Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, про визнання права власності на частку у колгоспному дворі та права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 10.06.1988 року [PERSON] , як голова колгоспного двору на підставі рішення виконкому Полтавської районної Ради народних депутатів № 157 від 26.04.1988 року оформив право власності на будинковолодіння по [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок. Членами колгоспного двору станом на 10.06.1988 року являлися: \~ \~ \~ \~ [PERSON] - голова колгоспного двору; \~ \~ \~ \~ [PERSON] - дружина (свідоцтво про одруження додається); \~ \~ \~ \~ [PERSON] - син (свідоцтво про народження додається); \~ \~ \~ \~ [PERSON] - невістка свідоцтво про одруження додається); \~ \~ \~ \~ [PERSON] (наразі - [PERSON] ) - онук; \~ \~ \~ \~ [PERSON] - онук. [INFO] помер [PERSON] батько позивача, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Головою колгоспного двору після смерті [PERSON] стала його дружина [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , після смерті спадщину прийняв її син - [PERSON] , оскільки був зареєстрований та проживав разом із померлою матір`ю. Станом на 27.02.2017 року членами колгоспного двору були (довідка № С/02-46/362 від 21.11.2022 року): [PERSON] - померла [INFO] ; \~ \~ \~ \~ [PERSON] - син (свідоцтво про народження додається); \~ \~ \~ \~ [PERSON] - невістка свідоцтво про одруження додається); \~ \~ \~ \~ [PERSON] (наразі - [PERSON] ) - онук. 16.05.2017 року Полтавською районною державною нотаріального конторою була відкрита спадкова справа № 244/2017 після померлої [PERSON] за заявою [PERSON] . 30.03.2018 року постановою Полтавської районної державної нотаріальної контори вих. № 02-31/433 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, та приватизовану земельну ділянку загальною площею 0,57 га. передана для обслуговування та будівництва житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться в [ADDRESS] . Відмова нотаріуса була вмотивована тим, що оскільки ...у спадкоємця правовий статус нерухомого майна, саме: житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] - колгоспний двір в зв`язку з необхідністю зміни кола спадкоємців, після встановленого законодавством терміну - дані факти унеможливлюють видачу свідоцтву про право на спадщину згідно вимог чинного законодавства..... За вказаних обставин позивачі вимушені звертатись до суду з даним позовом. У судове засідання позивачі та їх представник адвокат Панченко О.О. не з`явилися, представник позивачів надала на адресу суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримала та прохала задовольнити. Від представника відповідача - Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечували. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Так, судом встановлено, що 10.06.1988 року [PERSON] , як голова колгоспного двору на підставі рішення виконкому Полтавської районної Ради народних депутатів № 157 від 26.04.1988 року оформив право власності на будинковолодіння по [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок. Членами колгоспного двору станом на 10.06.1988 року являлися: \~ \~ \~ \~ [PERSON] - голова колгоспного двору; \~ \~ \~ \~ [PERSON] - дружина; \~ \~ \~ \~ [PERSON] - син; \~ \~ \~ \~ [PERSON] - невістка; \~ \~ \~ \~ [PERSON] (наразі - [PERSON] ) - онук; \~ \~ \~ \~ [PERSON] - онук. [INFO] помер [PERSON] батько позивача, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Головою колгоспного двору після смерті [PERSON] стала його дружина [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , після смерті спадщину прийняв її син - [PERSON] , оскільки був зареєстрований та проживав разом із померлою матір`ю. Станом на 27.02.2017 року членами колгоспного двору були (довідка № С/02-46/362 від 21.11.2022 року): [PERSON] - померла [INFO] ; \~ \~ \~ \~ [PERSON] - син; \~ \~ \~ \~ [PERSON] - невістка; \~ \~ \~ \~ [PERSON] (наразі - [PERSON] ) - онук. 16.05.2017 року Полтавською районною державною нотаріального конторою була відкрита спадкова справа № 244/2017 після померлої [PERSON] за заявою [PERSON] . 30.03.2018 року постановою Полтавської районної державної нотаріальної контори вих. № 02-31/433 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, та приватизовану земельну ділянку загальною площею 0,57 га. передана для обслуговування та будівництва житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться в [ADDRESS] . Відмова нотаріуса була вмотивована тим, що оскільки ...у спадкоємця правовий статус нерухомого майна, саме: житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] - колгоспний двір в зв`язку з необхідністю зміни кола спадкоємців, після встановленого законодавством терміну - дані факти унеможливлюють видачу свідоцтву про право на спадщину згідно вимог чинного законодавства..... Приписами ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено, колена особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та таке інше. Відповідно до ст.120 ЦК УРСР (який був чинним на момент набуття спадкодавцем права власності на спірне майно) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. У відповідності до ст.123 ЦК УРСР частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Згідно з ст.124 ЦК УРСР при виході одного або кількох членів колгоспного двору з його складу виділ частки в натурі провадиться з таким розрахунком, щоб не позбавити двір необхідних для ведення його підсобного господарства будівель, худоби та сільськогосподарського реманенту. При неможливості виділити належну членові двору частку майна в натурі її вартість виплачується йому грішми. Право вимагати виділу майна при виході з складу двору мають члени двору; які досягли шістнадцяти років. Особи віком від п`ятнадцяти до шістнадцяти років можуть вимагати виділу за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальника, а в інтересах осіб, що не досягли п`ятнадцяти років, виділу можуть вимагати їх батьки (усиновителі) або опікун. У відповідності до ст.125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу. В силу вимог ст.126 ЦК УРСР працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою. Відповідно до п.6 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору; яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в п.п. «г» своєї постанови №20, за правилами ст.563 ЦК України 1963 року, спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Отже, загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Відповідно, після смерті [INFO] [PERSON] спадщина не відкривалася, оскільки станом на 14.08.1989 року інші члени колгоспного двору були ще живі. Після смерті [PERSON] головою колгоспного двору стала його дружина - [PERSON] . Виходячи з того, що станом на 30.06.1990 року членами колгоспного двору являлися: \~ \~ \~ \~ [PERSON] - голова колгоспного двору; \~ \~ \~ \~ [PERSON] - син; \~ \~ \~ \~ [PERSON] - невістка; \~ \~ \~ \~ [PERSON] (наразі - [PERSON] ) - онук; \~ \~ \~ \~ [PERSON] - онук. то відповідно їм кожному належало по 1/5 частині даного колгоспного типу двору. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Враховуючи ту обставину, що син позивачів - [PERSON] (1987 р.н.) не проживає з 2005 року, а знятий був з реєстрації з 07.04.2015 року за адресою: [ADDRESS] , а інший син позивачів - [PERSON] ( [INFO] ) не проживає з серпня 2004 року за адресою: [ADDRESS] , відповідно не заявили своє право на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору протягом 3 (трьох років), відповідно наразі вони втратила право на частку у колгоспному дворі. [INFO] померла [PERSON] , відповідно її частка, яка вже підлягала спадкуванню становила 1/3 частина у колгоспному дворі, яку успадкував її син [PERSON] , який на той час також мав право на 1/3 частину в колгоспному дворі. Отже, [PERSON] має право визнати за собою право власності на 1/3 частину у колгоспному дворі, в порядку спадкування та на 1/3 частину в колгоспному дворі я член колгоспного двору, тобто на 2/3 частини. [PERSON] має право визнати за собою право власності на 1/3 частину колгоспного двору. Згідно довідки Полтавського бюро технічної інвентаризації Інвентаризатор від 06.10.2017 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] в цілому складається з: житловий будинок А-1 загальною площею -101,6 кв.м.; житловою площею - 57 кв.м.; житловий будинок Д-1 загальною площею -56,1 кв.м., житловою площею - 26,3 кв.м.; літня кухня - Б загальною площею - 29,2 кв.м.; сарай Б1 загальною площею 47,5 кв.м.; гараж В загальною площею - 23,9 кв.м.; сарай В1 загальною площею - 18,5 кв.м., погріб в загальною площею - 9,0 кв.м., вбиральня Г загальною площею 1.3 кв.м., сарай Е загальною площею - 15,1 кв.м., гараж Ж загальною площею - 34,6 кв.м.; колодязь питний № 1, колодязь пробивний № 6, огорожа № 7, ворота огорожі № 8, огорожа № 9. На підставі рішення ВК Судіївської сільської ради від 18.12.1995 року [PERSON] набула прав власності на земельну ділянку загальною площею 0,57 га. передану для обслуговування та будівництва житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться в [ADDRESS] . Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набудеться на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, установлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житловий будинок, будівля або споруда не можуть бути відокремлені від земельної ділянки без їх пошкодження або істотного знецінення. Такі об`єкти є фактично складовою частиною земельної ділянки. Водночас якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ) (ч. 1ст. 188 Цивільного кодексу). Фізично земельна ділянка і будинок (будівля, споруда) ідентифікуються як окремі речі, які в сукупності є однією річчю. Адже будинок (будівлю, споруду) неможливо використовувати без земельної ділянки, і навпаки - земельна ділянка втрачає своє функціональне призначення при зміні (знищенні) того чи іншого об`єкта нерухомості, розміщеного на ній. