Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до[PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 жовтня 2022 року о 22 годині 10 хвилин в м.Миколаїв по вул. Центральній на перехресті з вул. Спаськавідбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mercedes-Benz Actros 2545, номерний знак [NUMBER] з напівпричепом до нього Krone, номерний знак [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , якийне врахував дорожню обстановку, не впевнився в безпеці свого маневру, об`їжджаючи справа транспортний засіб Daewoo Lanos, номерний знак [NUMBER] , допустив з ним зіткнення, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2022 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Посилаючись на те, що діями відповідача позивачу завдано матеріальну шкоду у розмірі 49796 грн. 51 к., що підтверджується звітом про оцінку № 076/10-22 від 07 листопада 2022 року, виконаного ФОП « [PERSON] », зазначаючи, що страховою компанією шкода не відшкодована, представник позивача прохав стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 49796 грн. 51 к., витрати на оплату послуг експерта у розмірі 4500 грн., витрати на оплату судового збору. Ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області Кологривої Т.М. від 19 січня 2023 року по справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 лютого 2023 року до участі у справі залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - СГ ТАС. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у свою відсутність та підтримав заявлені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву, у якій вказав на те, що 23 жовтня 2022 року відбулася ДТП за участю позивача [PERSON] , який керував автомобілем Daewoo Lanos, позовні вимоги не визнав, вказав, що відшкодування шкоди повинна здійснювати страхова компанія, справу прохав розглядати у його відсутність. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - СГ ТАС в судове засідання не з`явився, письмових пояснень по справі не надав. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, судом встановлено, що 23 жовтня 2022 року о 22 годині 10 хвилин в м. Нова Одеса по вул. Центральній на перехресті з вул. Спаська, [PERSON] керував транспортним засобом Mercedes-Benz Actros 2545, номерний знак [NUMBER] з напівпричепом до нього Krone, номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку, не впевнився в безпеці свого маневру, об`їжджаючи справа транспортний засіб Daewoo Lanos, номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] , допустив з ним зіткнення, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Право власності на пошкоджений транспортний засіб Daewoo Lanos, номерний знак [NUMBER] належить [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Постановою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2022 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 850 грн. За статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, до яких відноситься також право володіння. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду (ч.3 ст. 397 ЦК України). Згідно ст. 396 Цивільного Кодексу України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Отже, виходячи із ст. 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Пунктом 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (див. висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14). Факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної автомобілю, яким керувала особа під час ДТП. Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20. З огляду на вказане, встановивши, що [PERSON] управляв транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, суд дійшов висновку, що він правомірно володів цим майном, а тому має право на відшкодування завданої шкоди. Згідно висновку за Звітом № 076/10-22 від 07 листопада 2022 року про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Daewoo Lanos, номерний знак [NUMBER] , вартість матеріального збитку становить 49796 грн. 51 к. Разом з цим, частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Разом з тим, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - Моторне (транспортне) страхове бюро України) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1. статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За правилами статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Основними завданнями МТСБУ є зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (пункт 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника транспортного засобу Mercedes-Benz Actros 2545, номерний знак [NUMBER] була застрахована у СГ ТАС на період з 13 січня 2022 року по 12 січня 2023 року, тобто на момент вчинення ДТП, на підставі страхового поліса серії № 207677312. Враховуючи викладене, та сталу позицію Верховного Суду, суд вважає, що обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди покладається на страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на Моторне (транспортне) страхове бюро України). Між тим, вимог про виплату страхового відшкодування позивач до СГ ТАС не заявляв, заяви про виплату такого відшкодування не подавав, представник позивача у підготовчому судовому засіданні відмовився після роз`яснення судом його права на залучення до участі у справі в якості відповідача страхової компанії СГ ТАС від реалізації такого права, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог, пред`явлених лише до відповідача як учасника ДТП. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви.

Outcome: dismissed