Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, [PERSON] , за участю третьої особи - Служби у справах дітей Марганецької міської ради Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів. В обґрунтування позову посилається на те, що він є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , відповідачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Відповідачка самоусунулася від виховання та утримання неповнолітньої доньки, матеріально її не утримує має заборгованість по сплаті аліментних платежів. Відповідно до рішення виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 14.11.2012 року за № 758 місцем проживання дитини [PERSON] , [INFO] визначено з батьком - [PERSON] . Він повністю займається вихованням доньки, матеріально її утримує, забезпечує розвиток її духовного стану. 02 лютого 2023 року Виконавчим комітетом Марганецької міської ради Дніпропетровської області за № 15/20-119 надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню дитини [PERSON] , [INFO] . Крім того, рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11.12.2018 року змінено (збільшено) розмір аліментів, які стягувалися з відповідача на його користь на утримання доньки [PERSON] до 972 гривні, щомісячно. Враховуючи, що прожитковий мінімуму для дитини збільшився, просить збільшити розмір стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої доньки з 972 гривні до 1416 гривень 50 копійок. Також, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню дитини - [PERSON] , [INFO] . 17.02.2023 року судом відкрито провадження по справі з призначенням підготовчого судового засідання. 28 березня 2023 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні надав пояснення, що вихованням дитини займається самостійно, розпочинаючи з трьох років дитини. Відповідачка вихованням дитини не займається, участі в житті дитини не приймає. Відповідач на розгляд справи не з`явилася, повідомлялася належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Заяв чи клопотань не надходило. Представник третьої особи в судому засіданні позовні вимоги позивача підтримала. З урахуванням думки позивача, який в судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду справи, в порядку ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу без участі відповідача у заочному порядку. Дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, покази свідків в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав, зазначає наступне. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами про справі у позивача та відповідача є спільна донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого, повторно, 31 серпня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 90 від 14 березня 2006 року. Рішенням виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 14 листопада 2012 року за № 758 визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком - [PERSON] . Згідно довідки від 24 січня 2023 року за № 09 виданої директором Марганецького ліцею № 1 ім. Т. Шевченка, [PERSON] навчається в Марганецькому ліцеї № 1 ім. Т. Шевченка з 1 вересня 2022 року. Мати вихованням дитини не займається, не спілкується з учителями, батьківські збори не відвідує. Згідно письмових пояснень [PERSON] , яка проживає по сусідству з позивачем по справі, [PERSON] , донька [PERSON] проживає зі своїм батьком. Дитина завжди доглянута, батько піклується про розвиток дитини, займається її розвитком та доглядає за станом її здоров`я. Згідно письмових пояснень [PERSON] , яка проживає по сусідству з позивачем по справі, [PERSON] , донька [PERSON] проживає зі своїм батьком. Вихованням та розвитком дитини займається тільки батько, матері дитини вона ніколи не бачила. Також, в матеріалах справи наявний висновок виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 02.02.2023 року за № 15/20-119 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини - [PERSON] , [INFO] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала покази, що є сусідкою позивача по справі. В будинку вона проживає з 1990 року. Матері дитини вона ніколи не бачила. Вихованням доньки займається тільки батько. Тільки батько приймає участь в житті дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала покази, що є сусідкою позивача по справі. [PERSON] вона знає вже більше 15 років. Увесь час він проживає з донькою. Матері дівчинки вона не пам`ятає. Дочку увесь час виховує та утримує батько. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: „Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками". За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що відповідачка протягом тривалого часу, систематично, свідомо, без поважних причин не виконувала належним чином і не виконує на цей час свої батьківські обов`язки по відношенню до своєї дитини - [PERSON] , [INFO] , не цікавиться її долею протягом тривалого періоду часу, участі у її вихованні та розвитку не приймає, тобто контакту не підтримує, що стверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Під час розгляду даної справи встановлено, що відповідачка не робить спроб на відновлення відносин з дитиною, тобто, вона не тільки ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати, а тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у її долі. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідачки про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останній положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. В частині позовних вимог про збільшення розміру стягнутих аліментів, суд зазначає наступне. Позивачем на підтвердження обставин викладених у позовній заяві надано копію розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, який датований 02 лютого 2018 року. Інших належних та допустимих доказів на обґрунтування позовних вимог в частині розміру вже стягуваних аліментів суду не надано, клопотань про витребування доказів позивачем не заявлено. У відповідності до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до пункту 4 частини 2статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Положеннями ч.2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог, в частині збільшення розміру стягуваних аліментів, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування позовних вимог в цій частині. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 5 Закону України "Про судовий збір", з відповідачки слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого ним судового збору. Враховуючи наведене та

Outcome: partial