Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Лобової С.С. звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо її неповнолітньої дитини: дочки - [PERSON] , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що Позивач перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13.07.2018 року даний шлюб було розірвано.З червня 2018 року Відповідач не проживає з Позивачкем, дитина спочатку проживала разом з матір`ю, однак з січня 2020 року постійно проживає разом з батьком, знаходяться повністю на його утриманні. Батько піклується про дитину, займається їх вихованням, навчанням, фізичним та моральним розвитком, створює належні умови для розвитку їх природних здібностей. Жодних перешкод для спілкування з дитиною Відповідачу не створює. Мати з січня 2020 року надала згоду на проживання дитини разом з батьком, мати разом з нотарільно засвідченою згодою на виїзд дитини за кордон передала батькові особисті речі дитини, однак більше ніяк не приймає участі у вихованні дитини, аліменти на утримання дитини не сплачує, психолог підтвердив що про матір дитина майже не згадує. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином, шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України», причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, відзиву на позов не надав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На підставі викладеного, зважаючи на повторну неявку відповідача, згоду позивача на ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами та винести заочне рішення, передбачене ст. 280 ЦПК України. [PERSON] народилася [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 14). Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 липня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 14 серпня 2018 року (а.с. 15-16). Матір - [PERSON] одружилась з [PERSON] 24 грудня 2019 року, та взяла собі прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с. 17-25). Згідно акту депутата Бучанської міської ради від 08.09.2021-2022р. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] (дружина) та [PERSON] (донька) (а.с.26-27). Рішенням виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області №839 від 19.10.2021р. затверджено висновок сектору служби у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради про підтвердження проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком [PERSON] для її тимчасового виїзду за межі України. (а.с.29-31). Батько - [PERSON] здійснює догляд за дитиною, в тому числі шляхом звернення до лікарів, що підтверджується наданими документами (а.с. 32-39). Відповідно до довідки Бучанського навчально - виховного комплексу "Спеціалізована загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів" №3 Бучанської міської ради Київської області [PERSON] навчається в 8-В класі (а.с. 40). В характеристиці учениці 8-В класу Бучанського навчально - виховного комплексу "Спеціалізована загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів" №3 Бучанської міської ради Київської області визначено, що з п`ятого по восьмий клас класний керівник тільки один раз в п`ятому класі бачився та спілкувався з матір`ю [PERSON] , вихованням дитини займається батько (а.с. 43). Після початку збройної агресії з боку російської федерації [PERSON] разом з [PERSON] виїхали до Польщі, де [PERSON] отримала статус тимчасового опікуна [PERSON] , що підтверджується постановою районного суду м. Сянок, ІІІ відділ у справах сім`ї та неповнолітніх (а.с. 44-46). У заяві [PERSON] , посвідченою нотаріально приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Савельєвою Г.В. він зазначає, що [PERSON] проживає разом з батьком, про матір не згадує, ніколи рідну матір він не бачив (а.с. 48). Обставини щодо проживання [PERSON] разом з батьком та відсутність участі матері [PERSON] у вихованні дитини підтверджується також і висновком психолога щодо психологічного стану малолітньої [PERSON] (а.с. 49). Згідно висновку органу опіки та піклування Бучанської міської ради, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради №510 від 07 листопада 2022 року, у зв`язку із невиконанням [PERSON] своїх батьківських обов`язків, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дітей, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] (а.с. 62-64). Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною належної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19. Згідно п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за № 3 від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з п. 1 ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. За змістом положень Конвенції ООН "Про права дитини", ч. 2 ст. 11, ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. В п. 47, 49 рішення Європейського Суду з прав людини в справі "Савіни проти України" від 18.12.2008 р. зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у п. 2 ст. 8 Конвенції, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Так, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Оскільки [PERSON] , мати [PERSON] свідомо за власною волею залишила родину, покинувши дитину в малолітньому віці на виховання та утримання батька, коли дитини потребувала піклування та догляду з боку обох батьків, впродовж тривалого періоду часу ухиляється від виконання своїх обов`язків по їх вихованню та матеріальному забезпеченню, взагалі не цікавиться долею дитини, аліменти не сплачує, а також після початку зброїної агресії будь - яких заходів стосовно безпеки дитини не вчинила, то суд вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дитини, у зв`язку з чим позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що відповідно до ст. 169 СК України відповідач має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо перестануть існувати обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved