Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

Адвокат Кремена О.В., який діє від імені та в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтування позову посилається на те, що [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право на власність, виданого 31.01.2022 року приватним нотаріусом Римською А.В., зареєстрованого в реєстрі за №208, на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 02.08.2021 року за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Після придбання позивачем квартири у 2022 році [PERSON] та [PERSON] самостійно знялися з реєстрації. На дату подачі цієї позовної заяви у вищевказаній квартирі зареєстрований тільки [PERSON] . Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени його сім`ї, [PERSON] не чинили. Зі слів сусідів відповідач проживає в Польщі більше двох років. На підставі викладеного просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19.12.2022 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 21.03.2023 року за клопотанням представника позивача витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетинання державного кордону України громадянином України [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспортні дані не відомо, адреса реєстрації: [ADDRESS] ). 29.03.2023 року на виконання ухвали суду від 21.03.2023 року Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надано витяг з наявною у базі даних інформацією щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями України [PERSON] в період з 08.11.2017 року по теперішній час, згідно якої останній 04.12.2021 року перетнув державний кордон України у пункті пропуску «Устилуг» та до теперішнього часу не повертався. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, від його представника адвоката Кремени О.В. до суду надійшла заява з проханням розглянути справу у його відсутності та відсутності позивача. Проти заочного розгляду справи не заперечують. В обґрунтування своїх позовних вимог представник просив долучити Акт про не проживання [PERSON] за місцем реєстрації. Відповідач [PERSON] належним чином, неодноразово, повідомлений про день час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, повторно, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав. Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 31.01.2022 року приватним нотаріусом Римською А.В., зареєстрованого в реєстрі за №208, а також копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №297571577 від 02.02.2022 року. З листа відділу формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради №12/5-1651 від 02.08.2021 року, відповідно до відомостей про реєстрацію місця проживання, що містяться в картотеці з питань реєстрації фізичних осіб за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Як зазначено позивачем у позові, у 2022 році [PERSON] та [PERSON] самостійно знялися з реєстрації, отже на дату подачі вказаної позовної заяви у вищевказаній квартирі зареєстрований тільки відповідач [PERSON] . З Акту про не проживання особи за місцем реєстрації, складеного представником АТ «Дніпроважмаш» за підписами сусідів позивача, вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає, починаючи з 2021 року та по теперішній час. Згідно інформації щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями України [PERSON] , наданою Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України встановлено, що відповідач [PERSON] 04.12.2021 року перетнув державний кордон України у пункті пропуску «Устилуг» та до теперішнього часу не повертався. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07. 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Суд на підставі досліджених доказів встановив, що фактично протягом останніх двох років відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає без поважних причин. Проаналізувавши зміст письмових матеріалів справи, враховуючи вищенаведені норми права, суд дійшов висновку, що відповідач, залишаючись зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] , однак не користуючись таким житловим приміщенням понад один рік без поважних причин, є таким, що втратив право користування вищевказаним житлом, внаслідок чого суд задовольняє позовні вимоги. Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1073,60 гривень.

Outcome: approved