Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-13 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 30.06.2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати укладений між сторонами шлюб, що був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 248 від 17.04.2010 року. 13.07.2022 року провадження у справі відкрито. Ухвалою суду від 21.09.2022 року сторонам було надано строк для примирення до 20.03.2023 року. 17.03.2023 року відповідач [PERSON] подав до суду додаткові письмові пояснення. 04.04.2023 року позивач [PERSON] через систему Електронний суд подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позов підтримує та наполягає на його задоволенні. 05.04.2023 року позивач [PERSON] електронною поштою подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позов підтримує та наполягає на його задоволенні. 10.04.2023 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 11.04.2023 року задоволено клопотання про участь позивача [PERSON] в судовому засіданні в режимі відеоконференції. В судовому засіданні 13.04.2023 року в режимі відеоконференції позивач [PERSON] позовну заяву підтримала та просить шлюб розірвати. Представник позивача [PERSON] , присутній в залі суду, в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] присутній в судовому засіданні в залі суду 13.04.2023 року підтримав письмові пояснення, проти позову заперечуває. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач [PERSON] посилається на те, що сторони з 17.04.2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох дітей: [PERSON] , 2015 року народження, та [PERSON] , 2014 року народження. Спільне життя між сторонами не склалось, з часом втратили взаєморозуміння, взаємовідносини погіршилися, сторони мають різні погляди на подружнє життя, виховання дітей та сім`ю. Фактично шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинено, сторони проживають окремо. Спорів щодо визначення місця проживання спільних дітей немає. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] посилається на те, що неможливість спільного проживання та підтримання шлюбних відносин є вимушеним наслідком подій, пов`язаних з введенням на території України воєнного стану та евакуацією дружини з малолітніми дітьми за кордон до Республіки Польща. На прохання дружини та з метою допоги їй у переїзді з Польщі до Іспанії з спільним сином [PERSON] , 2015 року народження, [INFO] сторони зустрілися на польсько-українському кордоні, де позивач передала відповідачу всиновленого сина [PERSON] , 2014 року народження, на час переїзду та облаштування на новому місті терміном до 1 місяця. В подальшому, за домовленістю з дружиною, відповідач повинен був приїхати до неї в Іспанію з другим сином. При цьому жодної розмови про розірвання шлюбу не йшлося. В додаткових письмових поясненнях від 17.03.2023 року відповідач [PERSON] посилається на те, що за час, наданий судом для примирення, сторони неодноразово спілкувалися телефоном, а на період з 01.11.2022 року по 10.11.2022 року відповідач перебував у м. Бенідорм, Королівство Іспанія, де на теперішній час проживає позивач з сином [PERSON] , 2015 року народження. При цьому відповідач зауважує, що поведінка дружини була доволі дивною та не схожою на її поведінку в Україні, а саме: відмова від будь-якого особистого спілкування та відмова визначення місця проживання в м. Бенідорм, спілкування з дитиною відбувалось лише в оговорених з дружиною місцях. Також позивач відмовляється від будь-якого спілкування з всиновленим сином [PERSON] . З моменту його передачі відповідачу на польському кордоні 11.05.2022 року і до теперішнього часу позивач не спілкувалася з дитиною і не бажала це робити. Відповідач [PERSON] зазначає, що на його думку його дружина перебуває у якомусь стресовому стані або під чиїмсь впливом. Їй потрібна допомога, яку він може та намагається надати, намагається розібратись в причинах, які підштовхнули дружину до прийняття таких несподіваних рішень. Проте для цього потрібен час. На думку відповідача, якщо дружина повернеться в Україну після закінчення воєнного стану, вона зможе вийти зі свого теперішнього стану, та сторони зможуть повернутись до нормальних стосунків та спільного життя. В судовому засіданні 13.04.2023 року в режимі відеоконференції позивач [PERSON] пояснила, що спілкування в Іспанії було лише з приводу дитини, ніяких спроб примирення не було, а також зазначила, що не бажає проживати у подальшому з [PERSON] . Також позивач [PERSON] вказала, що на теперішній час її рідний син проживає з нею, вона його сама забезпечує, її прийомний син виявився психічно хворим, він небезпечний для рідного сина, однак всі спроби вирішити це питання з відповідачем ним ігнорувались. Син [PERSON] дуже нервував, коли був в контакті зі старшим сином, зараз він спокійний, врівноважений, задоволений тим, що не контактує з іншим сином, з батьком спілкується за телефоном. Також позивач [PERSON] вказала, що відповідач [PERSON] може бачитись з рідним сином, проте вона особисто відповідача бачити не бажає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він разом з сином [PERSON] на теперішній час проживають з мамою відповідача. Старший син навчається в школі, перебуває на обліку в центрі розвитку дитини, періодично проходить курси лікування. Відповідач [PERSON] категорично заперечує проти позову. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ [PERSON] та [PERSON] 17.04.2010 року зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис №248, що вбачається з свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції /а.с.4/. Сторони мають двох дітей: - [PERSON] , [INFO] , що вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 19.10.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивліьного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції. Батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] /а.с.11/; - [PERSON] , [INFO] , що вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19.11.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції. Батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] /а.с.12/. На теперішній час сторони проживають окремо, шлюбні відносини припинено протягом року, спорів щодо визначення місця проживання дітей або поділу спільного майна не заявлено. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. ст. 110-112 СК. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 110 СК України чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі та мають двох дітей. На теперішній час сторони проживають окремо, шлюбні відносини припинені протягом року, позивач [PERSON] з сином [PERSON] , 2015 року народження, на теперішній час проживають в Іспанії в зв`язку з введенням воєнного стану в Україні. Позивач [PERSON] в ході розгляду справи висловила чітку позицію щодо того, що не бажає перебувати в шлюбі з [PERSON] , не заперечує проти його спілкування з сином [PERSON] , проте особисто з чоловіком спілкуватись не хоче. Відповідач [PERSON] , заперечуючи проти розірвання шлюбу, наголошував на тому, що у них з позивачем є спільні діти, та виказував думки щодо можливості збереження сім`ї та примирення після повернення позивача в Україну. З цього приводу суд зазначає, що сторонам був наданий строк для примирення, однак за вказаний період сторони не примирилися. З пояснень сторін вбачається, що спілкування зводилось к питанням щодо спілкування відповідача з сином [PERSON] , однак особисті стосунки між чоловіком та дружиною не покращились та на теперішній час позивач не бажає перебувати в шлюбі з відповідачем. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. При цьому суд зазначає, що дійсно між сторонами існують невизначені питання щодо виховання, спілкування та місця проживання спільних дітей, які у випадку недосягнення згоди між батьками можуть бути предметом розгляду інших судових процесів. Ні позивач, ані відповідач після розірвання шлюбу не позбавлені права звертатись до суду або інших відповідних органів для захисту своїх прав або прав спільних дітей. З огляду на предмет позову в даному провадженні розглядається лише питання перебування чоловіка та жінки в шлюбі, що можливо лише за умови особистої згоди сторін. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що мають істотне значення, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 112 СК України наявні підстави для ухвалення рішення про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, вислухавши позивача та відповідача, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved