Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Представник позивача адвокат Мартиненко В.В. у жовтні 2022 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що 05.01.2017 року між [PERSON] та ПАТ «Ідея Банк» укладено Кредитний договір №Z52.990.70257. Банк на виконання умов Договору надав Позичальнику грошові кошти у сумі 8272,00 грн. строком до 05.01.2019 року, а Позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом з іншими платежами згідно з умовами цього Договору. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. У зв`язку з невиконання зобов`язань за Кредитним договором №Z52.990.70257 від 05.01.2017 року станом на 03.12.2020 року [PERSON] мав заборгованість у розмірі 22580,76 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом - 8272,00 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 3320,12 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями - 10988,64 грн. Між позивачем та АТ «Ідея Банк» 03.12.2020 був укладений договір факторингу № 12/90, за умовами якого АТ «Ідея Банк» відступило позивачу право грошової вимоги відносно [PERSON] за кредитним договором №Z52.990.70257 від 05.01.2017 року. ТОВ ФК «Профіт Капітал» зобов`язання за договором факторингу виконав у повному обсязі, а тому починаючи з 03.12.2020 до позивача перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за указаним кредитним договором. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором № Z52.990.70257 від 05.01.2017 року позивач відповідно до статті 625 ЦК України здійснив нарахування 3 % річних за користування кредитом в сумі 731,10 грн та 2280,67 грн. інфляційних витрат. Посилаючись на указані обставини, представник позивача [PERSON] просить суд стягнути із [PERSON] на користь позивача заборгованість у розмірі 25592,53 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 8272 грн., заборгованості за відсотками 3320,12 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями 10988,64 грн., заборгованості за 3% річних за користування кредитом - 731,10 грн, заборгованість за інфляційними витратами - 2280,67 грн. Стислий виклад позиції відповідача Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду. Від відповідача не надійшло відзиву, заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10.11.2022 року справу було передано за підсудністю до Тростянецького районного суду Сумської області. Ухвалою суду від 30.12.2022 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків. Представником позивача 13.01.2023 року на виконання ухвали суду від 30.12.2022 року надано заяву про усунення недоліків. Ухвалою суду від 14.02.2023 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Протокольною ухвалою суду від 13.03.2023 року судове засідання було відкладено через неявку відповідача. Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що 05.01.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» і [PERSON] був укладений Кредитний договір № Z52.990.70257 (а.с.5-6). Відповідно до п.1.1 Договору № Z52.990.70257 від 05.01.2017 року, банк надає грошові кошти у сумі 8272,00 грн. строком до 05.01.2019 року, а Позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом іншими платежами згідно з умовами цього Договору. Банк надає кредит у день підписання цього Договору строком на 24 місяці (п.1.2 Договору). Згідно пункту 1.4 Договору за користування кредитом Позичальник сплачує проценти в розмірі 0,0100% річних від залишкової суми кредиту. За обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі 3,6900 % від початкової суми кредиту (пункт 1.5 Договору). Банк на виконання умов Договору надав позичальнику грошові кошти у сумі 8720,00 грн., а позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом іншими платежами (відповідно до тарифів Банку, згідно з умовами цього Договору. Відповідно до ордеру розпорядження №1 Про видачу кредиту [PERSON] отримав кредитні кошти 05 січня 2017 року (а.с.8 ). Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] станом на 03.12.2020 становила 22580,76 грн. і складалась із боргу за тілом кредиту в сумі 8272,00 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 3320,12 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями - 10988,64 грн. 03.12.2020 року між ПАТ «Ідея Банк» і ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал укладено договір факторингу №12/90, за умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги відносно [PERSON] за кредитним договором № Z52.990.70257 від 05.01.2017 року (а.с.24-26). Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) у розмірі заборгованості Боржників перед Банком, та визначені в реєстрі боржників, що підписуються сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього Договору. Пунктом 5.1 Договору визначено, що права вимоги, строк платежів по котрим настав, а також ті, які виникнуть у майбутньому, вважаються такими, що перейшли від Банку до Товариства в день підписання відповідного реєстру Боржників, за умови виконання Товариством зобов`язань, передбачених Договором факторингу, щодо розрахунків. До ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 03.12.2020 року, перейшло право вимоги за Договором № Z52.990.70257 від 05.01.2017 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] (а.с.27-31). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У цій справі позивач довів належними і допустимими доказами факт укладення між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань. [PERSON] у свою чергу не надав належних і допустимих доказів на спростування розміру заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Положеннями частини 1 статті 512 та статті 514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Таким чином, зважаючи на надані ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» докази переходу до нього прав первісного кредитора за кредитним договором № Z52.990.70257 від 05.01.2017 установлена в ході розгляду справи заборгованість за указаним договором за тілом кредиту в сумі 8272 грн. та за відсотками 3320,12 грн. підлягає стягненню на користь позивача у цій справі. Разом з тим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову банку в частині вирішення позовних вимог про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 10988,64 грн. Як устанволено судом пунктом 1.5 укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем кредитного договору встановлено плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі 3,6900% від початкової суми кредиту 16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України № 3795-VI від 22 вересня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким частину четверту статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» доповнено нормою наступного змісту, яка діяла на час укладення [PERSON] кредитного договору: кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредит будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника за обслуговування кредитної заборгованості. З огляду на викладені норми матеріального права Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року, справа № 524/5152/15-ц, провадження № 61-8862сво18, дійшов висновку, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами, а тому умова договору про сплату комісії за користування кредитом є нікчемною. Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії за обслуговування кредиту в розмірі 10988,64 грн. без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, суд дійшов висновку про безпідставність нарахування банком такої складової боргу та відмову у задоволенні позову в цій частині. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає таке. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат. У справі, яка переглядається, установлено, що відповідач мав перед позивачем зобов`язання зі сплати грошових коштів, яке виникло за договором позики. Відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, не повернув грошові ні позивачу, ні первісному кредитору в установлений кредитним договором строк. За викладених обставин, у позивача виникло право на застосування наслідків порушення зобов`язання відповідно до положень статті 625 ЦК України. Проте суд не погоджується з розрахунком 3% річних та інфляційних втрат, оскільки позивачем відповідні нарахування здійснено на суму боргу з урахуванням 10988,64 грн. комісії, яка не підлягає стягненню з відповідача Визначаючи суму 3% річних суд виходить з того, що позивач просить стягнути указану суму за період з 03.12.2020 до 10.01.2022 року. За прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором на суму 11592,12 грн. (8272 грн. тіло кредиту + 3320,12 грн. відсотків) сума 3 % річних становить 375 грн. 39 коп. ( 11592,12 грн. х 3%/100 х 394 дні). Отже, із заявленої позивачем суми 731,10 грн. як 3 % річних, з [PERSON] підлягає стягненн. 375,39 грн. Позовна вимога про стягнення інфляційних збитків підлягає задоволенню також лише частково. Зокрема, з відповідача, виходячи з того, що сукупний індекс інфляції за період з грудня 2020 року по листопад 2021 року склав 110,34 % (100,9 % х 101,3% х 101% х 101,7% х 100,7% х 101,3% х 100,2% х 100,1% х 99,8% х 101,2% х 100,9% х 100,8%), підлягає стягненню 1198,63 грн. інфляційних втрат позивача ((11592,12 грн. х 110,34%) - 11592,12 грн.). Висновки суду щодо розподілу судових витрат Відповідно до приписів пункту 2 частини 1 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (стаття 133 ЦПК України). Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір сумі 2481 грн. 00 коп. за подання позову, а тому ураховуючи, що позов підлягає задоволенню частково, зокрема, на 51,4% (13166,14 грн./25592,53 грн.) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1275 грн. 23 коп. Представник позивача адвокат Мартиненко В.В. просив суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу. У тексті позовної заяві вказано про орієнтовний розрахунок указаних витрат на суму 2000 грн. Відповідно до частин першої та другої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (частина друга статті 15 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем разом з позовом та в ході розгляду справи не додано доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. та їх розрахунок. Таким чином, відсутні підстави для розподілу витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial