Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК», позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач) на її користь страхове відшкодування за завданні збитки в порядку регресу в розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн, а також судові витрати у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. Рух справи 28.12.2022 справа надійшла до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області. 19.01.2023 ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області позовну заяву залишено без руху. 01.02.2023 ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області провадження по цивільній справі відкрито. Позиція позивача В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.11.2020, о 16 год. 20 хв., в Кіровоградській області, Кропивницькому районі, в с. Бережинка, по вул. Центральній, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «ЗАЗ 110247», д.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень при житті за ознакою небезпеки для життя, внаслідок чого померла. Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16.04.2021 (справа №390/1759/20) винним у вчиненні зазначеної ДТП визнано [PERSON] . Позивач виплатив потерпілій особі [PERSON] , батьку загиблої [PERSON] , страхове відшкодування в сумі 80 000 грн заполісом № АР/7829895 обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів від 05.04.2020, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу «ЗАЗ 110247», д.н. [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо - транспортну пригоду, зокрема, якщо він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та після ДТП за його участі залишив місце пригоди. Оскільки вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16.04.2021 встановлено, що відповідач на час скоєння ДТП керував забезпеченим транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, здійснив наїзд на пішохода, після чого самовільно залишив місце ДТП, вважає, що саме у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати позивачу завдані збитки в порядку регресу в розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за полісом № АР/7829895 від 05.04.2020. Правовою підставою заявлених вимог позивачем визначено, зокрема, приписи підпункту 38.1.1 (а, в) пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст.1166, 1187, 1191 ЦК України. Представник позивача в призначене судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, не заперечує проти заочного рішення справи (а.с.82-83, 84). Позиції відповідача Від відповідача [PERSON] , який відбуває покарання в ДУ «Машівська виправна колонія (№9), 30.03.2023 надійшла заява, в якій просить провести розгляд справи без його участі, позов визнає (а.с.85, 86). Згідно з ч.1 та ч.4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і може бути прийнято, а тому дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без участі сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Обставини справи, зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 05.04.2020 між ПрАТ «УПСК» та ПП ПВ ФІРМА «Ацинус» (далі-страхувальник) укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів № АР/7829895, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ЗАЗ 110247», державний реєстраційний номер [NUMBER] , сплати страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. Строк дії договору з 08.04.2020 до 07.04.2021 (а.с.29). Відповідно до вироку Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16.04.2021 у справі № 390/1759/20, який набрав законної сили 15.06.2021, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, та на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. З вказаного вироку вбачається, що 09.11.2020, близько 16.20 год., [PERSON] , керуючи автомобілем ЗАЗ-110247, реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є ПП ПВФ "АЦИНУС", перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись у світлу пору доби по прямій ділянці дороги, біля будинку №92 по вулиці Центральній у с. Бережинка, Кропивницького району Кіровоградської області, в напрямку автодороги Н-23 "Кропивницький-Кривий Ріг-Запоріжжя" на території Кропивницького району Кіровоградської області, уважно не стежив за дорожньою обстановкою, яка склалась та яку він об`єктивно спроможний був завчасно виявити, вірно не відреагував, через стан алкогольного сп`яніння, на обставини, які склались на дорозі, а саме знаходження на проїзній частині пішохода [PERSON] , [INFO] , яка тривалий час стояла біля правого краю дороги щодо напрямку його руху. У наслідок чого, [PERSON] не застосував зменшення швидкості руху керованого ним автомобіля, аж до його зупинки, попередньо не переконався у безпечності свого маневру, легковажно сподіваючись на відвернення будь-яких негативних наслідків, скерував автомобіль праворуч щодо напрямку свого руху у бік місця, де знаходилась малолітня [PERSON] , допустив наїзд на останню, яка отримала тяжкі тілесні ушкодження та залишилась лежати на узбіччі дороги без свідомості. Після наїзду на пішохода, [PERSON] , усвідомлюючи скоєне ним діяння та розуміючи, що заподіяв [PERSON] тілесні ушкодження та поставив потерпілу в небезпечний для життя стан і позбавив можливості вжити заходів до самозбереження, нехтуючи моральними та правовими нормами, які передбачають надання допомоги людині, що перебуває у небезпечному для життя стані, маючи можливість надати допомогу, зник із місця дорожньо-транспортної пригоди, виїхав із населеного пункту с. Бережинка на автодорогу Н-23 "Кропивницький-Кривий Ріг-Запоріжжя", де під час переслідування був затриманий громадянами, чим грубо порушено вимоги пунктів 1.5, 2.3 (б) і (д), 2.9 (а), 2.10 (а, б, в, г, ґ), 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження, які згідно з висновком експерта № 1183 від 17.12.2020 могли утворитися у строк і при обставинах вказаної дорожньо-транспортної пригоди, знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. У результаті отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень у вигляді черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку та крововиливом під павутину оболонку пішохід [PERSON] померла на місці події (а.с.18-28). Крім того, вищевказаним вироком суду встановлено, що автомобіль ЗАЗ-110247, реєстраційний номер [NUMBER] , згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, належить ПП ПВФ "АЦИНУС". Проте, під час дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, довіреності на керування автомобілем, попереднього договору купівлі-продажу та акту приймання-передачі транспортного засобу, самостійно володів і користувався автомобілем ЗАЗ-110247, реєстраційний номер [NUMBER] , на відповідній правовій підставі та під час дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не перебував у трудових відносинах із ПП ПВФ "АЦИНУС" (а.с.18-28). Згідно з свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Бережинської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 11.11.2020 [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 11 років в с. Бережинка Кропивницького району Кіровоградської області, про що 11.11.2020 складено відповідний актовий запис №32 (а.с.38). Свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 23.06.2010 свідчить, що померла [PERSON] є донькою потерпілого [PERSON] (а.с.37). 07 липня 2021 року потерпіла особа [PERSON] звернувся до Кіровоградської дирекції ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом № АР/7829895від 05.04.2020 (а.с.30). На підставі страхового акту №ОЦ/173/000/21/0013 від 12.10.2021 потерпілому [PERSON] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ПрАТ«УПСК» виплачено страхове відшкодування в розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн, з яких 20 000 витрати на поховання та 60 000 моральна шкода, що підтверджується платіжним дорученням №19535 від 12.10.2021 на суму 88 269 грн (з урахуванням виконавчих витрат, з яких 8 000 грн виконавчий збір та 269 грн витрати на проведення виконавчих дій) (а.с.47, 50). Позивач звертався з вимогою про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 80 000 до [PERSON] 10.12.2021, яка залишена без задоволення (а.с.48-49). Застосовані норми права та правові висновки Верховного Суду Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Приписами ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність грунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Згідно з вимогами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Щодо вимог до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу суд зазначає наступне. Відповідно до ч.6 ст.261 Цивільного кодексу України, за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Приписами ч.1 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обовязок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року № 6-2004цс16, яка згідно з ст. 417 ЦПК України є обов`язковою для судів. Регресом є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою (пункти 44-46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17). Під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання. Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Пунктами 1.4, 1.7 ст.1 цього Закону визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до вимог ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з вимогами ст.6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Приписами п.22.1 ст.22 цього ж Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19. Відповідно до п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до п. 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» п.38.1 п.п.38.1.1. передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду за наявності певних умов, зокрема а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. З вищенаведеного слідує, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Оцінка доказів та позиція суду Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 12.10.2021, що підтверджується платіжним дорученням №19535 від 12.10.2021. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що [PERSON] винний у вчиненні ДТП, яка мала місце 09.11.2020, о 16 год. 20 хв., в Кіровоградській області, Кропивницькому районі, в с. Бережинка по вул. Центральній. [PERSON] керував забезпеченим транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, здійснив наїзд на пішохода, після чого самовільно залишив місце ДТП. Оскільки автомобіль, яким керував відповідач був застрахований за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПрАТ «УПСК», після настання страхової події позивач, на виконання умов даного договору страхування, сплатив страхове відшкодування потерпілій особі. Отже, позивач має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, який в добровільному порядку відшкодування не здійснив, а тому з останнього слід стягнути на користь позивача 80 000 грн, виплачених як страхове відшкодування за полісом № АР/7829895. Розподіл судових витрат Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved