позивач не зазначає чи розглядалося в порядку КПК України оскарження дій, бездіяльності та рішень органу досудового розслідування у рамках кримінального провадження та не надає доказів на підтвердження його протиправної бездіяльності. Таким чином, будь-якого рішення, що набрало законної сили, про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності відповідача, позивачем суду не надано. Головне управління зауважує, що на даний час кримінальне провадження № 120210524900000351 за зверненням позивача є відкритим, досудове розслідування триває. Оскільки для виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної шкоди необхідна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства та їх посадових осіб, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Отже, позивач повинен надати докази, як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Також, представник зазначає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Вважає, що позивачем у позові крім припущень, щодо не проведення слідчих дій, не наведено жодного незаконного рішення чи дії, а також не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями Головного управління, а отже позов не підлягає задоволенню. Головне управління, крім вище вказаного, зазначає, що позивач просить стягнути кошти саме з державного бюджету України, при тому одного із відповідачів визначає - Державу Україна в особі ГУНП в Донецькій області. Положення ч. 2 ст. 19 та ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» зобов`язують поліцію діяти лише виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Нормами Закону України «Про Національну поліцію» та Положенням про Головне управління Національної поліції в Донецькій області, затвердженого наказом Національної поліції України від 06.11.2015, ГУНП в області не наділене повноваженнями виступати в судах від імені Держави України. Відсутність такого права у ГУНП в області забороняє йому діяти від імені Держави України, тобто діяти поза межами своїх повноважень. За таких обставин, відповідачем у цій категорії справ є ГУНП в Донецькій області, але ніяким чином не Держава Україна в особі ГУНП в Донецькій області. На підставі викладеного ГУНП в Донецькій області просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2022 року вищевказану цивільну справу передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2022 року відкрито провадження у даній цивільній справі, визначено проводити судовий розгляд в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Також, за клопотанням представника позивача [PERSON] адвоката Сакун О.В. визначено проводити судові засідання за участю представника позивача [PERSON] адвоката Сакун О.В. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EasyCon. Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 08.02.2023 року підготовче провадження у даній цивільній справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, від представника адвоката Сакун В.А. до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без участі сторони позивача. Представник відповідача ГУНП в Донецькій області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, відзиву на позов, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подав, тому у відповідності до ст. 223 ЦПК України суд розглянув справу без його участі. Дослідивши матеріали справи та додані до неї матеріали, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 05.10.2021 року [PERSON] звернувся до ВП №2 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом пошкодження належного йому автомобіля Mazda CX-5, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно листів ВП №2 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області вищевказана заява зареєстрована в ЄО за №8798 від 05.10.2021 року. Під час вивчення вказаного матеріалу було встановлено, що у вказаному випадку вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.194 КК України, але вказаний матеріальний збиток, який вказав [PERSON] є малозначним для порушення кримінального провадження. Відомості за вказаними подіями не були внесені до ЄРДР та матеріали було списано до справи згідно Закону України «Про звернення громадян» (а.с.20-21). Не погодившись з наданою відповіддю [PERSON] , в особі представника адвоката Сакун В.А., звернувся до слідчого судді Димитровського міського Донецької області зі скаргою, в порядку ст.303 КПК України, на бездіяльність слідчого. За результатами розгляду скарги зобов`язано уповноважену особу ВП №2 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення за обставинами, викладеними у заяві [PERSON] від 05.10.2021 року, у строки і в порядку, визначені ст.214 КПК України (а.с.22-24). 17.12.2021 року на підставі вищевказаної ухвали слідчого судді Димитровського міського суду Донецької області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021052490000351 внесено відомості про кримінальне провадження за ч.1 ст.194 КК України (а.с.25). 28.12.2021 року [PERSON] визнано потерпілим у даному кримінальному провадженні (а.с.26). 18.02.2022 року та 26.07.2022 року на адресу ВП №2 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області представником позивача адвокатом Сакун В.А. в рамках кримінального провадження №12021052490000351 направлялися клопотання, в яких представник просив активізувати слідчі дії, провести допит свідка [PERSON] , встановити інших очевидців та осіб, яким відомо про дану подію та провести їх допит як свідків, долучити до матеріалів кримінального провадження відеозаписи пошкодження автомобіля та з прилеглих територій, провести їх огляд, які, як зазначає представник позивача, залишились без уваги слідчого. У частині першій та другій\~статті 2 ЦПК України\~закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У частині першій\~статті 11 ЦПК України\~передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). У\~статті 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до пункту 9 частини другої\~статті 16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі\~статтею 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України: 1. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 2. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. 3. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоро\\я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. 4. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду див. коментар до ст. 22 ЦК України). в) Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди (Ухвала Верховного Суду України (судова колегія з цивільних справ) від 21.12.2005 р.) Суб`єктом відшкодування шкоди відповідно до коментованої статті є особа, яка її завдала. (Ухвала Верховного Суду України від 18 лютого 2004 року). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами\~статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України\~в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174 ЦК України). … необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі\~статті 1173 ЦК України.\~Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі\~статті 1174 ЦК України». Відсутність однієї із складових цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 454/192/17 (провадження № 61-14315св19), від 22 квітня\~\~2020 року у справі № 454/3206/16-ц (провадження № 61-1013 св 19), від 25 квітня 2019 року в справі № 757/25713/16-ц (провадження № 61-18012св18), від 10 січня 2018 року в справі № 454/1642/16-ц (провадження № 61-1091св17). Звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача [PERSON] адвокат Сакун В.А., посилається на ті обставини, що орган досудового розслідування самоусунувся та не проводить заходи для захисту порушених прав та інтересів позивача, що суперечить цивільним інтересам останнього, оскільки до цього часу не було встановлено винної особи, яка пошкодила належний позивачу автомобіль, та до теперішнього часу жодних процесуальних дій у вищевказаному кримінальному провадженні не відбувається, внаслідок чого позивач втратив довіру до відповідача, який не захищає суспільство та інтереси позивача, що є моральною шкодою, яку позивач оцінює у розмірі 983848,70 гривень. В позовній заяві позивач зазначає, що йому також спричинена матеріальна шкода у розмірі 16151,30 гривень, яка складається з вартості відновлюваних робіт 11650 гривень та витраченого палива для транспортування автомобіля на ремонт на суму 2052,00 гривень. Загальний розмір шкоди, яку просить стягнути позивач з Державного бюджету України, складає 1\~000 000 гривень. Проаналізувавши вищенаведені норми права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення на його користь матеріальної шкоди у розмірі 16151,30 гривень не підлягають задоволенню, оскільки таку шкоду йому спричинила невідома особа, а не відповідачі по справі, про що зазначає в позовній заяві позивач та його представник, позивач не довів, що саме відповідачі своїми діями спричинили йому матеріальну шкоду, тому відповідачі не є винними особами, які спричинили таку матеріальну шкоду, та не повинні нести цивільну відповідальність перед позивачем щодо відшкодування йому матеріальної шкоди, через відсутність складу умов, які є обов`язковими для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Також суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 983 848,70 гривень, оскільки позивач не надав суду доказів протиправної бездіяльності відповідача ГУНП, будь-якого рішення, що набрало законної сили, про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності відповідача. На теперішній час досудове розслідування за кримінальним провадженням № 120210524900000351, у якому позивач є потерпілим, триває, остаточного процесуального рішення не прийнято, позивач, з метою дотримання своїх прав, свобод і інтересів у кримінальному провадженні, у порядку глави 26 КПК України не оскаржує рішення, дії чи бездіяльність органу досудового розслідування, тому суд вважає, що його ствердження щодо протиправності бездіяльності відповідача ГУНП будується на припущеннях, які не можуть бути прийняті судом при вирішення спору по суті. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач не надав докази, як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою, доведення яких є необхідними умовами для відшкодування моральної шкоди, внаслідок чого суд відмовляє у задоволення цієї частини позовних вимог та у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed