Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

І. Позиції учасників справи. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідачів солідарно суму компенсації моральної шкоди у розмірі 140 000, 00 грн. В обґрунтування позову вказує позивач, що 31 березня 2020 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] під час засідання Правління ОСББ «Олімпійський», у зв`язку із особистою антипатією до позивача та з метою його зміщення з посади Голови Правління ОСББ «Олімпійський.», та заради налаштування проти нього всіх, кому будуть доведені до відома результати проведення засідання Правління ОСББ, поширили відносно [PERSON] інформацію всім співвласникам та складу Правління щодо кримінальної справи та висловлювання стосовно недоведених неправомірних дій вчиненими позивачем, зокрема, укладення договорів, є негативним, неприпустимим та таким, що принижує і паплюжать честь, гідність і ділову репутацію позивача як законослухняної людини. Так, позивач окреслює негативну інформацію серед наступного. [PERSON] був зачитаний звіт (Акт ревізії від 30 березня 2020 року), за власним підписом, в якому зазначається, що дії, вчинені [PERSON] , є не тільки порушенням вимог Статуту та перевищення головою Правління службових повноважень, а й наражає ОСББ на ризик визнання договору № 241219-1 від 24 грудня 2019 року нікчемним та на повернення коштів за ним. [PERSON] після заслуховування даного звіту, повідомила, що потрібно звернутись до правоохоронних органів стосовно таких дій [PERSON] та що необхідно довести до відома усіх співвласників зміст даного Звіту ревізійної комісії. Після чого [PERSON] , який був присутній на засіданні, взяв слово та наголосив на тому, що він категорично проти і вважає неправомірним до рішення суду звинувачувати його у вчиненні діянь зазначених у Звіті ревізійної комісії. І лише тоді можна доводити до відома співвласників будь-яку інформацію. [PERSON] на тому ж засіданні зауважила, що оприлюднені Ревізійною комісією обставини ставлять під сумнів професійну придатність та компетентність [PERSON] на посаді Голови правління, з часу його призначення: Неправомірне підписання договорів, які не було затверджено Правлінням, більше того деякі договори від членів Правління приховувались, самостійне прийняття рішень на посаді Голови Правління [PERSON] : «Зволікання у прийнятті рішень з приводу недопущення розповсюдження COVID-19, з 17 березня по сьогоднішній день не було здійснено жодних дій, не було забезпечено працівників перепустками для проїзду у громадському транспорті. Не було розроблено плану дій в умовах карантину. [PERSON] проігнорована доповідна записка від 23.03.2020, з запропонованими кроками на виконання вимог законодавства України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короно вірусної хвороби (COVID- 19)». Також [PERSON] наголосила на високих репутаційних ризиках, які несе склад правління об`єднання у повному обсязі, в зв`язку з тим, що [PERSON] під час розгляду його кандидатури на посаду голови правління приховав від інших членів правління важливу інформацію, а саме: те, що на той час, він вже був обвинуваченим у кримінальній справі 591/2639/17, ч. 4, ст. 190 КК України, шахрайство. Після чого [PERSON] було запропоновано поставити на голосування питання про переобрання та звільнення Голови правління [PERSON] через некомпетентність, перевищення повноважень, порушення Статуту та інші чисельні порушення. В свою чергу, [PERSON] заперечував звинувачення у відсутності з його боку дій для протидії (COVID-19), наголосив, що правлінню було відомо про його кримінальні справу, і взагалі це його «особиста справа», яку нeмає необхідності озвучувати всім охочим. В подальшому засідання Правління 31 березня 2020 року було зафіксовано протоколом засідання Правління від 02 квітня 2020 року № 6п2020. Таким чином, позивач вказує, що відомості, поширені відповідачами, а саме розголошення інформації всім співвласникам та складу Правління щодо кримінальної справи та висловлювання стосовно недоведених неправомірних дій вчиненими позивачем, зокрема, укладення договорів є негативними, неприпустимими та таким, що принижує і паплюжать честь, гідність і ділову репутацію позивача як законослухняної людини. Вказаним виступом, на переконання позивача, відповідачі розповсюдили негативну інформацію стосовно позивача та привселюдно звинуватили позивача у діяннях, які на даний час нічим, окрім їх власного звіту, доведені не були та ніяким чином не перевірені, чим, окрім іншого, порушили положення п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його віту не буде доведено в законному порядку, то грубо порушує одну з найважливіших гарантій, закріплених в Конвенції - презумпцію невинуватості. Окрім цього, твердження відповідачів про приховування позивачем інформації стосовно кримінальної справи є абсолютно хибним та надуманим, оскільки: по-перше, як заявив позивач на засіданні Правління 31 березня 2020 року, Правлінню було відомо про його кримінальну справу, по-друге, жодним нормативним актом та жодним положенням ОСББ «Олімпійський.» не передбачений обов`язок повідомляти всім охочим про причетність до будь-яких кримінальних справ, та по-третє, вся інформація про кримінальні та інші справи, судові рішення та інша інформація пов`язана із здійсненням судочинства відображається на таких веб-ресурсах, як Судова влада (https://court.gov.ua/), Єдиний державний реєстр судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua/) та знаходяться у відкритому доступі для всіх охочих перевірити наявність кримінальних справ відносно будь-кого. Також, позивач вважає, що розповсюдження відповідачами судження про те, що ним неправомірно та з перевищенням своїх повноважень як Голови Правління було укладено договори на виконання робіт з облаштування відеонагляду від імені ОСББ з ФОП [PERSON] , є недоведеним та помилковим, оскільки, як зазначено самим протоколом від 27 грудня 2019 року № 5п2019 Голові Правління [PERSON] було доручено укласти угоду з ФОП [PERSON] на виконання робіт з облаштування відеонагляду. В обґрунтування позову вказано також, що відповідачі, звинувачуючи позивача у перевищенні своїх повноважень, оперували положеннями Статуту ОСББ «Олімпійський.», відповідно до якого пп. 4 п. 4.8. передбачено, що до компетенції Правління належить погодження догорів із суб`єктами підприємства, які виконують роботи, в тому числі будівельні, надають житлово-комунальні та інші послуги, та здійснення контролю та їх виконанням. Пунктом 4.9. Статуту ОСББ передбачено, що Правління Об`єднання зі свого складу обирає голову і його заступника. Голова правління забезпечує виконання рішень Загальних зборів членів Об`єднання та рішень правління, діє без доручення від імені Об`єднання, укладає в межах своєї компетенції угоди, розпоряджається коштами об`єднання відповідно до затвердженого кошторису. Аналізуючи дані положення Статуту, можна прийти до справедливого висновку про те, що укладання та погодження договорів із суб`єктами підприємства, які виконують роботи, не входить до виключної компетенції Зборів Правління, проте входить до повноважень Голови Правління. Так, з огляду на зазначене оголошення, розповсюджене відповідачами, являє собою грубим порушенням принципу правомірності правочину, оскільки статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Окрім цього, додано позивачем, що реєстраційну дію, якою в подальшому було змінено керівника ОСББ «Олімпійський.», за скаргою [PERSON] від 23 квітня 2020 року до Колегії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерство юстиції України, з підстав вчинення неправомірних дій членами Правління ОСББ та приватним нотаріусом, який здійснив реєстраційну дію, було скасовано наказом Міністерства юстиції України від 04 червня 2020 року № 1876/5, Поширення негативної інформації серйозно вплинуло на душевний стан позивача: він був і залишається надзвичайно обуреним цим поширенням інформації стосовно нього, що, в свою чергу, неминуче негативно впливає на його моральний стан та фізичне самопочуття, а також надзвичайно турбує його близьких та родичів. Та обставина, що ця ганебна інформація надзвичайно швидко розповсюдилась по всьому багатоповерховому будинку по [ADDRESS] , а також серед друзів, знайомих та партнерів позивача найбільше хвилює і засмучує останнього, що, звичайно, сильно впливає на його емоційний стан та душевний спокій. Стороною позивача стверджується, що, оприлюднивши вказану негативну інформацію, відповідачі безсумнівно, здійснили непоправний вплив на гідність позивача, оскільки, особливе моральне ставлення позивача до самого себе змінилось в негативний бік, після оприлюднення вказаної недостовірної інформації. Беззаперечним є те, що розповсюдивши вказану вище негативну інформацію відповідачами порушено право позивача на честь, так як соціальна оцінка позивача в очах оточуючих так чи інакше зазнала перегляду і перестала бути такою позитивною, як була раніше. Неправомірними діями відповідачі завдали позивачу величезну моральну шкоду, яка виразилась у перенесеному нервовому стресі, викликаному поширенням серед невизначеного кола осіб недостовірної та ганебної інформації. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які і досі мають місце, оскільки позивач має широкий круг спілкування, і поширена інформація суттєво вплинула на ставлення друзів, знайомих та партнерів до позивача, підірвала його авторитет та статус чесної, гідної людини. Також та обставина, що ця ганебна інформація надзвичайно швидко розповсюдилась по всьому багатоповерховому будинку [ADDRESS] , а також серед друзів, знайомих та партнерів позивача найбільше хвилює і засмучує останнього, що, звичайно, сильно впливає на його емоційний стан та душевний спокій. У зв`язку із наведеним положенням позивач зазначив, що весь час перебування позивача у стані постійного стресу, страждала і його сім`я. Дружина, [PERSON] , яка є безпосереднім свідком його хвилювання та засмучення, свідчить про те, що він переніс переживання у вигляді глибокої образи, приниження, та про те що останній позбавлений можливості вести нормальний спосіб життя, була порушена його гідність, ділова репутація, недоторканність приватного життя, особиста таємниця, честь і добре ім`я. Окрім цього, один із членів Правління ОСББ «Олімпійський.», [PERSON] , також став свідком емоційного стану [PERSON] , та зазначає про те, що [PERSON] переніс переживання у вигляді глибокої образи, приниження, та про те, що була порушена його гідність, ділова репутація, недоторканність приватного життя, особиста таємниця, честь і добре ім`я. Отже, сторона позивача констатує, що неправомірними діями відповідачі завдали позивачу величезну моральну шкоду, яка виразилась у перенесеному нервовому стресі, викликаному поширенням серед надзвичайно великого кола осіб надзвичайно негативної інформації. Крім того, обсяг завданої моральної шкоди позивачу обґрунтовується тим, що до поширення спростовуваної інформації позивач мав бездоганну репутацію та користувався великим авторитетом серед друзів, знайомих та партнерів. Поширена інформація обурює Позивача та надзвичайно нервує з огляду на удар по його діловій репутації. У своїх відзивах відповідачі позов не визнали, у заперечення проти позовних вимог вказано, що позивач не довів факту розголошення інформації «всім співвласникам», оскільки події відбувалися на зборах Правління, не довів факту, що відповідачі свою суб`єктивну думку висловили у брутальній, принизливій чи непристойній формі,. Протокол зборів правління від 27 грудня 2019 року надавав згоду Голові [PERSON] укласти угоду з ФОП [PERSON] до 05 січня 2020 року на виконання робіт з облаштування відео нагляду, проте перший договір було укладено ним від імені ОСББ 24 грудня 2020 року, тобто до надання дозволу Правлінням на укладення договору, а інші договори були укладені [PERSON] вже після спливу строку 10 січня 2020 року та 21 лютого 2020 року. Тобто, замість одного договору ним було укладено три договори, дозволу на укладення яких він не отримував, зміст цих договорів та їхню вартість з Правлінням не обговорював та не погоджував, й з порушенням строків. [PERSON] у своїй промові зазначала, що мають місце репутаційні ризики для Правління в цілому, оскільки [PERSON] був обвинуваченим в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), що має ознаки, які передбачені частиною четвертою статті 190 КК України, про що він членів Правління не попередив. Крім того, [PERSON] висловила свою думку, що Правління має довести до відома співвласників будинку, що було витрачено позивачем грошові кошти в сумі 280 387, 08 грн без погодження з Правлінням, а [PERSON] має пояснити співвласникам, чому такі витрати він вважає правомірним. Відповідачі висловили своє особисте бачення щодо роботи позивача як Голови Правління ОСББ «Олімпійський.». Також у відзиві вказано, що висловлювання відповідачів у справі «вирвані» з контексту їхніх виступів, а тому на них не може бути покладена цивільно-правова відповідальність за допущені висловлювання критики щодо позивача, які не носять характер образ, є критичним по відношенню до причетної до даної обставини людини - позивача у справі, та є вираженням