Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

В позові йдеться про те, що 11 серпня 2020 року між сторонами було укладено шлюб. Спільне життя з відповідачем по справі на протязі останніх років сімейного життя, поступово погіршилось, що в кінцевому\~результаті призвело\~до фактичного\~припинення між\~ними шлюбних\~відносин.\~Кожен з\~них має\~діаметрально протилежні\~погляди на\~шлюб,\~сім`ю.\~Їх спільне\~життя стало\~неможливим та\~нестерпним із-за\~різних характерів\~та поглядів\~на сімейне\~життя та\~ведення спільного\~господарства.\~На протязі\~останніх років\~сторони проживають\~окремо,\~спільне господарство\~не ведуть.\~Їх сім`я\~фактично розпалась,\~шлюб існує\~тільки формально,\~примирення неможливе.Зважаючи на зазначені обставини, позивачка просить розірвати шлюб між ними. Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилася, однак її представник адвокат Кульчицький Ростислав Романович, подав в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, та його довірительки. Також зазначив, що на задоволенні позовних вимог наполягають. Відповідач, також в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, так як не має змоги вчасно прибути на нього з Словацької республіки. Із позовною заявою ознайомлений. Викладенні у ній вимоги визнає в повному обсязі, та просить суд задовольнити їх. Не заперечив проти винесення рішення в підготовчому судовому засіданні. Текст заяви складений з його слів і йому зрозуміло. Правові наслідки задоволення цієї заяви йому відомі і заперечень у нього не викликають. Просив приєднати дану заяву до матеріалів справи. Зважаючи на наведене, суд розглянув справу без участі сторін на підставі наявних у ній доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та зважаючи на те, що відповідач проти позову не заперечив, суд визнає, що позов підлягає задоволенню, в тому числі й з підстав, передбачених ч. 4 ст. 200 ЦПК України, виходячи з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. По справі встановлено, що 11 серпня 2020 року Великоберезнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 31. Дана обставина стверджується виданим свідоцтвом про шлюб від 11.08.2020 р. серії [NUMBER] . На даний час сторони у справі не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного господарства. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, оскільки остання не бажає зберегти шлюб та на примирення не згідна, на розірванні шлюбу наполягає та просить строк на примирення не надавати. Відповідач є громадянином Словацької республіки, що підтверджується паспортом серії [NUMBER] від 04.07.2019. Згідно з ч.1 ст. 497 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. П.1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», встановлено, що особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Відповідно до ч.1 ст.60\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно рекомендації Пленуму Верховного Суду України, викладених у\~постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», від 21 грудня 2007 року № 11, Верховний Суд України зазначає, що в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає на Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими\~статтею 110 Цивільного процесуального кодексу України. На час розгляду даної справи судом - це норми ст.ст.\~27, 28 ЦПК України. Таким чином, розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, а також шлюбу іноземців між собою в Україні здійснюється за законом України. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу, зазначаючи місце її проживання та відповідача на території України. Відповідно до положень ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Статтею 56\~Сімейного кодексу\~України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.ст. 81 ч.1, 82 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім`ї за встановлених обставин не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам позивача. Враховуючи обставини, які склалися між сторонами у вказаному випадку, на думку суду, позовні вимоги [PERSON] , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи наведені у позові обставини, які не заперечувалися відповідачем, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін. Отже, позов підлягає задоволенню, а укладений між сторонами шлюб розірванню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, проте позивачем не заявлено відповідної позовної вимоги, тому суд вважає понесені позивачем судові витрати віднести на рахунок позивача.

Outcome: approved