Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, відповідно до якого просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач посилався на ту обставину, що від шлюбу з відповідачем, який розірвано 18.04.2018 року, вони мають двох дітей: [PERSON] та [PERSON] , які після їх розлучення залишилися проживати разом з позивачем за адресою [ADDRESS] . Підставою для звернення до суду стала та обставина, що хоч відповідач і проживає з дітьми в одному селі та по одній вулиці, однак вона повністю самоусунулася від їх виховання і утримання, усі свої батьківські обов`язки переклала на позивача, ніяким чином не піклується про дітей, не цікавиться їх навчанням, інтересами, станом здоров`я та не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. У судовому засіданні позивач на задоволенні позову наполягав, додатково пояснив суду, що його неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] займаються спортом, мають багато нагород, часто займають призові місця (на підтвердження чого для огляду у судовому засіданні було надано оригінали грамот та ін.), для їх подальшого розвитку в даній сфері він має можливість відправляти дітей на змагання за кордон, однак відповідач цьому перешкоджає, згоди перетин дітьми кордону не надає, що позбавляє їх можливості розвиватися та здобувати ще більше перемог. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, від відповідача на адресу суду надійшла сканована заява про розгляд справи у її відсутність та про визнання позовних вимог в повному обсязі. Також позивачем у судовому засіданні було надано оригінал нотаріально посвідченої заяви [PERSON] , [INFO] , тобто відповідача, відповідно до якої [PERSON] відзначила, що перебуваючи у ясній пам`яті, діючи добровільно, обізнана з відповідними приписами законодавства у повному обсязі, надає свою згоду на позбавлення її батьківських прав відносно своїх неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , позовні вимоги по справі №499/63/23 підтримує та визнає, просить справу слухати у її відсутність. При цьому у суду є всі підстави для прийняття даної заяви та долучення до матеріалів справи, оскільки вона посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трубачовою Наталією Олександрівною. Також у судовому засіданні була присутня представник за довіреністю Іванівської селищної ради Березівського району Одеської області (як орган опіки та піклування) яка підтримала наданий раніше висновок Іванівської селищної ради про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача, з підстав наведених у даному висновку, а саме повідомила суд, що відповідач на засідання комісії не з`явилася, у телефонному режимі повідомила, що спілкуватися з ними не буде, при цьому згідно характеристики з місця роботи відповідача, остання зарекомендувала себе з дуже позитивної сторони, тому можливо така поведінка відповідача зумовлена здійсненням тиску на неї. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи присутніх у судовому засіданні сторін та свідків, суд, з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до наступного висновку. Судом встановлено та визнано відповідачем, що: сторони по справі мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується копіями свідоцтв про їх народження; згідно копії рішення Іванівського районного суду Одеської області від 18.04.2018 року шлюб між сторонами було розірвано, рішення набрало законної сили 18.04.2018 року; відповідно до довідки про склад сім`ї, діти [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] , житлові умови задовільні, для дітей створені всі умови для розвитку, діти мають кожен окрему кімнату, про що відзначено в акті обстеження житлово-побутових умов від 27.12.2022 року, також позивач веде підсобне господарство, про що наявна відповідна довідка; діти [PERSON] та [PERSON] навчаються у 9 класі Северинівського закладу загальної середньої освіти Іванівської селищної ради Одеської області; згідно характеристики наданої директором Северинівського закладу загальної середньої освіти Іванівської селищної ради Одеської області, [PERSON] , [INFO] , тобто відповідач за час навчання дітей в закладі не виконувала своїх батьківських обов`язків, не цікавилася навчанням своїх дітей, не відвідувала батьківські збори, вихованням дітей займається батько [PERSON] та належним чином виконує свої батьківські обов`язки; згідно характеристики з місця мешкання відповідача, [PERSON] зарекомендувала себе посередньо, участі в житті села не приймає, спиртними напоями не зловживає, з дітьми не спілкується та не проживає на даний час, є такою, що ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дітей. Також у судовому засіданні було досліджено висновок органу опіки та піклування Іванівської селищної ради про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Іванівської селищної ради від 03.04.2023 року №118-ВК. Комісія з питань захисту прав дитини прийшла до такого висновку виходячи з того, що згідно характеристики з місця мешкання та з місця роботи відповідача, остання має позитивну характеристику, працює вихователем дитячого садка, проявила себе здібним педагогом, добросовісно виконує посадові обов`язки, приймає активну участь у різних заходах, користується авторитетом серед батьків, співробітників та адміністрацією ліцею. При цьому при запрошені [PERSON] на Комісію, остання у телефонному режимі відповіла, що вона не приїде, спілкуватися з Комісією не має наміру, згодна на позбавлення її батьківських прав та вимкнула телефон. За відсутністю вагомих підстав, та те, що позбавлення батьківських прав це надзвичайний захід у відносинах між батьками та дітьми, з метою захисту їх прав та інтересів, орган опіки та піклування прийшов до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно її дітей. Суд, при ухвалені рішення також бере до уваги покази неповнолітніх [PERSON] , 2008 року народження та [PERSON] , 2009 року народження, які були допитані судом у відповідності до вимог ст.232 ЦПК України у присутності представника органу опіки та піклування та показали суду, що жодного тиску на них не здійснюється, при цьому вони згодні на позбавлення їх матері [PERSON] батьківських прав відносно них, оскільки на протязі останніх двох років мати з ними не спілкується, не телефонує, матеріально та морально не підтримує, тобто ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) ЄСПЛ зазначив, що якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. У цій справі ЄСПЛ звернув увагу на те, що заявник міг і повинен був усвідомлювати, що таке тривале і повне розставання з його сином, зокрема, враховуючи юний вік останнього в той час, коли їх контакт припинився, може призвести лише до значного ослаблення, якщо не повного розриву, зв`язку між ними і відчуження дитини від нього (§ 52). Саме бездіяльність заявника призвела до розриву зв`язків між ним і його сином і підштовхнула результат справи проти нього. Очевидно, що позбавлення заявника батьківських прав не більше ніж анулювало юридичний зв`язок між заявником і його сином. Враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин протягом семи років, що передували цьому рішенню, не можна сказати, що воно негативно вплинуло на ці відносини (§ 54). Існуючі сімейні зв`язки між подружжям і дітьми, про яких вони фактично піклуються, зумовлюють захист відповідно до Конвенції. Більш того, якщо минув значний проміжок часу з того моменту, як дитина жила разом зі своїми біологічними батьками, то інтерес цієї дитини в тому, щоб його de facto сімейна ситуація знову не змінилася, може домінувати над інтересами батьків, щоб їх сім`я возз`єдналася (§ 55). Суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей та навпаки. При цьому відповідач чітко та категорично висловила свою позицію щодо небажання приймати участь у розгляді справи, надавала заяви про розгляд справи у її відсутність, неодноразово вказувала, що з позовними вимогами повністю згодна, про що була подана навіть нотаріально завірена заява, таку ж позицію відповідач висловила й Комісії з питань захисту прав дитини під час виготовлення висновку про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав. Таке ставлення відповідача до своїх дітей у судовому засіданні також було підтверджено безпосередньо неповнолітніми, під час допиту яких судом було дотримано всіх вимог законодавства. При цьому суд, прийшовши до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виховання дітей, звертає увагу на ту обставину, що суд не має повноважень на змушування сторін до виконання свої немайнових обов`язків, а особливо тих, що стосуються виховання дітей. Тому, приймаючи рішення про позбавлення батьківських прав відповідача суд виходив з того, що забезпечення найкращих інтересів дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному і стійкому середовищі, що є благонадійним. У випадку, коли інтереси дитини суперечать інтересам батьків, органи влади повинні встановлювати справедливий баланс цих інтересів, при цьому особливе значення надається найкращим інтересам дитини. Враховуючи позицію позивача, ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків, позицію неповнолітніх дітей, відносно яких стоїть питання щодо позбавлення батьківських прав, які, на думку суду, в силу свого віку та розвитку мають здатність на висловлення та аргументацію своєї думки, беручи до уваги письмові докази по справі, вважає що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Що стосується висновку органу опіки та піклування Іванівської селищної ради про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Іванівської селищної ради від 03.04.2023 року №118-ВК, то суд зазначає, що по перше даний висновок містить рекомендаційний характер, по друге в основу висновку було покладено лише характеристику на відповідача як на працівниками організації без урахування її ставлення до своїх дітей. Застосовуючи норми процесуального права, суд зазначає. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. На виконання положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved