Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та його поділ. Посилається на те, що з 17.02.2008 перебувала у шлюбі із [PERSON] , від якого у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26.02.2018, шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу вона із відповідачем проживають окремо, діти зареєстровані та проживають разом із нею по [ADDRESS] . За час перебування у шлюбі ними було придбано та набуто майно: земельну ділянку площею 0,0722га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 7321510100:03:018:0071, що розташована по [ADDRESS] та зареєстрована на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер ВРН №178444, посвідченого 30.11.2011приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області Малітовською Т.М.; земельну ділянку площею 0,1238га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7321510100:03:018:0085, розташовану по [ADDRESS] , яка зареєстрована на ім`я [PERSON] на підставі Державного акту від 06.04.2011 серії ЯЛ 976221 та в період із 2013 року по 2017 рік збудовано житловий будинок, загальною площею 211,20 кв.м, в тому числі житловою площею 83,40 кв.м., допоміжною площею 127,80 кв.м., готовністю 83 %, що розташований в [ADDRESS] . Зазначене майно придбано за спільні кошти подружжя, оскільки вона з 2000 року по 22.10. 2018 року працювала бухгалтером в Заставнівській ЦРЛ, бухгалтером КЗ «Заставнівський районний центр ЗПСМ», крім того, перебуваючи в декретній відпустці вона упродовж 2017 року перебувала на роботі за кордоном в Німеччині, відповідач також протягом тривалого періоду часу перебував на роботі за кордоном в Німеччині та зароблені кошти вкладали в будівництво будинку. Крім того, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства вони придбали за кошти, виручені від продажу автомобіля. Позивачка посилається на те, що організацією будівництва займалася вона, купляла будівельні матеріали, наймала майстрів, готувала їжу для них, при цьому займалася доглядом та вихованням дітей. Під час будівництва житлового будинку нею вівся облік витрачених коштів, записувалися в зошит виконані роботи та витрачені кошти на них, збиралися квитанції, товарні чеки, накладні про придбання будівельних матеріалів, які зберігаються у неї. Після розірвання шлюбу відповідач ухиляється від вирішення питання щодо поділу спільного майна або сплати грошової компенсації за належну їй частку. 01.10.2020 нею надсилалася відповідачу письмова пропозиція щодо добровільного вирішення питання про розподіл майна з врахуванням інтересів їхніх дітей, проте останній не відреагував. На будівництво житлового будинку 14.08.2013 Сектором регіонального розвитку, містобудування та архітектури Заставнівської районної адміністрації на ім`я [PERSON] було видано будівельний паспорт. 28.12.2020 за замовленням [PERSON] . Заставнівським РБТІ було виготовлено технічний паспорт для здачі будинку в експлуатацію. 11.03.2021 Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації. Проте відповідач зволікає з виготовленням правовстановлюючого документу на будинок , чим вказує на небажання добровільного поділу будинку в нотаріальній конторі та чинить їй перешкоди в його поділі. З метою визначення типу будівництва, відсотку його готовності та можливості розподілу відповідно до часток, нею було замовлено інженерно-технічну експертизу. Згідно висновку експерта №200 від 02.09.-01.12.2021 відсоток готовності житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] становить 83 %, відповідно являється незавершеним будівництвом, проте оскільки на даний об`єкт нерухомості було проведено реєстрацію декларації про готовність до експлуатації - він не являється самочинним будівництвом. Ринкова вартість вказаного будинковолодіння становить 1367700 грн. Наявна технічна можливість реального поділу вказаного будинковолодіння на дві ізольовані частини у співвідношенні часток співвласників до . У зв`язку із наведеним позивачка просить: - визнати об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне майно: земельну ділянку площею 0,0722га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 7321510100:03:018:0071, розташовану по [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,1238 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7321510100:03:018:0085, розташовану по [ADDRESS] , житловий будинок літ.А з напівпідвалом «А/Н/Пд» та мансардою «А/Мс», загальною площею 211,20 кв.м., в тому числі житловою площею 83,40 кв.м., допоміжною площею 127,80 кв.м., 83% готовності, господарські будівлі та споруди: криниця №1, вигрібні ями літ.