Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовною заявою в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням кв. [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на те,що строни шлюб розірвали і відповідач не проживає у вищевказаній квартирі близько 9 років, ніяких претензій до позивачки не пред`являв. Відповідач позов не визнав, але вказав що шлюб був розірваний з позивачкою . З [PERSON] проживав інший чоловік і [PERSON] вважав,що там проживати він не може. Доказів про те, що він преходив до будинку, а йогьто не пускала позивачка в нього відсутні. Ухвалою судді від 06.07.2020 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження. Ухвалою суду від 21.10.2020 року розгляд справи визначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03.02.2021 року відмовлено в задоволені клопотання про зупинення провадження. Ухвалою суду від 03.02.2021 року закрито підготовче засідання. Заслухаши пояснення представника позивача, відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд находить позов, який підлягає задоволенню. Встановлено,що відповідно до договору дарування від 13.03.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Кіровограського міського нотаріального округу Писаковською С.Г. - [PERSON] подарував кв. [ADDRESS] [PERSON] . Відповідно до рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда шлюб сторін був розірваний у 2014 році. Після цього відповідач вибрався зі спірної квартири и по теперішній час там не проживає. Вказані обставини підтвердила свідок [PERSON] . Відповідно до довідки голови квартального комітету №14 від 22.05.2022 року №103 вбачається,що [PERSON] зареєстрований кв. [ADDRESS] , але на проживає за вказаною адресою. Поняття права власності визначено\~ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України\~встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1\~ст. 321 ЦК України. Вказані норми закону визначають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 9 ЖК України\~визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст.\~16,\~319,\~321,\~391 ЦК України\~має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч.1\~ст.405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма права користування членом сім`ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч.1\~ст.156 ЖК УРСР, яка більш чітко конкретизує такий обсяг прав користування житлом, а саме за відсутності угоди про порядок користування між власником та членом його сім`ї, укладеного при вселенні останнього. Разом з тим, положенням ч.2\~ст.405 ЦК України\~передбачено юридичну підставу втрати членом сім`ї власника права на користування житлом власника, а саме\~відсутність члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом. Враховуючи викладене суд знаходить обґрунтованою вимогу позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловою площею в квартирі, що знаходиться за адресою: кв. [ADDRESS] . Право власності позивача, згідно ст.ст.\~316,\~317,\~318,\~319,\~321 ЦК України, захищено положенням про те, що право власності є непорушним. Право позивача суд вважає порушеним та таким, що підлягає судовому захисту. Судом не встановлено чинення позивачем перешкод відповідачу в користуванні квартирою, в якій він зареєстрований, та відповідно встановлено те, що відповідач не проживає за місцем реєстрації тривалий час без поважних причин. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки відповідач не проживає у вищевказаній квартирі без поважних причин більше одного року, але будучи зареєстрованим у даній квартирі перешкоджає позивачу належним чином здійснювати правомочності власника (користуватися, володіти та розпоряджатися майном (квартирою)), позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно\~ст. 141 ЦПК України\~суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 840 грн.40 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, згідно ст. ст.317,\~321,\~346,\~391,\~405 ЦК України,

Outcome: partial