Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

У грудні 2022 року до Святошинського районного суду м. Києва звернулась позивачка [PERSON] з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживачів. Вимогами вказаного позову є стягнення з відповідача на користь позивача коштів за неякісне виконання послуг у сумі 24 400 грн. та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 7 500 грн. В обґрунтування позову зазначено про те, що 26.09.2022 року [PERSON] , шляхом дзвінка на номер телефону [NUMBER] , було викликано майстра з ремонту комп`ютера. Наступного дня прийшов інженер з ремонту, оглянувши ПК він виявив проблему та провів певні ремонтні дії. На підтвердження укладено договір №196842 від 27.09.2022 року, сервісний інженер №4747. Названа виконавцем сума до сплати за надані послуги, становила 24 400 грн. Зазначену виконавцем сума була сплачена у повному обсязі, у свою чергу виконавцем було надано позивачу на підпис договір. Після проведених ремонтних робіт, ПК справно працював 2 доби, потім знову перестав вмикатися. Через повторну поломку ПК, яка на думку позивача, викликана неякісно проведеними ремонтними роботами. 30.09.2022 року позивачка зателефонувала за номером, який було вказано в договорі у якості «технічної підтримки», оператор повідомив, що потрібно чекати дзвінка виконавця послуг з ремонту, що проводив ремонт. Ознайомившись детальніше з договором, позивачка помітила, що сума коштів до сплати за договором, суттєво відрізняється від суми сплаченої виконавцю. У договорі зазначено сума у розмірі 22 400 грн., що відрізняється від названої виконавцем суми, яка становить 24 400 грн., різниця у сумі становить 2000 грн. Вищевикладені обставини дають підстави стверджувати, що замовлення за договором №196842 від 27.09.2022 року, сервіс інженера 4747, були виконані з порушенням вимог статті 6 Закону України «Про захист прав споживачі», у якій зазначено, що виконавець зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості. Відповідно по пункту 3 договору № 196842 укладеному між позивачем та ФОП [PERSON] , виконавець надає гарантію на ремонт вузлів обладнання та на встановлені комплектуючі відповідно строком у 30 календарних дні. У супереч нормі Закону та нормі договору, позивачу не було надано безоплатного усунення недоліків. Позивачка зазначає, що оплатила повну суму коштів за договором, що підтверджується скріншотами банківських переведень. Отже, послуги були надані неякісно, більш того, виконавцем було порушені умови договору, які стосуються гарантійних зобов`язань. Послуга яка надавалася має істотний недолік, що унеможливлює споживання корисних властивостей ПК. З метою досудового врегулювання конфлікту, [PERSON] було направлено лист - вимогу до ФОП [PERSON] , з вимогою добровільного компенсування понесених збитків, але на час подання позовної заяви ніякої відповіді від нього позивач не отримав. Ухвалою суду від 25.01.2023 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с.74-75). Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження (а.с.29). Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву до суду не направив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що 26.09.2022 року [PERSON] , шляхом дзвінка на номер телефону [NUMBER] , було викликано майстра з ремонту комп`ютера. Наступного дня прийшов інженер з ремонту, оглянувши ПК він виявив проблему та провів певні ремонтні дії. На підтвердження укладено договір №196842 від 27.09.2022 року, сервісний інженер №4747. ( а.с.11) Названа виконавцем сума до сплати за надані послуги, становила 24 400 грн. Зазначену виконавцем сума була сплачена у повному обсязі, у свою чергу виконавцем було надано позивачу на підпис договір. Після проведених ремонтних робіт, ПК справно працював 2 доби, потім знову перестав вмикатися. Через повторну поломку ПК, яка на думку позивача, викликана неякісно проведеними ремонтними роботами. 30.09.2022 року позивачка зателефонувала за номером, який було вказано в договорі у якості «технічної підтримки», оператор повідомив, що потрібно чекати дзвінка виконавця послуг з ремонту, що проводив ремонт. Ознайомившись детальніше з договором, позивачка помітила, що сума коштів до сплати за договором, суттєво відрізняється від суми сплаченої виконавцю. У договорі зазначено сума у розмірі 22 400 грн., що відрізняється від названої виконавцем суми, яка становить 24 400 грн., різниця у сумі становить 2000 грн. Вищевикладені обставини дають підстави стверджувати, що замовлення за договором №196842 від 27.09.2022 року, сервіс інженера 4747, були виконані з порушенням вимог статті 6 Закону України «Про захист прав споживачі», у якій зазначено, що виконавець зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості. Відповідно по пункту 3 договору № 196842 укладеному між позивачем та ФОП [PERSON] , виконавець надає гарантію на ремонт вузлів обладнання та на встановлені комплектуючі відповідно строком у 30 календарних дні. У супереч нормі Закону та нормі договору, позивачу не було надано безоплатного усунення недоліків. Позивачка зазначає, що оплатила повну суму коштів за договором, що підтверджується скріншотами банківських переведень. Отже, послуги були надані неякісно, більш того, виконавцем було порушені умови договору, які стосуються гарантійних зобов`язань. Послуга яка надавалася має істотний недолік, що унеможливлює споживання корисних властивостей ПК. З метою досудового врегулювання конфлікту, [PERSON] було направлено лист - вимогу до ФОП [PERSON] , з вимогою добровільного компенсування понесених збитків, але на час подання позовної заяви ніякої відповіді від нього позивач не отримав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1,2 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.17,22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору і відшкодування збитків. Зазначені вимоги можуть бути пред`явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років. Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України). Як вбачається з матеріалів справи між сторонами було укладено договір на ремонт техніки. Згідно наявних матеріалів справи відповідач належним чином виконав зобов`язання за вказаним договором. Протилежного позивачем не доведено. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Враховуючи повну відмову у задоволенні позову, у суду відсутні підстави для розподілу між сторонами судових витрат у порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed