Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

Позивач, в інтересах якої діє [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] третя особа: орган опіки та піклування Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної про позбавлення батьківських прав, мотивуючи тим, що 19 вересня 2009 року між сторонами було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя народився - син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з Відповідачем не склалося, рішенням Корсунь- Шевченківського суду Черкаської області від 05.06.2012 року шлюб - розірвано, з того часу Відповідач не бачив дитину ні разу та жодного бажання та цікавості щодо дитини не виявляв. Так як і вся його рідня від самого народження дитини. Батько від самого початку не визнавав сина своєю дитиною. Мав агресивну поведінку, про що було звернення у 2012 році до поліції з метою угамування «дебоширської» поведінки по відношенню до Позивача із дитиною. Звернення було подано через відділ поліції, від так через лінію 102 не був зафіксований. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавився успіхами у садочку та наразі у школі, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечував та не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти - як наслідок, створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача та за підтримки вітчима [PERSON] , [INFO] . Дитина знаходиться на повному утриманні матері та вітчима. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків. У зв`язку з цим, Позивач звернулась до психолога з проханням провести психологічне обстеження щодо визначення особистого ставлення до батьків, метою якого було - з`ясувати особливості міжособистісної взаємодії в межах сімейної системи та вивчити психоемоційний стан [PERSON] , ступеню прихильності дитини до всіх членів родини. Як вбачається з Висновку, неповнолітній [PERSON] , жодним чином не пам`ятає свого біологічного батька та називає батьком вітчима [PERSON] , який і є прикладом гідного чоловіка для дитини. Також слід зазначити, що біологічний батько дитини не проявляв інтересу до дитини ні тоді, коли та перебувала за місцем реєстрації, ні з моменту переїзду дитини разом із матір`ю до Києва, де дитина відвідувала школу №159 та відвідує і до тепер в онлайн форматі, згідно виданої довідки від 05.09.2022 року, адже з настанням війни сім`я переїхала до Німеччини, де наразі проживає і до тепер. Дитина за місцем фактичного проживання: [ADDRESS] відвідує школу, про що значиться у довідці. Також адміністрація школи №159 надала довідку про те, що біологічний батько дитини жодним чином не цікавився та не приймав участі у розвитку дитини. За роки навчання у школі №159 м. Києва, батько не дзвонив, не приїздив та жодним чином не мав бажання налагодити спілкування із дитиною. Щодо умов проживання дитини у Німеччині, Позивачем додаються фото\-копії кімнати у якій проживає неповнолітній [PERSON] разом із братом від першого шлюбу вітчима [PERSON] . Позивач від 2019 року перебуває у стабільному шлюбі з [PERSON] , який також має дітей від першого шлюбу, [PERSON] 2007 року народження, [PERSON] 2012 року народження та [PERSON] 2015 року народження. У позові позивачка просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . В судове засідання представник позивачки надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Представник служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації просив розглянти справу без його участі, позов підтримав. Представник органу опіки та піклування Корсунь - Шевченківської міської ради просив розглянути справу без його участі та прийняти рішення на розсуд суду Так як були підстави для розгляду справи без участі сторін, суд ухвалив слухати справу без фіксації процесу технічними засобами на підставі ст. 247 ч.2 ЦПК України. Відповідач викликаний належним чином поштою, до суду не з`явився, причини неявки суд не повідомив, заперечень на позов не надав. Під час судового засідання були вивчені наступні матеріали справи : -Копія паспорту Позивача (а.с. 8-9) -Довідка місця реєстрації позивача (а.с.10) -Копія рішення про розірвання шлюбу (а.с.11-12) -Копія свідоцтва про народження дитини (а.с.13) -Копія посвідчення [NUMBER] та [NUMBER] (а.с.14-15) -Посвідчення багатодітних батьків (а.с.16-17) -Копія Висновку психологічного обстеження (а.с.18-19) -Копія довідки (характеристики) зі школи про відсутність біологічного батька (а.с.24) -Фото-копії умов проживання дитини (а.с. 25-28). -Копія довідки про підтвердження місця навчання у Німеччині (а.с.29,30) -Інформація з Державного реєстру речових прав (а.с.63-64) -Дозвіл на тимчасове проживання позивачки та дитини в Німеччині (а.с.68,70) -Довідка щодо надання допомоги на утримання (а.с.72-73) -Довідка склад сімї відповідача (а.с.75) -Характеристика відповідача (а.с.76) -Висновок органу опіки та піклування Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації (а.с.109) На підставі ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. - Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун ... Згідно роз`яснень, викладених в п. 15 Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27,02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов`язані вживати усіх необхідних законодавчих т а інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування. з боку батьків.. Відповідно до ст.150 ч.2 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.152 ч.1 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Приймаючи вказане рішення суд виходив в першу чергу з інтересів дитини, яка має невід`ємне право на охорону життя та здоров`я, на матеріальне забезпечення яке б дозволяло дитині в повній мірі розвиватися духовно та фізично. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі на підставі документів, що містяться в матеріалах справи та інших доказів вивчених у судовому засіданні. Вивчені докази по справі свідчать проте, що з 2012 року позивачка та відповідач однією сім`єю не проживають. В продовж останніх років, батько малолітньої дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина та її матеріального забезпечення, не піклується про її розвиток. Залишивши в позивачки малолітню дитину, відповідач життям свого сина не цікавиться, за останні роки жодного разу сина не відвідав. Тому суд приходить до висновку, що відповідач належним чином не виконував своїх обов`язків щодо піклування про здоров`я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 19 Конвенції про права дитини,ст. 150 ч.2,152 ч.1,164 ч.1 п.2 СК України,ст.ст.263-265 ЦПК України, суд

Outcome: approved