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо єдиної правової долі земельної ділянки та розміщеного на ній об`єкта нерухомості», встановлює обов`язковість одночасного оформлення прав на земельну ділянку у зв`язку з переходом прав на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю або споруду), який на ній розташовано, а також зворотній порядок одночасного переходу прав на нерухоме майно у випадку переходу прав на земельну ділянку, на якій розташовано вказане нерухоме майно (житловий будинок, будівля або споруда). При цьому, нове правило не поширюється на операції з купівлі-продажу квартир в багатоквартирних будинках, а також не стосується земельних ділянок, які перебувають у державній та комунальній власності. Стаття 120 Земельного кодексу України передбачає «автоматичність» переходу прав па земельну ділянку при переході прав на об`єкт нерухомого майна. Для здійснення переходу права власності необхідно щоб земельна ділянка мала кадастровий номер та щоб була проведена державна реєстрацію речових прав на нерухоме майно в реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідної земельної ділянки та об`єкта нерухомості що знаходиться на цій земельній ділянці. Згідно зі ст.125 та ст.126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також права постійного користування та оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з частиною першою ст. 791 Земельного кодексу України формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (з присвоєнням кадастрового номеру та внесення на відомостей про неї па публічну кадастрову карту). Формування земельної ділянки супроводжується розробкою відповідної документації із землеустрою. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці приватної власності, право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від попереднього власника таких об`єктів до набувача таких об`єктів, без зміни її цільового призначення. Відповідно з переходом частки у будинку у праві спільної власності набувач набуває і частку власності земельної ділянки (зміни відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо єдиної правової долі земельної ділянки та розміщеного на ній об`єкта нерухомості" 2 лютого 2021 року № 1174-ІХ). Постановою Верховної Ради Української PCP № 885-ХІІ від 26 березня 1991 року "Про введення в дію Закону Української PCP "Про власність" визначено, що до приведення законодавства Української PCP у відповідність із Законом Української PCP "Про власність" чинні акти законодавства Української PCP застосовуються, якщо вони не суперечать цьому Законові. Також встановлено, що Закон Української PCP "Про власність" застосовується до правовідносин, які виникли після введення в дію Закону, тобто з 15 квітня 1991 року. Великою Палатою Верховного Суду була винесена постанова від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, в якій суд прийшов до наступного висновку: «Якщо право власності на об`єкт нерухомості та на земельну ділянку, на якій цей об`єкт розташований, належать одній особі, то відчуження, у тому числі в процедурі виконавчого провадження, об`єкта нерухомості окремо від земельної ділянки або земельної ділянки окремо від об`єкта нерухомості суперечить закону. ВП ВС вказала, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Якщо продажу підлягає об`єкт нерухомості, право власності на який переходить лише разом із правом власності на земельну ділянку, то в інформаційному повідомленні про електронні торги повинен бути зазначений кадастровий номер такої земельної ділянки. Невиконання цієї вимоги призводить до правової невизначеності, що призводить до зменшення конкуренції учасників торгів та може ввести в оману учасників торгів щодо майна, яке продається». У постановах від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, від 19.05.2020 у справі № 127/10011/18, 20.01.2021 у справі № 318/1274/18, Верховний Суд звертав увагу, що ст. 120 Земельного кодексу України закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Закон Української PCP "Про власність", який набув чинності 15 квітня 1991 року, не передбачав такого поняття як колгоспний двір і не встановлював виключень чи обмежень щодо входження частки у праві власності на майно колишнього колгоспного двору до складу спадщини. У подальшому Законом України від 16 грудня 1993 року № 3718-ХІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" статтю 563 виключено з ЦК Української PCP 1963 року. 01 січня 2004 року набрав чинності ЦК України, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень якого визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, то виникли після набрання ним чинності. Стаття 1296 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Положеннями глави 89 ЦК України визначено порядок оформлення права на спадщину, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі і якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право па спадщину на нерухоме майно і зареєструвати право на таку спадщину (в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, оскільки право власності на таке майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації. Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. На підставі викладеного суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. Згідно із вимогами ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне віднести судові витрати за рахунок позивачів згідно поданої ними заяви.

Outcome: approved