Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

01.02.2022 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] її батьками є [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] народила дівчинку, за шість днів перебування у пологовому будинку мати не цікавилась дитиною, станом її здоров`я, не робила спроб доглядати за дитиною. До матері дитини періодично приходив батько дитини, під час візитів перебував у стані алкогольного сп`яніння, мав соціально-неблагополучний вигляд, жодного разу він не приносив ні речей, ні засобів гігієни, ні продуктів харчування для матері та дитини. 11.05.2021 року мати дитини самостійно покинула акушерське відділення. 09.06.2021 року дитина була влаштована до КЗ "Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини" Дніпропетровської обласної ради на повне державне утримання терміном на шість місяців. Під час перебування дитини у комунальному закладі ні мати, ні батько, ніхто з будь-яких близьких родичів жодного разу не відвідували, не цікавились станом її здоров`я, не виявили до неї батьківської турботи та піклування, ніякої допомоги не надавали. Посилаючись на зазначене, позивач просив позбавити відповідачів батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , стягнути з кожного з відповідачів аліменти у розмірі 1/2 частки зі всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на користь державного закладу, опікуна, піклувальника, прийомних батьків чи батьків-вихователів, де буде виховуватись дитина [PERSON] , [INFO] , до їх повноліття. Ухвалою суду від 16.02.2022 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження, із призначення підготовчого судового засідання. Відповідачам надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї. Ухвалою суду від 26.10.2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідачі належним чином викликались до суду, однак у судове засідання не з`явились, причини неявки до суду не повідомили, письмових заяв чи клопотань не надали. Правом на подання відзиву на позов не скористались. Через це суд, спираючись на норми ст. 247, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалив заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 14.05.2021 року, актовий запис № 419. Відповідно до повідомлення державного закладу "Спеціалізована багатопрофільна лікарня № 1" в акушерському відділені 05.05.2021 року о 08 годині 01 хвилину [PERSON] народила дівчинку, за шість днів перебування у пологовому будинку мати не цікавилась дитиною, станом її здоров`я, не робила спроб доглядати за дитиною. У неї немає власного одягу, одягу для дитини, засобів догляду, має соціально-неблагополучний зовнішній вигляд та соціально-небезпечну хворобу. До матері дитини періодично приходив батько дитини, під час візитів перебував у стані алкогольного сп`яніння, мав соціально-неблагополучний вигляд, жодного разу він не приносив ні речей, ні засобів гігієни, ні продуктів харчування для матері та дитини. 05.05.2021 року [PERSON] було запропоновано поселитись разом з дитиною до КЗСЗ "Центр соціальної підтримки дітей та сімей "Мамине щастя" ДМР. 11.05.2021 року мати дитини самостійно покинула акушерське відділення. 07.06.2021 року [PERSON] повинна була заселитися з дитиною до КЗСЗ "Центр соціальної підтримки дітей та сімей "Мамине щастя" ДМР, але до закладу не з`явилася, її місцезнаходження не відоме, дитина залишилась перебувати у лікувальному закладі. Відповідно до розпорядження голови адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради № 136-р від 09.06.2021 року дитину [PERSON] , [INFO] , з 11.06.2021 року за заявою батьків, було влаштовано до КЗ "Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини" Дніпропетровської обласної ради на повне державне утримання терміном на шість місяців для належного проживання та розвитку дитини. Під час перебування дитини у комунальному закладі ні мати, ні батько, ніхто з будь-яких близьких родичів жодного разу не відвідували, не цікавились станом здоров`я дитини, не виявили до неї батьківської турботи та піклування, ніякої допомоги не надавали. Відповідно до висновку Адміністрації Шевченківського району ДМР від 14.01.2022 року № 4/3-3, доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно дитини - [PERSON] , [INFO] . Будь-яких доказів на спростування вимог позивача відповідачами суду не надано. У відповідності до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 цього Кодексу відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 156 СК України неповнолітні батьки мають такі ж права та обов`язки щодо дитини, як і повнолітні батьки, і можуть здійснювати їх самостійно. Відповідно до вимог п.2 ч. 1 ст. 164, ст. 165 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав, має, зокрема, особа, в сім`ї якої проживає дитина. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (Конвенція ООН про права дитини) про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У відповідності до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України). Відповідно до частини другої статті 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно з вимогами ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд приходить до висновку про доведеність факту ухилення відповідачів [PERSON] та [PERSON] , від виконання своїх батьківських обов`язків відносно їх доньки - [PERSON] , [INFO] , свідомого нехтування ними своїми батьківськими обов`язками відносно дитини, тому вимоги позивача про позбавлення відповідачів батьківських прав підлягають задоволенню, що відповідає інтересам дитини та захистить її права. Щодо стягнення з відповідачів аліментів у розмірі 1/2 частки зі всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, суд зазначає наступне. Оскільки судом встановлено, що відповідачі ухиляються від надання матеріальної допомоги на утримання дитини, з урахуванням відсутності у суду інформації про знаходження на утриманні у відповідачів інших осіб та наявності перешкод для надання матеріальної допомоги на утримання дітей за станом здоров`я, чому не надано спростування, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивача, а саме, про стягнення з відповідачів аліментів у розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на користь державного закладу, опікуна, піклувальника, прийомних батьків чи батьків-вихователів, де будуть виховуватись дитина [PERSON] , [INFO] , до її повноліття. Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial