Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом, уточнившив подальшому позовні вимоги, в якому просить визнати незаконним та скасувати п.19 ухвали Львівської міської ради №2131 від 17.02.2022 «Про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,0247 га по [ADDRESS] ». В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що розпорядженням №526 від 09.05.1955 виконкомом Львівської міської ради за будинком [ADDRESS] була закріплена земельна ділянка площею 450 м?. Ухвалою судового засідання Залізничного районного суду м. Львова від 17.07.1997 була затверджена мирова угода між батьками позивача з приводу права власності на будинок та встановлення порядку користування земельною ділянкою, при цьому на цей час позивачка вже була співвласником 4/10 частини цього будинку. Згідно вказаної мирової угоди її батьки стали співвласниками по 6/25 частин будинку кожен. Крім того, її батькові [PERSON] перейшла в користування земельна ділянка площею 125,6 м?, матері 102,2 м? та їй 152 м?. На відведеній земельній ділянці батько побудував ще один житловий будинок, якому присвоєно №3 . Отже, на одній земельній ділянці без встановлення меж земельної ділянки розташувались два житлові будинки. В 2000 році [PERSON] на підставі договору дарування стала власником житлового будинку [ADDRESS] та 6/25 частин будинку №5 по цій ж вулиці . 17.02.2022 ухвалою Львівської міської ради №2131 [PERSON] для обслуговування будинку №3 передано на праві власності земельну ділянку площею 0,0247 га. Підставою для такої ухвали було рішення узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів від 29.06.2021, яка встановила межу між двома будинками, позначену на плані земельної ділянки по лінії «Г-А», яка розділила земельні ділянки по половині. Однак відповідачем не враховано, що узгоджувальна комісія, встановивши межу земельної ділянки по лінії «Г-А», вийшла за межі своїх повноважень. Вона, як співвласник 19/25 будинку [ADDRESS] має право користуватися земельною ділянкою відповідно до її частки, а такою ухвалою вона такої можливості позбавлена і без рішення суду у неї вилучена частина земельної ділянки. Враховуючи наведене, просила позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львовавід 04 серпня 2022 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львовавід 17 січня 2023 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з підстав наведених у позовній заяві, просили таку задовольнити. Додатково пояснили, що Львівська міська рада, погоджуючись із рішенням узгоджувальної земельної комісії, яка встановила межу на земельній ділянці по лінії «Г-А», закріпленій за будинком [ADDRESS] , розділивши земельну ділянку навпіл, перевищила свої повноваження та фактично частково без рішення суду, з пропуском строку давності частково скасувала розпорядження виконкому Львівської міської ради №526 від 09.05.1955 «Про закріплення за будинком [ADDRESS] земельної ділянки площею 450 м?», фактично всупереч вимозі п.10 ст. 149 Земельного кодексу України вилучила з користування частину земельної ділянки, чим позбавила позивачку, як співвласника 19/25 частин у будинковолодінні права користування вилученою часткою. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив, покликаючись на те, що порядок користування земельною ділянкою, визначений в ухвалі судового засідання Залізничного районного суду м. Львова від 17.06.1997, суд не може брати до уваги, оскільки після укладення мирової угоди, жодна із сторін не вчинювала дій для її реалізації. [PERSON] та [PERSON] за час свого життя, як і [PERSON] не звертались до уповноважених органів для встановлення меж земельної ділянки та отримання державного акта, що встановлено судовими рішеннями. Зазначив, що сам по собі факт неузгодження позивачем меж земельної ділянки [PERSON] , під час оформлення технічної документації із землеустрою, за відсутності належних доказів порушення межі та площі земельної ділянки не є належною та достатньою підставою для визнання п.19 ухвали Львівської міської ради №2131 від 17.02.2022 незаконним. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи у судовому засіданні зазначив, що [PERSON] є власницею житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 128,7 кв.м, та власницею 6/25 частин житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є власницею 19/25 житлового будинку [ADDRESS] . Житлові будинки знаходяться на земельній ділянці площею 514,6 кв.м. В 2000-х роках [PERSON] було самовільно збудовано на спільній земельній ділянці літню кухню, позначеною літерою «Б» та переобладнано приміщення 1-12/7,4 кв.м. та 1-13/7,1 кв.м. у житлові. Позивачем не надано жодних доказів, що відповідачем при прийнятті оспорюваної ухвали чи третьою особою при подачі документів було порушено чинне законодавство України, як і не надано правовстановлюючих документів, що дозволяли б говорити, що вона є землевласником чи землекористувачем земельної ділянки, в тих межах в яких вона була надана [PERSON] . Окрім цього, [PERSON] з метою отримання земельної ділянки для обслуговування власного житлового будинку, у відповідності до чинного законодавства України та згідно до усієї необхідної процедури, звернулась до органу місцевого самоврядування, який вправі розпоряджатись землями, що є власністю громади міста Львова, після чого Львівською міською радою було прийнято законне рішення про затвердження технічної документації та передачу у власність третій особі земельної ділянки. Отже, спірні землі були власністю громади міста Львова в особі Львівської міської ради, яка мала безумовне право розпоряджатись нею, визначити та розподіляти право користування нею. Беручи до уваги, що позивач не має правовстановлюючих документів на дані земельні ділянки, та враховуючи, що ухвала суду від 17.06.1997 не може братись судом до уваги в частині користування земельною ділянкою, а усі обставини, на які покликається позивач уже досліджувались судом в інших цивільних спорах та були спростовані, усе зазначене у позовній заяві не вказує на незаконність Ухвали Львівської міської ради №2131 від 17.02.2022. Відтак, у зв`язку з вищенаведеним просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 17.06.1997 року затверджено мирову угоду між колишніми співвласниками будинковолодіння №5 , щодо порядку користування земельною ділянкою площею 514,6 кв.м.. Згідно мирової угоди порядок користування земельною ділянкою було встановлено між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] /а.с.17-19/. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №100086438 будинок [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] - 6/25 частини, [PERSON] - 19/25 частин /а.с.85/. Згідно із договором дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Окіс І.С. та зареєстрованого в реєстрі за №1918, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар житловий будинок по [ADDRESS] /а.с. 76 зворотня сторона, 77/. Відповідно до Витягу з протоколу №5 засідання узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів від 29.06.2021 узгоджувальна комісія для вирішення земельних спорів Львівської міської ради,

Outcome: dismissed