Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

22.08.2022 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до приватного акціонерного товариства страхова компанія «Здорово» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, у якій просив суд стягнути з ПрАТ СК «Здорово» на користь [PERSON] матеріальні збитки, завдані внаслідок ДТП в сумі 42553 грн.; стягнути з ПрАТ «СК «Здорово» на користь [PERSON] пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 20788,00 грн., стягнути з ПрАТ СК «Здорово» на користь [PERSON] три відсотки річних та збитки від інфляції за період з 24.10.2017 року по 18.06.2019 року в розмірі 2105 грн. (3% річних) та 7630,90 грн. (витрати від інфляції за вказаний період часу), а всього 9735,90 грн. та стягнути з на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 100000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що постановою від 04.12.2017 р. Малиновського районного суду м. Одеси, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124КпАП України. Дорожньо-транспортна пригода сталася 23 жовтня 2017 р. приблизно о 15 годині 20 хвилин. Автомобіль позивача марки «Toyota» д.н. [NUMBER] , який отримав механічні пошкодження, позивач відремонтував та привів до належного робочого стану тільки 20.11.2017 р. Ремонтні роботи були здійснені на суму 42553 грн. за власні кошти позивача. Позивач стверджує, що незважаючи на звернення до ПрАт Страхової компанії «Здорово», де була застрахована цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , з заявою про виплату страхового відшкодування, на момент подачі позовної заяви Страхова компанія, не сплатила страхове відшкодування, а тому він звернувся до суду із заявою про стягнення матеріальної та моральної шкоди з відповідача. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.08.2022 року цивільну справу за позовом [PERSON] до приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Здорово», третя особа: [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, передано за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси. 19.09.2023 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Малиновського районного суду м. Одеси, справу розподілено судді Малиновського районного суду м. Одеси Бобуйку І.А. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.09.2022 року відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання. 21.12.2022 року представник третьої особи подав до суду пояснення по справі, в яких просив відмовити у задоволенні позовної заяви. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.03.2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. В судове засідання позивач не з`явився, подав до Малиновського районного суду м. Одеси заяву, в якій він просив суд розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Третя особа у судове засідання не з`явилась, повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Ошовської Н.О. подав до суду письмові пояснення, у яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, \~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст.\~\~4\~\~ЦПК\~ України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Судом встановлено, що постановою від 04.12.2017 р. Малиновського районного суду м. Одеси, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124КпАП України. Дорожньо-транспортна пригода сталася 23 жовтня 2017 р. приблизно о 15 годині 20 хвилин. Транспортний засіб позивача марки «Toyota» д.н. [NUMBER] , який отримав механічні пошкодження, позивач відремонтував та привів до належного робочого стану 20.11.2017 р. Ремонтні роботи були здійснені на суму 42553 грн. за кошти позивача, що підтверджується Договором про надання послуг №3 від 10.11.2017 р. та Актом виконаних робіт №01-Л від 20.11.2017 р. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов?язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що незважаючи на звернення до ПрАТ Страхової компанії «Здорово», де була застрахована цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , з заявою про виплату страхового відшкодування, на момент подачі позовної заяви відповідач не сплатив страхове відшкодування позивачу. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що 24.10.2017 року [PERSON] було повідомлено ПрАТ СК «Здорово» про ДТП та подано заяву про виплату страхового відшкодування. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв?язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов?язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до положень ст. 36.2 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик за наявності документів, передбачених ст. 35 зазначеного Закону, повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Судом встановлено, що ПрАТ СК «Здорово» у порушення вказаних норм законодавства не було складено страхового акту про виплату, та не виплачено потерпілій стороні страхового відшкодування. Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик за наявності документів, передбачених ст. 35 зазначеного Закону, повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Суд звертає увагу відповідача, що оскільки страхова компанія не виконала у належний строк та в належному розмірі своїх зобов?язань щодо виплати страхового відшкодування, відповідач повинен сплатити позивачу пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що складає 20788,00 грн. Статтею 625 ЦК України встановлюється відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК регулюються зобов?язальні правовідносини, які існували між сторонами до ухвалення рішення суду. Правовідносини у даному спорі виникли з приводу відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підставі договору, укладеного між ПрАТ СК «Здорово» та [PERSON] на користь третіх осіб. Судом встановлено, що в даному випадку, хоча [PERSON] не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором на його або третьої особи користь страховик зобов?язаний здійснити страхове відшкодування. Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов?язань, на них поширюється дія частини 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов?язання. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року у справі №6-927цс16. Таким чином, судом встановлено, що на користь позивача необхідно стягнути з відповідача три відсотки річних та збитки від інфляції за період з 24.10.2017 року по 18.06.2019 року в розмірі 2105,00 грн. (3% річних) та 7630,90 грн. (витрати від інфляції за вказаний період часу), а всього: 9735,90 грн. Крім того, судом встановлено, що з 04.10.2017 р. по 13.10.2017 р. та з 17.10.2017 р. по 09.11.2017 р. позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в Центрі реконструктивної та відновної медицини (УК) ОНМедУ за адресою м. Одеса, вул. Тініста,8. 05.10.2017 р. позивачу було виконано операцію. Судом встановлено, що в результаті противоправних дій відповідача, втрати на деякий час автомобіля, та тривалого часу впродовж якого позивач не міг відшкодувати свої витрати щодо відновлення автомобіля та не виплати позивачу ПрАТ СК «Здорово» майнової шкоди, позивач зазнав моральних страждань. Моральні страждання полягали в тому, що в результаті дій ПрАТ СК «Здорово», позивачу довелось ремонтувати автомобіль за власні кошти, які мали піти на його лікування. Наслідки перенесеного стресу, внаслідок дорожньо-траснпортної пригоди, призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидкої втомлюваності, пасивності, пригніченого настрою, образливості, чутливості, фіксованості на негативних переживаннях та тривозі з приводу майбутнього, позивач відчуває почуття образи, досади та переживає щодо своєї соціальної репутації. Також, наслідки ДТП потягли за собою нераціональне витрачання позивачем життєвого часу (на лікування, реабілітацію, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, які дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Суд вважає, що моральна шкода завдана позивачу, яка підлягає стягненню з відповідача, має бути в розмірі 40 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків, ч.2 п.1 вказаної статті відносить витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частинами 1, 2 ст. 23 ЦК України передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з ушкодженням здоров?я. Частиною 3 вказаної статті передбачено відшкодування моральної шкоди грішми. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, яка завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Згідно п.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв?язку з ушкодженням здоров?я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв?язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життевих зв?язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до аб3.2 п.5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, суд має з?ясувати, чим підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі (за правовідносинами, що виникли після 08.06.1993 року) він оцінює пов?язані з ними витрати та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного спору. Згідно абз.1 п.9 Постанови Пленуму ВСУ „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року No 4, розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Стосовно письмових пояснень представника третьої особи, суд зазначає наступне. Згідно письмових пояснень, у 2018 році [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , третя особа ПрАТ Страхова компанія «Здорово», про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 42\~553,00 гривень та моральної шкоди у розмірі 100\~000,00 гривень. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2018 року позов було задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 34\~711,00 гривень та моральну шкоду в розмірі 3\~000,00 гривень. В задоволені решти вимог відмовлено. Постановою апеляційного суду Одеської області від 27.06.2018 року, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2018 року залишено без змін. На виконання рішення суду, в рамках виконавчого провадження, [PERSON] перерахувала на рахунок Другого Приморського відділу ДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області 39 326, 80 грн., з яких: 34557, 26 грн. на користь [PERSON] . Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.03.2019 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2018 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 27.09.2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Приморського районного суду від 09 червня 2021 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн. В іншій частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] - відмовлено. Судом встановлено, що [PERSON] здійснено поворот виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2018 року по справі №522/438/18 в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 34 711,00 грн. 09.08.2022 року Другим Приморським ВДВС м. Одеси було відкрито виконавче провадження №69585740 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , проте жодні грошові кошти в рамках вказаного виконавчого провадження станом на теперішній час не стягнуті на користь третьої особи. Суд звертає увагу представника третьої особи, що поворот виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2018 року по справі №522/438/18 в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 34 711,00 грн. не є предметом розгляду даної справи. Третя особа [PERSON] має право звернутись до суду зі скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця. До того ж, поворот виконання рішення від 11.06.2018 року уже спростовує твердження представника третьої особи про подвійну виплату позивачу матеріальної шкоди, оскільки рішення на підставі, якого [PERSON] відшкодувала [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 34 711,00 грн. скасовано, а кошти сплачені, на підставі такого рішення, підлягають поверненню для [PERSON] на підставі чинного законодавства. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно матеріалів справи, позивач звільнений від сплати судового збору на підстав п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового\~збору за\~позовну заяву\~майнового характеру,\~фізичною особою або фізичною особою - підприємцем\~складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Суд звертає увагу відповідача, що враховуючи ціну позову, а саме: 173 076,90 гривень, 1 відсоток ціни позову складає 1730 гривні 76 копійок. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, а саме у розмірі: 113076,90 гривень, а тому з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір за подачу позовної заяви майнового характеру пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1130,76 гривень. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Outcome: partial