Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом вказуючи, що на підставі наказу № 44-к від 30 серпня 2021 р. вона була прийнята на роботу на посаду викладача за строковим трудовим договором з 01 вересня 2021 р. по 30 червня 2022 р. 21.06.2022 старший інспектор відділу кадрів Спірідонова Ю.В. надіслала їй смс- повідомлення та запропонувала їй написати заяву про звільнення з роботи у зв`язку з закінченням строкового трудового договору. На підставі наказу № 17-к від 21 червня 2022 р. вона була звільнена з роботи. Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України відповідач зобов`язаний був у день її звільнення з роботи видати їй копію наказу про звільнення та письмове повідомлення про нараховані суми заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку, але відповідач не надавав ані копії наказу ані повідомлення про нараховану суму заробітної плати і компенсації. 30 червня 2022 р. на її картку у ПАТ КБ «Приватбанк» були перераховані 3770 грн. 11 коп., які вона вважає, що це заробітна плата за червень 2022 року. 13 липня 2022 р. вона була вимушена звернутися з заявою до відповідача з проханням нарахувати та виплатити їй компенсацію за невикористану щорічну відпустку у зв`язку з звільненням з роботи, але отримала відповідь за вихідним № 188 від 15.08.2022 де їй були надані роз`яснення про обчислення заробітної плати працівників освіти та порядок надання щорічної відпустки та що: «...компенсація за невикористану щорічну основну відпустку виплачуватиметься у відповідності до вказаних вище нормативно-правових актів». 16 вересня 2022 р. відповідачем на її картку були перераховані 9639 грн. 90 коп. та 28 вересня 2022 р. 4400 грн. 83 коп. без пояснення, що це за кошти. 02 жовтня 2022 р. вона знову звернулася до відповідача з проханням надати їй довідку про належну суму компенсації за невикористану щорічну відпустку у зв`язку з звільненням з роботи. 08 листопада 2022 р. вона отримала відповідь за вихідним № 273 від 02.11.2022, про те, що відсутня можливість видати на довідку про належну суму компенсації за невикористану щорічну відпустку та не виплачену у зв`язку із звільненням, по причині відсутності невиплаченої суми компенсації. Таким чином, на день пред`явлення позовної заяви до суду сума середнього заробітку, яку відповідач зобов`язаній сплатити на її користь за час затримки розрахунку з 01 липня 2022 р. по 27 вересня 2022 р. складає 33706 грн. 92 коп. Враховуючи, що останню суму 4400 грн. 83 коп. відповідач перерахував 28 вересня 2022 р., то минуло 62 робочих дня. Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з нею у зв`язку з звільненням її з роботи 30 червня 2022 р. становить 33706 грн. 92 коп.: (6523,88:12=543 грн. 66 коп. х 62=33706 грн. 92 коп., де 6523,88 грн. - розмір середньої заробітної плати за 2 останніх повних робочих місяця згідно довідки за вих. № 259 від 21.10.2022, 12 - робочих днів у травні - 8 робочих днів та червні - 4 робочих дня, 543,66 грн. - середньоденна заробітна плата, 62 - прострочених робочих дня). Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 01 липня 2022 р. по 27 вересня 2022 р. у розмірі 33706 грн. 92 коп., понесені судові витрати за сплату судового збору та витрати за надання правничої допомоги. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.12.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. Представник відповідача Чорнобай О.І. надав відзив на позовну заяву з клопотанням про поновлення строку для подання відзиву, в якому заперечуючи проти позовних вимог зазначив, що позивачка вводить суд в оману стверджуючи, що вона була прийнята на посаду викладача за строковим трудовим договором з 01.09.2021 по 30.06.2022. Позивачка, відповідно до наказу від 30.08.2021 № 44-К була прийнята на посаду викладача з погодинною оплатою праці (за сумісництвом) за строковим трудовим договором з 01.09.2021 по 30.06.2022, що також зазначено в її заяві про прийняття на роботу. Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, долученими до відзиву. Описані обставини мають істотне значення для вирішення справи, оскільки згідно Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 № 102, викладачі з погодинною оплатою праці не мають права на отримання компенсації за невикористану відпустку. Відповідно до пп.2 розділу Примітки п.14 Інструкції передбачено, що ставки погодинної оплати праці включають оплату праці за дні відпустки. Згідно п.73 даної Інструкції погодинна плата педагогічних працівників в установах зазначених в цьому розділі допускається лише при оплаті за години заміщення тимчасово відсутніх по хворобі або з інших причин вчителів, вихователів, викладачів, тощо, яке тривало не більше двох місяців, а також при оплаті працівників підприємств, організацій та установ, які залучаються до педагогічної роботи. Якщо заміщення тривало понад два місяці, то оплата праці педагогічного працівника проводиться з першого дня заміщення за всі години фактичного педагогічного навантаження в порядку передбаченому п.68 Інструкції. Згідно доданої позивачкою копії виписки по картці/розрахунку АТ КБ «Приватбанк» від 05.12.2022 вбачається, що основним місцем роботи [PERSON] є відокремлений структурний підрозділ «Вільногірський фаховий коледж Українського державного університету науки і технологій». В той же час п.82 Інструкції встановлено, що працівники підприємств, організацій і установ можуть залучатись до викладацької роботи в професійно-технічні та вищі навчальні заклади І-ІІ рівнів акредитації тільки на умовах погодинної оплати. Розмір годинної ставки визначається шляхом ділення місячної ставки на середньомісячну норму навчального навантаження (72 год). В обґрунтування поважності причин ненадання в день звільнення [PERSON] копії наказу про звільнення, а також письмового повідомлення про нараховані та виплачені їй суми при звільнення зазначає, що в день звільнення позивачка була відсутня на роботі у зв`язку з запровадженням в коледжі дистанційного режиму роботи. Згідно типової форми табеля обліку робочого часу, затвердженої наказом Держкомстату України від 05.12.2008 № 489 позначка «І» в табелі зазначається як «Інші причини неявок». До того ж в своїх заявах про прийняття на роботу та про звільнення з роботи [PERSON] не вказала свою адресу, на яку їй можливо було б направити копію наказу про звільнення та письмове повідомлення про нараховані та виплачені їй суми при звільненні. До того ж нарахування та виплата компенсації за невикористану відпустку [PERSON] за 2021-2022 рр у сумі 17491,60 грн. відбулася помилково, що встановлено комісією, якою проведено перевірку законності нарахування та виплати компенсації за невикористану відпустку викладачу-погодиннику [PERSON] за 2021-2022 рр., результати перевірки викладено в акті від 09.12.2022. Нарахування та виплата компенсації [PERSON] суперечить п.п.2 розділу Примітки п.14 Інструкції № 102, згідно якого ставки погодинної оплати праці включають оплату за дні відпустки, у зв`язку з чим викладачі з погодинною оплатою праці не мають права на отримання компенсації за невикористану щорічну відпустку. 19.01.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка зазначила, що оскільки вона працює за основним місцем роботи викладачем у Відокремленому структурному підрозділу «Вільногірський фаховий коледж Українського державного університету науки і технологій», то у відповідача вона працює за сумісництвом. Крім того, вона була прийнята на вакантну посаду викладача математики. Відповідач незаконно і безпідставно зазначив у відзиві, що їй помилково була нарахована та виплачена компенсація за невикористану щорічну відпустку як викладачу-погодиннику за 2021-2022 роки у сумі 17491 грн. 60 коп. Вважає, що акт від 03.12.2022 про встановлення факту помилкового нарахування їй компенсації за невикористану щорічну відпустку є незаконним, мотивуючи тим, що оплата праці педагогічних працівників закладів освіти проводиться відповідно до «Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти», затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 № 102, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 27.05.1993 за №56. Пунктом 73 Інструкції встановлено, що погодинна оплата педагогічних працівників допускається лише при оплаті за години заміщення тимчасово відсутніх при хворобі або з інших причин вчителів, яке тривало не більше двох місяців, а також при оплаті праці працівників підприємств, організацій, установ, які залучаються до педагогічної роботи. Якщо заміщення тривало понад два місяці, то оплата праці педагогічного працівника провадиться з першого дня заміщення за вся години фактичного педагогічного навантаження в порядку,передбаченому п. 68 Інструкції, тобто за тарифікацією. Таким чином, вважає що так як вона пропрацювала у відповідача з 01.09.2021 по 30.06.2022 - 10 місяців викладачем за сумісництвом, то має право на виплату компенсації за невикористану щорічну відпустку. Крім того, з наказом про затвердження графіків надання щорічних основних відпусток вона ознайомлена не була, що підтверджується відсутністю її підпису, що є порушенням її трудових прав. 09.02.2023 представник відповідача надав заперечення з клопотанням про поновлення строку для подання заперечення, в якому зазначив, що у відповіді на відзив позивачка знову умисно замовчує таку істотну обставину, що вона працювала як викладач з погодинною оплатою праці, що є істотною обставиною при вирішенні справи, так як ставки погодинної оплати праці включають оплату за дні відпустки. Про вказану особливість оплати праці викладачів-погодинників, з посиланням на наказ МОН від 26.09 2005 р. № 557, [PERSON] була поінформована посадовими особами коледжу, це позивачка підтверджує у своїй заяві від 14.07.2022. До того ж, [PERSON] вважає свою роботу в коледжі як заміщення тимчасово відсутніх по хворобі або з інших причин викладачів, яке тривало понад два місці, але це не відповідає дійсності, оскільки позивачка була прийнята на роботу за строковим трудовим договором з погодинною оплатою праці на умовах сумісництва. Вказана обставина відповідає фактичним обставинам справи, так як [PERSON] є працівником іншого навчального закладу та була і могла бути залучена на період навчального року для педагогічної роботи у відповідача виключно на умовах погодинної оплати праці, що підтверджується в п.82 Інструкції № 102. Позивачка безпідставно зазначає, що при оплаті праці вчителів, які працюють у двох і більше закладах освіти за сумісництвом, здійснюється виключно за тарифікацією, а у випадках, якщо оплата праці вчителів сумісників проводилась з погодинного розрахунку, їм має бути перераховано заробітну плату на умовах тарифікації за весь період роботи. Але позивачкою не надано жодних доказів того, що робота за сумісництвом у Верхньодніпровському фаховому коледжі, який є державним закладом освіти, здійснювалась нею саме у вільний від роботи час на основному місці роботи, як це передбачено ст.102 КЗпП та ст.19 ЗУ «Про оплату праці». Щодо ствердження позивачки про те, що вона не була ознайомлена з графіком надання щорічних основних відпусток і це є порушенням її трудових прав, то це повністю спростовується п.2 Порядку № 346, оскільки вона була прийнята на роботу на період з 01.09.2021 по 30.06.2022. 02.03.2023 представник відповідача надав письмові пояснення, згідно яких зазначив, що у судовому засіданні від 16.02.2023 відповідачка повідомила суду, що про невиплату компенсації за невикористану відпустку за 2021-2022 рр. їй стало відомо у день звільнення 30.06.2022. При цьому [PERSON] на наступне запитання представника відповідача не пояснила, чому дізнавшись про невиплату їй компенсації 30.06.2022, вона звернулась до суду лише 15.12.2022. Також в цьому судовому засіданні вона повідомила суду, що вважає, що працювала з оплатою праці виходячи із розміру місячної тарифної ставки викладача. Але вказана обставина не відповідає фактичним обставинам справи, про що йдеться у відзиві коледжу та запереченнях до відповіді на відзив. Згідно п.64 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 № 102 (далі - Інструкція № 102) ставки заробітної плати (посадові оклади) вчителів, викладачів, вихователів та інших педагогічних працівників виплачуються: за 3 години викладацької роботи в середньому в день (720 годин на рік): викладачам та старшим викладачам вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних постійно діючих курсів, курсів по підготовці до вступу в вищі навчальні заклади І-ІІ рівнів акредитації. У пункті 78 Інструкції № 102 встановлено, що середня місячна заробітна плата викладачам вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладів визначається шляхом множення годинної ставки викладача на встановлений йому обсяг річного навантаження і ділення цього добутку на 10 навчальних місяців. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячної ставки заробітної плати на середньомісячну норму навчального навантаження (72 години). Встановлена середньомісячна заробітна плата виплачується викладачу за роботу протягом навчального року, включаючи час роботи в період канікул, що не збігається з відпусткою. Згідно п.79 у випадках, коли викладачі відповідно до діючого законодавства або з незалежних від них причин звільняються від навчальних занять (відпустка, відрядження, тимчасова непрацездатність, відволікання учнів на сільгоспроботи, зимові канікули тощо), встановлений їм обсяг річного навантаження зменшується на 1/10 частину за кожний повний місяць відсутності на роботі або відсутності занять із зазначених. Встановлена викладачам на початку навчального року середня місячна заробітна плата в зазначених випадках зменшуватись не повинна. Години викладацької роботи, виконані викладачем протягом навчального року зверх зменшеного річного навантаження, оплачуються додатково за годинними ставками після виконання зменшеного навчального навантаження. Згідно п.89 Інструкції № 102 оплата праці викладачів вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації, які не проводять заняття з незалежних від них причин (сільгоспроботи, епідемії, несприятливі метеорологічні умови тощо) провадиться відповідно до п.77 Інструкції. Пунктом 77 Інструкції № 102 передбачено, що у випадку, коли в окремі дні (місяці) заняття не проводяться з незалежних від учителя (викладача) причин (сільгоспроботи, епідемії, несприятливі метеорологічні умови тощо), його оплата здійснюється з розрахунку заробітної плати, встановленої при тарифікації, за умови, що вчитель (викладач) виконує іншу організаційно-педагогічну роботу. При відсутності такої роботи час простою оплачується в порядку і розмірах, визначених КЗпП України. З наведених норм вбачається, що у випадку, коли у викладача, оплата праці якого здійснюється з розрахунку заробітної плати, встановленої при тарифікації, (не погодинника), з будь-яких причин відсутні навчальні заняття в робочий день, за цей день йому нараховується та виплачується заробітна плата в тому ж самому розмірі як за робочий день, в якому такий викладач проводив навчальні заняття. Тобто зберігається середня місячна заробітна плата. При цьому в табелі обліку робочого часу такому викладачу ставиться буквений код «Р», який відповідає умовному позначенню «Години роботи, передбачені колдоговором». Умовне позначення «Години роботи, передбачені колдоговором» та його буквенний код «Р», передбачені в Типовій формі №5-П «Табель обліку використання робочого часу», затвердженій наказом Держкомстату України від 05.12.2008 №489 (далі - Типова форма №5-П). Згідно п.82 Інструкції № 102 працівники підприємств, організацій і установ можуть залучатись до викладацької роботи в професійно-технічні та виші навчальні заклади І-ІІ рівнів акредитації тільки на умовах погодинної оплати. При цьому розмір годинної ставки визначається шляхом ділення місячної ставки на середньомісячну норму навчального навантаження (72 години). Оплата праці педагогічних працівників, які залучаються з інших навчальних закладів для проведення занять у професійно-технічних та вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації, провадиться на умовах, передбачених для педагогічних працівників цих закладів. Оплата за годинними ставками може провадитись тільки за їх згодою. У судовому засіданні від 16.02.2023 [PERSON] підтвердила, що самостійно написала заяву від 30.08.2021 про прийняття її на роботу в ВСП «ВФК ДДАЕУ» на посаду викладача на умовах погодинної оплати праці; самостійно написала заяву від 21.06.2021 про звільнення її з роботи в ВСП «ВФК ДДАЕУ» з посади викладача на умовах погодинної оплати праці; не заперечувала та ніколи не зверталась до ВСП «ВФК ДДАЕУ» із зверненнями про зміну форми оплати праці з погодинної на оплату за тарифікацією. З цього можна зробити висновок, що оплата праці викладача [PERSON] протягом 2021-2022 н.р. здійснювалась коледжем за ставками погодинної оплати праці, за згодою [PERSON] . З урахуванням викладених обставин вбачається, що у випадку, коли у викладача, оплата праці якого здійснюється з розрахунку погодинної оплати праці, з будь-яких причин відсутні навчальні заняття в робочий день, за цей день йому не нараховується та не виплачується заробітна плата. Тобто середня місячна заробітна плата не зберігається. Вказана обставина відрізняє викладача-погодинника від викладача, який внесений до тарифікаційного списку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на вищевказані обставини, просить позов задовольнити. Представник відповідача Чорнобай О.І. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з підстав зазначених в відзиві, запереченнях на відповідь на відзив. Вислухавши позивачку, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, факт перебування сторін у трудових правовідносинах, підтверджено копією заяви [PERSON] про прийняття її на роботу за сумісництвом з погодинною оплатою праці за строковим трудовим договором (а.с.73), копією витягу з наказу від 30.08.2021 № 44-К в.о. директора Верхньодніпровського коледжу Дніпровського державного аграрно-економічного університету Зеленого В., згідно якого [PERSON] прийнята на роботу за строковим трудовим договором з 01.09.2021 по 30.06.2022 на посаду викладача з погодинною оплатою праці (за сумісництвом) (а.с.7). Згідно із заявою [PERSON] від 21.06.2022, остання просила звільнити її з посади викладача (за сумісництвом з погодинною оплатою праці) в зв`язку з закінченням строку дії трудового договору (а.с.75). Факт звільнення позивачки з роботи підтверджується копією наказу від 21.06.2022 № 17-К в.о. директора Відокремленого структурного підрозділу «Верхньодніпровський фаховий коледж Дніпровського державного аграрно-економічного університету» Зеленого В., згідно якого [PERSON] звільнено з посади викладача з погодинною оплатою праці, на умовах сумісництва, у зв`язку з закінченням строку дії строкового трудового договору, з 30.06.2022 (а.с.76). Згідно копії наказів про оплату фактично вичитаних годин, [PERSON] оплачено кількість відпрацьованих годин помісячно, з січня 2022 р. по липень 2022 р. (а.с.77-83). З копії наказу № 1-В від 04.01.2022 «Про затвердження Графіків надання щорічної основної відпустки на 2022 рік» (а.с.83) та Графіків надання щорічної основної відпустки педагогічним працівникам за 2020-2021 робочий рік, слідує, що надання відпустки [PERSON] не планувалося (а.с.84-85,86-89). 13.07.2022 [PERSON] зверталась до т.в.о. директора ВСП «ВФК ДДАЕУ» Спіріднової Ю.В. з заявою про виплату компенсації за невикористану щорічні відпустку за робочий рік 01.09.2021 - 30.06.2022 та надання пояснень про причини неотримання нею грошової компенсації (а.с.9), 15.08.2022 в.о.директора Зелений В. надав роз`яснення щодо порядку виплати компенсації за невикористану щорічну основну відпустку (а.с.10). Відповідно до виписок з АТ КБ «Приватбанк» від 05.12.2022 - 16.09.2022 на картку позивачки було перераховано 9639,90 грн. та 28.09.2022 р. перераховано 9030,09 (а.с.11,12) Відповідно до довідки № 259 від 21.10.2022 та довідки про доходи № 8 від 19.01.2023 наданих відповідачем, [PERSON] дійсно працювала в Відокремленому структурному підрозділі «Верхньодніпровський фаховий коледж Дніпровського державного аграрно-економічного університету» на посаді викладача за строковим трудовим договором, з погодинною оплатою праці на умовах сумісництва, за два останніх повних робочих місяці розмір заробітної плати становить 6523,88 грн. (а.с.15,52) Для проведення перевірки законності та виплати компенсації за невикористану відпустку за 2021-2022 н.р. викладачу з погодинною оплатою праці (за сумісництвом) [PERSON] наказом № 151-о від 07.12.2022 створена комісія з працівників ВСП «Верхньодніпровський фаховий коледжу ДДАЕУ» (а.с.98). Даною комісією встановлено факт помилкового нарахування та виплати суми компенсації за невикористану відпустку у розмірі 17491,60 грн., оскільки згідно п.п.2 розділу Примітки п.14 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затверджено наказом МОУ від 15.04.1993 № 102 передбачено, що ставки погодинної оплати праці включають оплату за дні відпустки, у зв`язку з чим викладачі з погодинною оплатою праці не мають права на отримання компенсації за невикористану щорічну відпустку, що викладено в акті від 09.12.2022 (а.с.99). Відповідно до довідки №17 від 19.01.2023 загальна сума нарахованої компенсації [PERSON] за невикористану відпустку становить 17491,60 грн., а сума компенсації за невикористану відпустку, яка помилково виплачена на картковий рахунок [PERSON] становить 14080,73 грн. (а.с.53) Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, за положеннями ст.117 КЗпП України, обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.1995 № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного суду України від 21 січня 2015 року № 6-195цс14 та № 6-2912цс16 від 18.01.2017 р. В постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13 Верховний Суд України дійшов висновку, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пп.2 розділу Примітки п.14 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 № 102, ставки погодинної оплати праці включають оплату праці за дні відпустки. Відповідно до п.73 вказаної Інструкції, погодинна оплата педагогічних працівників в установах, зазначених у цьому розділі, допускається лише при оплаті за години заміщення тимчасово відсутніх вчителів, вихователів, викладачів тощо, яке тривало не більше двох місяців, а також при оплаті працівників підприємств, організацій та установ, які залучаються для педагогічної роботи, якщо заміщення тривало понад два місяці, то оплата праці педагогічного працівника провадиться з першого дня заміщення за всі години фактичного педагогічного навантаження в порядку передбаченому п. 68 цієї Інструкції. Відповідно до п.82 Інструкції встановлено, що працівники підприємств, організацій і установ можуть залучатись до викладацької роботи в професійно-технічні та вищі навчальні заклади І-ІІ рівнів акредитації тільки на умовах погодинної оплати. Розмір годинної ставки визначається шляхом ділення місячної ставки на середньомісячну норму навчального навантаження (72 год). Оплата праці педагогічних працівників, які залучаються з інших навчальних закладів для проведення занять у професійно-технічних та вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації, провадиться на умовах, передбачених для педагогічних працівників цих закладів. Оплата за годинними ставками може провадитись тільки за їх згодою. Згідно із ч.1 ст.127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Позивачка заявила клопотання про поновлення строку звернення до суду, мотивуючи тим, що строк нею пропущено з поважних причин, зважаючи на те, що відповідач письмово не повідомив її в день звільнення про суми, що належали їй до виплати при звільненні, і вона була вимушена неодноразово звертатись до нього з заявою про здійснення їй нарахувань та виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку та надати довідку про належні їй суми виплат при звільненні, в чому їй було відмовлено. Однак, в судовому засіданні встановлено, що предметом спору у даній справі є суми середнього заробітку позивачки за період затримки розрахунку при звільненні, однак суми компенсації за невикористану відпустку, з невчасною виплатою яких позивачка пов`язує своє право вимоги, їй були виплачені відповідачем 16.09.2022 та 28.09.2022, а про відсутність сум, належних їй до виплати при звільнені позивачка поінформована листом відповідача від 02.11.2022, який, за її твердженнями, отримала 08.11.2022 (а.с.14), з даним позовом до суду позивачка звернулася 15.12.2022, тобто в межах строків, встановлених ч.2 ст.233 КЗпП України, а відтак підстави для поновлення вказаного строку відсутні. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] з 01.09.2021 працювала у Відокремленому структурному підрозділі «Верхньодніпровський фаховий коледж Дніпровського державного аграрно-економічного університету» на посаді викладача з погодинною оплатою праці (за сумісництвом) за строковим трудовим договором. 30.06.2022, на підставі її заяви від 21.06.2022, позивачка була звільнена із займаної посади у зв`язку з закінченням строку дії договору. В цей же день відповідачем позиваці була виплачена заробітна плата за червень 2022 р., а 16.09.2022 та 28.09.2022 відповідачем позиваці були перераховані кошти компенсації за невикористану відпустку в розмірі 9639,90 грн. та 4400,83 грн., однак враховуючи, що згідно п.п.2 розділу Примітки п.14 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затверджено наказом МОУ від 15.04.1993 № 102 ставки погодинної оплати праці включають оплату за дні відпустки, а оплата праці позивачки здійснювалася відповідачем саме за цією формою оплати праці, що дає суду підстави для висновку, що доводи відповідача щодо помилковості нарахування та виплати позивачці вказаних сум компенсації є обґрунтованими. При таких обставинах, оскільки заробітна плата позивачці виплачена відповідачем у день звільнення, а компенсація за невикористану відпустку виплачена помилково, то підстави для отримання позивачкою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні, а відтак у задоволенні заявлених вимог слід відмовити. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати у виді сплаченого судового збору та витрати на правничу допомогу слід покласти на позивачку. На підставі ст.ст.116, 117, 233 КЗпП та

Outcome: dismissed