Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що із 25 жовтня 2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що останнім часом спільне життя із відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин; кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. З березня 2021 року шлюбні відносини припинилися, спільне господарство не ведеться. Вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини, немає, оскільки у подружжя розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Спору щодо місця проживання дітей немає, оскільки діти залишаються проживати з відповідачем. У зв`язку з викладеним просить шлюб з відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Не заперечує проти розірвання шлюбу, дошлюбне прізвище просить не відновлювати. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 2014 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Від спільного проживання подружжя має малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.8,9). Сторони разом не проживають та шлюбних відносин не підтримують. Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя сторін не склалося, у зв`язку з чим шлюбні відносини між ними припинені з 01 березня 2021 року. З огляду на те, що у сторін спільне життя не склалось, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Відповідач просила не відновлювати їй дошлюбне прізвище - « [PERSON] », тому після розірвання шлюбу надалі іменується прізвищем, отриманим після реєстрації шлюбу з позивачем.

Outcome: approved