І та літ. II, огорожа з воротами та хвірткою №2 та №3, що розташовані по [ADDRESS] та визначити частки кожного в майні по , визнавши право власності на них; - провести розподіл житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих по [ADDRESS] , відповідно до першого варіанту, запропонованого експертом при здійсненні інженерно-технічної експертизи. - провести розподіл земельної ділянки площею 0,0722 га, кадастровий номер 7321510100:03:018:0071 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої по [ADDRESS] відповідно до 1/1 варіанту розподілу до першого варіанту розподілу будинковолодіння, запропонованого експертом. А також стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. В судовому засіданні позивачка та її представниця позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, в поданій до суду письмовій заяві просили справу розглядати у їх відсутності, в позові просили відмовити з підстав пропущення строку позовної давності, посилаючись, що саме із січня 2016 відповідачем не визнається право позивачки на нібито спільно набуте колишнім подружжям майно, про яке йдеться в позовних вимогам. Оскільки саме із січня 2016 сторони спільно не проживають, не підтримують сімейних відносин, фактично тоді виник спір про поділ майна подружжя. Рішення суду про розірвання шлюбу Заставнівським районним судом було ухвалено 26.02.2018. У зв`язку із наведеним вважають, що строк позовної давності для подання вищевказаних позовних вимог сплив у лютому 2021 року, а позивачка звернулася до суду із даним позовом 09.12.2021. В судове засідання, призначене на 03.04.2023 позивачка [PERSON] та її представниця [PERSON] не з`явилися, в заяві до суду просили справу розглянути у їх відсутності та задовольнити позовні вимоги. В поданому до суду в письмовому вигляді виступі в судових дебатах представниця позивачки просила при вирішенні питання про поділ майна в натурі стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю в частках в грошовому виразі в розмірі 6548 грн та судові витрати. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представниці, дослідивши письмові докази приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 17.02.2008 сторони уклали шлюб, який було розірвано рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26.02.2018 (а.с.23-24). Згідно копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 10.09.2019 [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] »(а.с.26). За час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] було придбано наступне майно: - земельну ділянку площею 0,0722 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 7321510100:03:018:0071, що розташована по [ADDRESS] , яка зареєстрована на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер ВРН №178444, посвідченого 30.11.2011приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області Малітовською Т.М., що вбачається із копії відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.28-32) ; - земельну ділянку площею 0,1408 га, кадастровий номер 7321510100:03:016:0016, що розташована по [ADDRESS] , яку [PERSON] придбав на підставі Договору купівлі-продажу, який укладений 04.02.2010 між [PERSON] та [PERSON] . 04.02.2010 [PERSON] надала згоду своєму чоловіку [PERSON] на придбання шляхом купівлі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої в [ADDRESS] (том 2 а.с.38-39). У зв`язку із тим, що площа придбаної земельної ділянки не відповідала тій площі, що була зазначена в договорі купівлі-продажу, [PERSON] не зміг зареєструвати за собою право власності на неї, а тому змушений був виготовляти технічну документацію по її переоформленню. У зв`язку із чим 06.04.2011 [PERSON] отримав Державний акт серії ЯЛ 976221 на земельну ділянку розміром 0,1238, кадастровий номер 7321510100:03:018:0085, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована в [ADDRESS] , що вбачається із копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (том 1 а.с.33-35). Крім цього в період із 2013 року по 2017 рік сторонами за спільні кошти також було збудовано житловий будинок, загальною площею 211,20 кв.м, в тому числі житловою площею 83,40 кв.м., допоміжною площею 127,80 кв.м., готовністю на дату подання позову 83 %, що розташований в [ADDRESS] , що підтверджується будівельним та технічним паспортом (а.с.38-59). Як визначено положеннями ч.ч.2, 4 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. При цьому, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до положень ч.ч. 3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, вказаною нормою права та нормами статті 60 Сімейного Кодексу України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Отже, оскільки спірне нерухоме майно набуто сторонами за час перебування у шлюбі, презумпція спільного майна подружжя не спростована, то суд приходить до висновку, що вказані земельні ділянки є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними. Таким чином слід визнати об`єктом права спільної сумісної колишнього подружжя земельну ділянку, площею 0,0722 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 7321510100:03:018:0071; земельну ділянку, площею 0,1238 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7321510100:03:018:0085, розташовану по [ADDRESS] з визначенням розміру часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно по . Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором або законом (ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України). Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Звертаючись до суду із позовом про поділ майна подружжя позивачка посилається на те, що спірний будинок разом із не прийняті у передбаченому законом порядку в експлуатацію і право власності на нього не оформлено з вини відповідача. У зв`язку із не оформленням відповідачем документації по введенню в експлуатацію спірного будинку та правовстановлюючих документів, у позивачки виникли складнощі щодо здійснення між нею і відповідачем поділу спільного сумісного майна. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою статті 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати за цими особами право, на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або, з урахуванням конкретних обставин, залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України: від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс 15, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, а також в постановах Верховного Суду від 18.07.2018р. у справі № 509/2669/15-ц, від 18.03.2019р. у справі № 299/1757/16-ц. Відповідно до Висновку інженерно-технічної експертизи від 02.09.-02.12.2021 за №200, складеного судовим експертом Ощипко О.О., відсоток готовності житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] становить близько 83 %, відповідно являється незавершеним будівництвом, проте оскільки на даний об`єкт нерухомості було проведено реєстрацію декларації про готовність до експлуатації - він не являється самочинно збудованим. Експертом визначено ринкову вартість спірного житлового будинку з належними господарськими будівлями та спорудами, яка станом на день проведення експертизи складає 1367700 грн. Експертом у відповідь на поставленні питання зазначено про можливість поділу спірного житлового будинку та належними до нього спорудами на дві ізольовані частини у співвідношенні часток співвласників до , або близько до ідеальних часток, після проведення робіт по переплануванню та реконструкції житлового будинку. Також судовим експертом було запропоновано три варіанти здійснення такого поділу житлового будинку та споруд на дві ізольовані частини з врахуванням рівності часток співвласників після проведення ремонту та робіт по переплануванню , або реконструкції житлового будинку - за умови дотримання всіх вимог державних будівельних норм. Експерт [PERSON] в судовому засіданні роз`яснила свій висновок та повідомила, що поділ житлового будинку здійснювався по вартості приміщень, при цьому розмір часток сторін визначався від їх дійсної вартості, враховуючи, що ринкова вартість приміщень мансарди майже вдвічі перевищує вартість приміщень під житловим будинком в підвалі (напівпідвалі) з розрахунку вартості 1 кв.м. приміщень різних поверхів будинку. Нею запропоновано три варіанти розподілу житлового будинку та споруд на дві ізольовані частини після проведення робіт про переплануванню або реконструкції будинку, за умови дотримання всіх вимог ДБН. Також експерт пояснила, що найбільш функціональним для реалізації сторонами є перший варіант розподілу житлового будинку, оскільки він не потребує реконструкції і оформлення дозвільних документів. Третій варіант розподілу передбачає втрату функціонального призначення гаража при його поділі. З огляду на викладене, дослідивши обставини, щодо яких виник спір, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що незавершений будівництвом будинок із спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , набутий сторонами під час шлюбу за спільні кошти від спільної праці є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, з визначенням розміру часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно по та підлягає реальному поділу в натурі. При здійсненні поділу спірного нерухомого майна, суд вважає, що найбільш прийнятним варіантом поділу є І варіант, запропонований експертом, оскільки він є самим наближеним до ідеальних часток, найбільш функціональним та менш затратним, отже відповідатиме інтересам обох сторін. При цьому при поділі будинку з належними до нього спорудами відповідачу [PERSON] слід виділити першу частину по першому варіанту розподілу, визнавши за ним право власності на 49/100 ідеальних часток, а позивачці [PERSON] виділити другу частину по першому варіанту розподілу, визнавши за нею право власності на 51/100 ідеальну частку у спірному майні. Оскільки згідно висновку експерта вартість ідеальної частки спірного будинковолодіння становить 683850 грн., а при здійсненому судом поділу вартість реальної частки позивачки (другого співвласника) більше на 6548 грн. за ідеальну частку, то з позивачки на користь відповідача слід стягнути зазначену суму, як різницю вартості реальної частки від ідеальної частки спірного житлового будинку. Щодо поділу земельної ділянки, площею 0,0722 га, кадастровий номер 7321510100:03:018:0071, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої по [ADDRESS] та суд вважає наступне. Як вбачається із вищевказаного висновку експерта нею запропоновано по два варіанти розподілу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, відповідно на кожен з трьох варіантів розподілу будинку, щоб кожному із співвласників було виділено частину земельної ділянки в особисту власність, а частина земельної ділянки залишилася у їх спільній частковій власності, оскільки відсутня можливість влаштування двох окремих заїздів, на територію спірної земельної ділянки, що відповідають вимогам ДБН. Відповідно до ч. 3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. З урахуванням зазначених приписів ЦК України при здійсненні поділу спірної земельної ділянки, суд вважає, що найбільш прийнятним варіантом поділу є І варіант, запропонований експертом, оскільки він відповідатиме інтересам обох сторін. При цьому при поділі земельної ділянки слід: відповідачу [PERSON] виділити першу частину по першому варіанту розподілу, визнавши за ним право власності на 50/100 земельної ділянки, виділивши йому земельні ділянки: площею 0, 0054 га, з наступними розмірами по периметру: 1,98мп; 8,69мп; 5,21мп; 13,74мп; 2,22мп; 5,12мп; і 15,46мп; та площею 0,0167 га, з наступними розмірами по периметру: 3,09мп; 4,54мп; 3,15мп; 14,83мп; 12,34мп; 11,44мп і 3,02мп; позивачці [PERSON] слід виділити другу частину по першому варіанту розподілу, визнавши за нею право власності на 50/100 земельної ділянки, виділивши їй земельну ділянку площею 0, 0221 га , з наступними розмірами по периметру: 10,13мп; 21,16мп; 10,60мп; 7,58мп; 4,35мп; 4,92мп; 14,83мп; 3,15мп; 3,51мп; 8,98мп; 15,73мп; 5,21мп і 8,69мг. залишити у спільній частковій власності сторін з визначенням часток по кожному земельну ділянку під житловим будинком, під балконами та на відстань 1,0м від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку, а також земельна ділянка для заїзду та проходу до криниці (1 м для її обслуговування), площею 0,0280 га, з наступними розмірами по периметру: 3,58мп; 15,46мп; 5,12мп; 2,22мп; 13,74мп; 5,21мп; 15,73мп; 8,98мп; 3,51мп; 4,54мп; 3,09мп; 11,47мп і 14,75мп. Задовільняючи позовні вимоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задовлення заяви відповідача [PERSON] про застосування наслідків спливу строку позовної давності, виходячи з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. За усталеною судовою практикою до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Отже, вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від30 червня 2021року у справі №182/1428/20(провадження №61-3275св21) та від19 жовтня 2022 року у справі № 587/1562/21 (провадження № 61-6658св22). Виходячи із аналізу вищевказаної статті та обставин даної справи, строк позовної заяви обчислюється із дати коли позивач дізнався про порушення свого права власності, а не із дати розірвання шлюбу, як про це зазначає відповідач. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу спору про поділ майна подружжя не виникало, оскільки відповідач обіцяв вирішити добровільно питання, оформивши майно на дітей. Вподальшому почас ухилятися від вирішення даного питання. 01.10.2020 позивачкою була надіслана відповідачу письмова пропозиція щодо добровільного вирішення питання про поділ майна подружжя, проте останні на неї не відреагував. Наразі відповідач не визнає спірне майно спільним майном колишнього подружжя, в побудований будинок експлуатацію не здає та не оформляє право власності на нього. Враховуючи викладене, позивачка, дізнавшись про порушення своїх прав 01.10.2020 в межах строку позовної давності звернулася до суду з даним позовом. Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: на професійну правничу допомогу; пов`язані із проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції, наданої позивачкою при звернені до суду із даним позовом нею сплачено 7005,73 грн. судового збору (а.с.1), 15098 грн сплачено за проведення інженерно-технічної експертизи, що підтверджується відповідною квитанцією, яка міститься в матеріалах справи (а.с.155), які слід стягнути з відповідача, оскільки позов задоволено в повному обсязі. За змістом ч.ч. 2-4 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.ч.5-6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, приписами ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу адвокатки Гірчак Н.А. надано копії: Договору про надання правової допомоги №1 від 14.07.2021, Додаткову угоду №1 до Договору про надання правової допомоги №1 від 14.07.2021, акт виконаних робітза надання правничої допомоги, квитанцію про сплату 30000 грн. ( т.2 а.с.1-6). За таких обставин, за відсутності клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд вважає, що пред`явлений до стягнення розмір понесених судових витрат на правову допомогу під час розгляду справи в суді підлягає задоволенню, оскільки позивачкою доведено, що остання сплатила зазначені витрати, а тому із відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в доведеному розмірі - 30000 грн. Згідно ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки в судове засідання, призначене на 11:00 год. 03.04.2023 учасники справи не з`явилися, а повне судове рішення складено 13.04.2023 (в межах строку, встановленого ч.6 ст.259 ЦПК України), то датою ухвалення даного судового рішення є 13.04.2023 . На підставі ст.ст. 60, 69,71 СК України, ст.ст. 15,16,183 ч.2, 331, 364 ч.1-3, 368, 370 ч.3, 372 ЦК України,

Outcome: approved