Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, вказуючи, на те що вони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . 02 лютого 2015 року в Кривоозерському районному суді Миколаївської області між позивачем та відповідачем шлюб розірвано. З часу коли вони з відповідачем почали проживати окремо і до теперішнього часу вона одна піклується про сина, відповідач вихованням дитини не займається, будь-якого матеріального забезпечення дитині не надає, аліменти не сплачує, з дитиною не спілкується, тому просить суд винести рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] . Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення вимог позивача, вказуючи на те що, з моменту розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем виникли неприязні відносини, які потягли створення перешкод у спілкуванні з дитиною. Відповідач погоджується з розрахунком заборгованості по аліментам, але через складні життєві обставини та скрутний матеріальний стан не має можливості сплатити заборгованість по аліментах, має намір спілкуватися з дитиною. Представник відповідача просила суд врахувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування неможливе по відношенню до відповідача [PERSON] , оскільки він має бажання налагодити відносини з своїм сином. Представники органу опіки та піклування[PERSON] , [PERSON] , в судовому засіданні вказували, що службою у справах дітей проводилась ретельна поведінка щодо виконання батьківських обов"язків [PERSON] та [PERSON] відносно дитини [PERSON] , 2013 року народження. Було встановлено, що з часу народження і до теперішнього часу відповідач будь-якої участі у житті дитини не приймає, з його боку будь-яка ініатива відсутня. Обґрунтовуючи свій висновок, представники органу опіки та піклування зазначали, що на час складання Висновку дитина проживала разом із своєю матір`ю, яка забезпечувала їй належні матерільно-побутові умови та виховання. Відносини між дитиною та матір`ю довірливі, товариські. Дитина в ході спілкування підтвердила, що свого біологічного батька - [PERSON] - не знає. Ними також було встановлено, що перешкод у здійсненні батьківських обов`язків батько не мав. Двічі запрошувався на засідання органу опіки та піклування для з`ясування його думки щодо піднятого питання про позбавлення його батьківських прав, на які не з`являвся. У зв`язку з цим комісія дійшла висновку, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не проявляє батьківської турботи та не цікавиться долею сина. Свідки [PERSON] , [PERSON] , в судовому підтвердили, що є рідними дідусем та бабусею неповнолітнього [PERSON] .. Їх дочка - позивач по справі - з дитиною проживають разом в с.Бурилове Первомайського району. Близькі родичі відповідача теж живуть в цьому селі. На протязі 9 років ні відповідач, ні його родичі не бачились з дитиною, не проявляли жодної ініціативи щодо спілкування з дитиною, при цьому вони будь-яких перешкод зі свого боку не чинили. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що є сусідами позивача [PERSON] , з часу народження [PERSON] - відповідача ніколи не бачили за місцем проживання дитини. Вислухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьком та матір`ю [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Бурилівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області 23 жовтня 2013 року (а.с. 7) Відповідно до рішення Кривоозерського районного суду шлюб між позивачем та відповідачем 02 лютого 2015 року розірвано (а.с.8.) Згідно акту обстеження про фактичне місце проживання, винесеного Бурилівським старостинським округом 10 серпня 2022 року в присутності двох свідків [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що [PERSON] , який являється батьком [PERSON] , 2015 року народження, не навідується до свого сина та не цікавиться його життям, крім того не надає матеріальної допомоги (а.с.9). Як вбачається з характеристики, виданої КЗ"Бурилівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Кривоозерської селищної ради" на ім`я [PERSON] , мати цікавиться навчанням сина та відповідально ставиться до його виховання, батько дитини жодного разу не приходив до школи, не цікавиться шкільним життям сина(а.с.10). Відповідно до характеристики на [PERSON] , виданої Бурилівського старостинського округу Кривоозерської селищної ради Миколаївської області, №19.02.01.-13/380 від 10 серпня 2022 року, встановлено, що [PERSON] , характеризується з позитивного боку, сама виховує та утримує сина, з сусідами та жителями села підтримує добрі стосунки, в громадських місцях веде себе добре (а.с.11). З матеріалів справи встановлено, що з 2015 року вихованням та утриманням сина займається виключно позивач. Батько дитини [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітнього, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд та лікування. Дитина [PERSON] фактично не знає свого батька. У висновку Органу опіки та піклування Кривоозерської селищної ради Миколаївської області №08-25/73 від 07 лютого 2023 року, визнано за доцільне та таке, що відповідає інтересам дитини позбавлення [PERSON] , 1986 року народження, батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , 2013 року народження, що відповідатиме інтересам дитини (а.с.54-56). Відповідно до положень ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За положеннями ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Положеннями ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пленум Верховного суду України в пунктах 15 та 18 постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Кожен із зазначених факторів має місце по відношенню до сина відповідача. Він самоусунувся від виховання та утримання дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Під час розгляду справи у суді відповідач зазначені обставини не заперечував. Така поведінка відповідача є винною по відношенню до дитини. Сам факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити свою поведінку по відношенню до сина. Також в судовому засіданні було встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого 01 березня 2023 року № 82323 Кривоозерським відділом державної виконавчої служби у Первомайському районі, заборгованість [PERSON] по аліментах станом на 01 березня 2023 року становить 80990.80 грн.(а.с.58). Суд розцінює вищезазначені обставини, як елемент ухилення від виховання дитини відповідачем, свідоме нехтування ним своїх обов`язків, що підтверджує відсутність серйозного ставлення [PERSON] до своїх батьківських обов`язків та вважає його ухилення від сплати аліментів як одну із складових ухилення від виконання своїх батьківських обв"язків в сукупності з іншими складовими. З огляду на наведені обставини, суд визнає його поведінку ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, що за положеннями п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав відповідача є засобом захисту прав дитини та як крайній захід впливу через невиконання ним батьківських обов`язків є виправданим і співмірним та в інтересах дитини. Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, виконання своїх батьківських обов`язків, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Також є встановленим, що позивач створила усі умови для повноцінного фізичного і духовного розвитку дитини, навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема: забезпечує його необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; створює усі необхідні умови для отримання дитиною освіти. Оцінюючи в сукупності надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню свого сина, з яким не спілкується, турботи та уваги до нього не проявляє, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд та лікування. За таких обставин, суд визнає позовні вимоги законними, обґрунтованими, та такими що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів, тому з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір при зверненні до суду з позовом, докази сплати інших витрат по справі позивачем не надавалися.

Outcome: approved