Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

У липні 2022 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних на здійснення ліквідації Акціонерного товариства «ВТБ Банк» Стрюкової Ірини Олександрівни (далі по тексту - відповідач 1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ( далі по тексту - відповідач 2), третя особа: Акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі по тексту - третя особа), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 30 листопада 2022 року, яка прийнята до розгляду ухвалою суду від 08 грудня 2022 року, просив: - визнати неправомірною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «ВТБ Банк» Стрюкової Ірини Олександрівни, яка полягає у ненаданні у встановлений строк відповіді на заяву [PERSON] від 22 лютого 2022 року; - зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «ВТБ Банк» розглянути заяву [PERSON] від 22 лютого 2022 року та надати на неї відповідь у встановлений законом строк; - стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь [PERSON] збитки в розмірі 23,00 грн від понесених витрат на послуги поштового зв`язку за надсилання відповідачу 1 заяви від 22 лютого 2022 року; - стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь [PERSON] завдану відповідачем -1 моральну шкоду у розмірі 7 067,68 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач послався на те, що він є правонаступником прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ПродСоюз», оскільки на підставі Протоколу проведення електронного аукціону від 07 лютого 2022 року №UA-PS-2022-01-26-000039-1 та Акта про придбання майна на аукціоні від 14 лютого 2022 року здобув право грошової вимоги до Акціонерного товариства «ВТБ Банк» на суму 70 676,78 грн, які перебувають на рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «ПродСоюз», відкритому у Акціонерному товаристві «ВТБ Банк» та віднесених до сьомої черги погашення. 22 лютого 2022 року, як вказує позивач, він засобами поштового зв`язку звернувся до відповідача 1 з заявою, в якій просив замінити кредитора у вказаному вище грошовому зобов`язанні та перерахувати належні йому кошти на його рахунок. Про результати розгляду його заяви від 22 лютого 2022 року позивач просив повідомити його письмово за поштовою адресою рекомендованим листом. 04 травня, як зазначає позивач, відповідач 1 отримав його заяву від 22 лютого 2022 року, проте, відповіді за розглядом його звернення за вказаною ним поштовою адресою позивач не отримав. На переконання позивача, така бездіяльність відповідача 1 є неправомірною, що є порушенням з боку останнього вимог Закону України «Про звернення громадян». Як стверджує позивач, протиправна бездіяльність відповідача, яка полягає у ненаданні відповіді на його заяву від 22 лютого 2022 року призвела до затримки виплати належних йому коштів, що завдало позивачу моральної шкоди, яку він оцінює у 7 067, 68 грн. та яка полягає у втраті рівноваги та спокою, докладанні додаткових зусиль на захист своїх порушених прав та права власності, приниження його честі тощо. Зазначені вище обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 04 серпня 2022 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснити її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, запропоновано відповідачам надати суду відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення цієї ухвали суду. 17 листопада 2022 року на електронну адресу суду надійшов відзив на позов заяву відповідача 2, який ухвалою суду від 08 грудня 2022 року прийнятий до розгляду, а причини пропуску строку на його подання визнані судом поважними. Так, заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача 2 у відзиві на позов послався на те, що на адресу Акціонерного товариства «ВТБ Банк» 04 травня 2022 року надійшла заява [PERSON] про заміну кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «ПродСоюз» на правонаступника [PERSON] в частині вимог віднесених до сьомої черги погашення в розмірі 70 676,78 грн. У заяві позивача були вказані адреса реєстрації місця проживання позивача: [ADDRESS] , а також поштова адреса: [ADDRESS] . Зважаючи на положення пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», якими передбачено, що декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою, відповідь на заяву позивача за вих №1875/1-2 від 06 травня 2022 року була направлена на адресу реєстрації місця проживання позивача. З урахуванням викладеного, на думку представника відповідача 2, відповідачем 1 не було допущено протиправною бездіяльності, оскільки відповідь на заяву позивача була надана останньому у порядок, спосіб та строки, визначені чинним законодавством. Також, представник відповідача 2 у відзиві на позов зазначив й про порядок заміни кредитора правонаступником, зокрема, щодо необхідності надання належним чином завіреної копії договору (купівлі-продажу) прав вимоги, укладеного за результатами проведення аукціону. Про зазначений порядок, як вказує представник відповідача 2, було також вказано у відповіді на заяву позивача, а тому, як вважає представник відповідача 2, безпідставними є позовні вимоги в частині зобов`язання надати відповідь на заяву, оскільки така заява була вже розглянута з наданням відповіді на неї. Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди представника відповідача 2 зазначив, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів заподіяння йому такої шкоди, не доведено наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вину останнього в її заподіянні. Також, представник відповідача 2 послався й на те, що стягнення коштів з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не можливе та не узгоджується з приписами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», кошти Фонду не включаються до державного бюджету України, не підлягають вилученню і можуть використовуватись Фондом виключно для цілей в порядку частини 2 статті 20 Закону. На підставі викладеного, представник відповідача 2 просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Не погоджуючись з доводами представника відповідача 2, викладеними останньою у відзиві на позов, позивачем 07 грудня 2022 року подано відповідь на відзив, в якій останній послався на те, що у своїй заяві від 22 лютого 2022 року він просив надіслати йому відповідь саме на поштову адресу, а не на адресу реєстрації. Доказів направлення та отримання відповіді на заяву за адресою постійного проживання позивача, як вказує останній, відповідачем 2 не надано, а тому позивач вважає, що такі доводи представника відповідача 2 є недоведеними. Крім того, позивач зазначив, що надана представником відповідача 2 копія відповіді на заяву за вих. № 1875/102 від 06 травня 2022 року не є належним допустимим доказом на підтвердження доводів відповідача 2 про розгляд його заяви, адже на цій копії відсутнє візування виконавців. При цьому, позивачем також зазначено, що доводи відповідача 2 про належний розгляд його заяви спростовуються тим, що вимога про надання договору уступки прави вимоги боргу замість протоколу проведення електронного аукціону і акта про придбання майна на аукціоні суперечить вимогам Цивільного кодексу України, КУзПБ, статтям 19, 40, 51 Конституції України. Відповідачем 1 відзиву на позов та третьою особою письмових пояснень не надано з невідомих суду причин. Ухвалою суду від 13 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні 15 березня 2023 року позивач підтримав заявлені ним позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмета позову та просив їх задовольнити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив на позов. Представник відповідача 2 позовні вимоги не визнала та просила у їх задоволенні відмовити, підтримавши доводи, викладені у відзиві на позов. В судовому засіданні 11 квітня 2023 року під час судових дебатів позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, представник відповідача 2 просила відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача 2, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив таке. Так, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 22 лютого 2022 року [PERSON] звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «ВТБ Банк» Стрюкової Ірини Олександрівни, в якій просив замінити кредитора у зобов`язанні АТ «ВТБ Банк» - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПродСоюз» на правонаступника - [PERSON] в частині вимог віднесених до сьомої черги погашення в розмірі 70 676,78 грн, які просив перерахувати на його рахунок, відкритий у АТ «Банк Форвард». У пункті 3 прохальної частини заяви [PERSON] просив повідомити його письмово за поштовою адресою (рекомендованим листом) про результати розгляду заяви. Також, у вступній частині заяви, позивачем зазначено: « [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] виданий оболонським РУГУ МВС України в .м Києві 10.11.2001 р. тел. [NUMBER] , Поштова адреса: [ADDRESS] ». З матеріалів справи вбачається, що вказана заява позивача була отримана уповноваженою особою відповідача 1 - 04 травня 2022 року. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, заява [PERSON] від 22 лютого 2022 року розглянута відповідачем 1 та за результатами її розгляду підготовлено відповідь на неї за вих.№ 1875/1-2 від 06 травня 2022 року. Так, у відповіді на заяву до відома [PERSON] доведено, що за умови надання ним належним чином засвідченої копії договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладеного за результатами проведення аукціону №UA-PS-2022-01-26-000039-1, АТ «ВТБ Банк» розгляне питання внесення змін щодо затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «ВТБ Банк», в порядку передбаченому чинним законодавством. У вступній частині цього листа зазначено, що він адресований [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно з наданої суду копії списка №265 згрупованих внутрішніх поштових відправлень поданих до відділення зв`язку №32, з відділення поштового зв`язку 02222 заступником начальника відділу - Відділу документування та архівного зберігання документів Бондарчуком В.А. за № відправлення 0222208813792 [PERSON] відправлено поштову кореспонденцію до відділення поштового зв`язку 04207 Київ. Суд зазначає, що згідно поштових індексів вулиць міста Києва, будинок 3 по вулиці Зої Гайдай, відноситься до відділення поштового зв`язку Укрпошти - м. Київ 04207. Вважаючи, що відповідачем 1 допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у ненаданні відповіді на заяву за поштовою адресою, яка вказана у заяві, чим заподіяно матеріальну шкоду у 23,00 грн та моральну шкоду, яку позивач оцінює у 7 067,68 грн, останній звернувся до суду з цим позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Згідно інформації, розміщеної на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та АТ «ВТБ БАНК» на підставі рішення Правління Національного банку України від 18 грудня 2018 року №849-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію акціонерного товариства «ВТБ БАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) 18 грудня 2018 року прийнято рішення № 3392 «Про початок процедури ліквідації АТ «ВТБ БАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації АТ «ВТБ БАНК» з 19 грудня 2018 року по 18 грудня 2020 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «ВТБ БАНК», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Шевченку Олександру Володимировичу. В подальшому, строк здійснення ліквідації Банку продовжено до моменту внесення запису про припинення банку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (рішення виконавчої дирекції Фонду від 17 листопада 2020 року №1957). Відповідно до наказу виконавчої дирекції Фонду від 14 жовтня 2019 року прийнято рішення №2706 «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ БАНК», яким відсторонено [PERSON] від виконання обов`язків уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ БАНК» та з 04 листопада 2019 року призначено [PERSON] . Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 29 вересня 2022 року №759 з 04 жовтня 2022 року відкликано повноваження ліквідатора Акціонерного товариства «ВТБ Банк», делеговані Стрюковій Ірині Олександрівні. Тобто, станом на момент виникнення спірних правовідносин, [PERSON] була наділена повноваженнями ліквідатора Акціонерного товариства «ВТБ Банк». Суд зазначає, що зі змісту позовної заяви та виходячи з пояснень позивача, наданих останнім під час розгляду справи, позивач, обгрунтовуючи заявлені ним позовні вимоги посилається на норми Закону України «Про звернення громадян». Таким чином, при розгляді даної цивільної справи по суті та наданні правової оцінки встановленим судом обставин, застосуванню підлягають саме положення Закону України «Про звернення громадян» та не надається правова оцінка порядку заміни кредитора правонаступником, який передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Так, статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суд зазначає, що Закон України «Про звернення громадян» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливість для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення. Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до статті 3 Закону України «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Згідно з частиною 1, частиною 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Порядок розгляду звернень у формі заяв та скарг, встановлений статтями 15, 16 вищевказаного Закону. За приписами частини 1 статті 15 Закону України «Про звернення громадян", органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідно до статті 18 Закону України «Про звернення громадян», громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень. Абзацами 6,7 частини 1 статті 19 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина. Наведене в сукупності свідчить, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків, при цьому, таке право кореспондується із обов`язками органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків здійснити розгляд таких звернень, з урахуванням їх функціональних обов`язків. Таким чином, зважаючи на законодавчо встановлений обов`язок органу, до якого направлене звернення, щодо своєчасного розгляду та надіслання заявнику у письмовій формі результатів розгляду звернення, орган вважається таким, що виконав передбачений Конституцією України обов`язок, якщо склав відповідь на звернення особи у чіткій відповідності до поставлених у ньому питань і довів зміст відповіді до заявника в обраний ним спосіб: поштою або засобами електронного зв`язку. Як вже було зазначено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідачем 1 виконано обов`язок щодо надання відповіді на заяву [PERSON] шляхом надіслання такої відповіді поштою, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією фіскального чеку ВПЗ Укрпошта 02222 про направлення рекомендованого листа за штрихкодом 0222208813792 до ВПЗ Укрпошта 04207, яке обслуговує будинок [ADDRESS] , у квартирі [ADDRESS] якого позивач зареєстрований у встановленому законом порядку, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта позивача. Більш того, суд вважає за необхідне зазначити, що погоджується з позицією представника відповідача 2, яка викладена нею у відзиві на позов щодо того, що декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні». Таким чином, у суду не виникає сумнівів щодо того, що відповідачем 1 було виконано обов`язок щодо надання відповіді на заяву позивача шляхом направлення її на адресу реєстрації позивача, що підтверджено належними та допустимими доказами, наданими суду. Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання позивача на певні недоліки списку згрупованих листів, а також направлення відповіді на заяву не на його поштову адресу, а на адресу реєстрації жодним чином не спростовують факту надання відповідачем 1 відповіді на його заяву від 22 лютого 2022 року у встановленому законом порядку. Більш того, суд ще раз наголошує й на тому, що в межах розгляду даної цивільної справи позивачем оскаржується лише бездіяльність відповідача 1. При цьому, сам зміст відповіді на заяву не оскаржується, тому доводи позивача щодо того, що ним було подано всі необхідні документи для розгляду його заяви та заміни кредитора правонаступником не є предметом розгляду даного спору, відповідно, судом правова оцінка таким доводам позивача не надається. Щодо посилань позивача в частині відсутності візування на відповіді на відзив, суд зазначає, що вказана відповідь підписана уповноваженою на те особою, в матеріалах справи міститься лише копія другого примірника відповіді на заяву, а тому суд не вбачає правових підстав для неприйняття цієї копії документа, яка доказу у справі. Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язанні вчинити дії, відповідно, про відсутність підстав для їх задоволення. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 2 матеріальних збитків у розмірі 23,00 грн та моральної шкоди у розмірі 7 067,78 грн, суд вказує, що ці позовні вимоги є похідними від зазначених вище основних позовних вимог, а тому, оскільки щодо основних позовних вимог суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення, відповідно, задоволенню не підлягають й ці похідні позовні вимоги. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до частин 1-3, 5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону та не підлягають задоволенню в повному обсязі. Зважаючи, що у задоволенні позову відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, суд не вбачає підстав для вирішення питання щодо їх розподілу.

Outcome: dismissed