їхніх поглядів. Висловлювання відповідачів є оціночними судженнями, зробленими на підставі власного розуміння норм чинного законодавства у діяльності об`єднань співвласників багатоквартирних будинків. Окрім цього, повідомлення відповідача [PERSON] , що позивач [PERSON] був обвинуваченим у кримінальній справі, є загальнодоступною інформацією, яку вона знайшла в мережі Інтернет на таких веб-ресурсах як Судова влада та Єдиний державний реєстр судових рішень. Позивач сам вказав у позовній заяві, що така інформація знаходиться у відкритому доступі для всіх охочих перевірити наявність кримінальних справ відносно нього. У відповідях на відзиви представник позивача наполягає, що відомості, поширені відповідачами, а саме розголошення інформації всім співвласникам та складу Правління щодо кримінальної справи та висловлювання стосовно недоведених неправомірних дій вчиненими позивачем, зокрема, укладення договорів, є негативними, неприпустимими та такими, що принижує і паплюжать честь, гідність і ділову репутацію позивача як законослухняної людини. Вказаним виступом відповідачі розповсюдили негативну інформацію стосовно позивача та привселюдно звинуватили його у діяннях, які наданих час нічим, окрім їх власного звіту, доведені не були, та ніяким чином не перевірені, чим, окрім іншого, порушили положення п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку, що грубо порушує одну з найважливіших гарантій, закріплених в Конвенції - презумпцію невинуватості. Є хибними та надуманими твердження відповідачів про приховування позивачем інформації про кримінальну справу щодо нього. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 20 серпня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. На виконання положень частини шостої статті 187 ЦПК України, 26 серпня 2020 року та 25 вересня 2020 року на судові запити надано відповіді щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів. 28 вересня 2020 року ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду справи у спрощеному позовному провадженні /а. с. 42-43/. 18 лютого 2021 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позов /а. с. 59-96/. 24 лютого 2021 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позов /а. с. 97-137/. 18 березня 2021 року засобами поштового зв`язку до суду від сторони позивача надійшла відповідь на відзив відповідача [PERSON] /а. с. 140-156/. 08 квітня 2021 року засобами поштового зв`язку до суду від сторони позивача надійшла відповідь на відзив відповідача [PERSON] /а. с. 159-172/. 22 червня 2021 року ухвалою суду, постановленою після заслуховування думки присутніх представників сторін, на місці без виходу до нарадчої кімнати, внесеною до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання сторони позивача про зобов`язання учасників справи надати відповіді на письмове опитування /а. с. 173, 186/. Також 22 червня 2021 року ухвалою суду, постановленою після заслуховування думки присутніх представників сторін, на місці без виходу до нарадчої кімнати, внесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача про допит свідків у частині виклику в якості свідків [PERSON] і [PERSON] /а. с. 179-181, 186/. 15 вересня 2021 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подала до суду пояснення на позов та заяву про долучення до матеріалів справи письмові докази /а. с. 202-209, 210/. 13 грудня 2022 року свідок [PERSON] надав суду покази, що він познайомився з сторонами на засіданні ОСББ «Олімпійський.», де було обрано керівний склад Правління. Не пройшло і місяця з часу обрання, як почалося «тертя» в ОСББ між [PERSON] , [PERSON] з [PERSON] : вони звинувачували Голову Правління у тому, що він незаконно «взяв відкати» за відеоспостереження за будинком і за встановлення воріт. За словами свідка, він запропонував, щоб уникнути голослівності у заявах, ініціювати розслідування питань як використано кошти. Але разом з тим, у цей час відповідачі створили сайт, на якому почали поширювати безпідставні твердження, що гроші вкрадено, в усьому вина [PERSON] . Їм робили зауваження і попередження про неприпустимість таких заяв. Але, вони звинуватили його у тому, що він переслідується по кримінальній справі. Вони «доводили» [PERSON] майже кожного засідання Правління так, що доводилося викликати швидку допомогу. Свідок вказав, що результати розслідування, яке було проведено в ОСББ, не підтвердили тверджень відповідачів, проте це не змінило заяв відповідачів. Також мав місце неприємний інцидент, коли [PERSON] підпалили авто, у чому вона звинуватила [PERSON] . Хоч викликана поліція встановила, що [PERSON] не має жодного відношення до цієї події, вона продовжувала звинувачувати його у цьому. У будинку проживає 300-400 мешканців-сусідів, на засіданнях присутні 50-60, перед ними відповідачі зробили позивача монстром. Відповідачі стверджували про перевищення повноважень при укладенні договорів, що він спеціально приховував, що перебуває під слідством, звинувачували його у тому, що він злочинець. Весь будинок перебував у шокові. При цьому відповідачі посилалися на якусь вирізку з якоїсь районної газети. На думку свідка, такі дії були спрямовані на те, щоб зайняти самим керівні посади у Правлінні ОСББ. 19 квітня 2023 року свідок [PERSON] [дружина позивача] надала у суді покази, що відповідачі познайомилися з її чоловіком у 2019 році, мали дружні відносини. До загальних зборів вони знали, що чоловік свідка - позивач [PERSON] знаходився під слідством. Пізніше на загальних зборах він був обраний головою Правління і у них були хороші відносини. Коли чоловік не виправдав їхніх сподівань щодо збагачення, вони стали розповсюджувати про нього брудні і неправдиві відомості. [PERSON] розповсюджувала відомості, що чоловік має репутаційні ризики, оскільки знаходиться під слідством. Підтвердила, що відповідачі принизили її чоловіка і він був пригнічений, пив заспокійливе. Вона переконана, що вони принизили його честь і гідність. Відповідач [PERSON] постійно зазначала про некомпетентність її чоловіка. У судовому засіданні позивач і представник позивача підтримали позов з підстав наведених у заявах по суті, просили задовольнити у повному обсязі. Відповідачі та їхні представники у судове засідання не з`явилися, окрім вищевказаних, як заяви з процесуальних питань, як і заяви по суті, не надходили до суду, про причини неявки, належним чином повідомлених про час, дату і місце судового засідання, суду невідомо. Суд, заслухавши обґрунтування сторони позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 03 грудня 2020 року [PERSON] обраний Головою правління ОСББ «Олімпійський.» 31 березня 2020 року на засіданні Правління ОСББ «Олімпійський.» було розглянуто питання щодо звіту ревізійної комісії про запит членів Правління [PERSON] та [PERSON] , переобрання голови правління. Під час загальних зборів членів Правління ОСББ «Олімпійський.» 31 березня 2020 року [PERSON] зачитала звіт Ревізійної комісії, яким було встановлено, що [PERSON] як голова правління уклав договори на поставку та монтаж устаткування від 24 грудня 2019 року № 241219-1, від 10 січня 2020 року № 100120-1, від 21 лютого 2020 року № 210220 з ФОП [PERSON] на загальну суму 280 387, 08 грн без погодження з Правлінням, чим порушено пп. 4 пункту 14 розділу III Статуту ОСББ. [PERSON] підписала звіт як голова ревізійної комісії. Протокол зборів Правління від 27 грудня 2019 року надавав згоду Голові [PERSON] укласти угоду з ФОП [PERSON] до 05 січня 2020 року на виконання робіт з облаштування відео нагляду, який укладено 24 грудня 2020 року. Інші договори укладені [PERSON] 10 січня 2020 року та 21 лютого 2020 року. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Основним Законом України проголошено найвищою соціальною цінністю людину, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпеку, кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28 Конституції України). Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з частиною другою та третьою статті 34 Конституції України і статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Як передбачено частиною першою статті 270 Цивільного кодексу України, відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Відповідно до положень частини першої, другої статті 275 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу (частина перша). Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення (частина друга). Статтею 201 Цивільного кодексу України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 Цивільного кодексу України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно із статтею 299 Цивільного кодексу України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. За змістом частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію», якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт сам по собі є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їхньої правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи в тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та в такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду (частина третя статті 30 Закону України «Про інформацію»). Позивач зазначає, що відповідачі поширили відносно нього негативну інформацію, чим порушили його особисті немайнові права - на гідність, честь і ділову репутацію, які він прагне захистити шляхом стягнення з них у солідарному порядку грошової компенсації моральної шкоди. Суд звертає увагу на те, що позивач, звертаючись до суду з цим позовом, просив стягнути з відповідачів компенсацію моральної шкоди, посилаючись на негативну конотацію їхніх висловлювань, але не висуваючи при цьому вимог про визнання поширеної інформації такою, що не відповідає дійсності, та її спростування, та / або надання права на відповідь. За таких обставин, з огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб інформація, яка розповсюджується щодо державних посадовців, публічних осіб є суспільно важливою інформацією, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики та оцінки поведінки є більш ширшими, ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина. Публічна особа, державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та / або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу. У разі, якщо позивач, є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Суд вважає, що зазначені висловлювання відповідачів є їхніми суб`єктивними оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню у порядку ст. 277 ЦК України. Судом враховуються роз`яснення, викладені у п. п. 4, 15, 19, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, а також аналізуючи зміст оспорюваних висловлювань з урахуванням мовностилістичних засобів, за допомогою яких оголошена інформація, яка в цілому містить припущення суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку, що інформація, на яку позивач посилається в своєму позові як на недостовірну та таку, що зачіпає його інтереси, шкодить його діловій репутації і принижує його честь та гідність, а тому негативно характеризує його особисті та ділові якості, містить фактичні данні. Оспорювана інформація є лише критикою, оцінкою дій, припущеннями, особистою думкою особи, що її висловлює, а тому не може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності, у зв`язку із чим на підставі частини другої ст. 30 Закону України «Про інформацію» зазначені висловлювання є оціночними судженнями. Крім того зі змісту ст.ст. 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи вбачається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися виставити себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Крім того, при вирішенні питання щодо захисту честі та гідності, недоторканності ділової репутації, варто також враховувати, що межа допустимої критики, оцінки та уваги до вчинків і слів публічної особи, є значно ширшою, в порівнянні з пересічною особою. Оскільки, позивач є публічною особою, обіймаючи посаду голови Правління ОСББ, у зв`язку з чим підлягає ретельному громадському контролю і потенційно міг зазнати гострої та сильної громадської критики з приводу того, як він виконує свої функції. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. Отже, на підставі досліджених і оцінених доказів кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що інформація, висловлена відповідачем, мала інформативний характер. Суд встановив, що позивач станом на час подій, під час яких відповідачами були висловлені оціночні судження відносно нього, був публічною особою, а саме перебував на посаді голови Правління ОСББ «Олімпійський.», а тому перебував у статусі особи відкритій для суворої критики і пильного нагляду громадськості, яку, зокрема, становлять мешканці будинку, управління яким ОСББ здійснює, й межа допустимої критики щодо такої особи є значно ширшою, тому дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про необґрунтованість позову. V. Розподіл судових витрат. Згідно з положеннями статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позову суд відмовляє, також не підлягає стягненню судовий збір, який було сплачено позивачем при поданні позову до суду у розмірі 2 102, 00 грн. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed