Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

Первинна організація Всеукраїнської громадської організації «Фізкультурно-спортивне товариство «Україна» у Печерському районі м. Києва (далі - позивач, Первинна організація ВГО «ФСТ «Україна») звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач-1, [PERSON] ), [PERSON] (далі - відповідач-2, [PERSON] ), у якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача: 19 925,43 грн. заборгованості за спожиті житлові послуги, 6 025,57 грн. інфляційних втрат та 2 422,07 грн. - три проценти річних, а всього 28 373,07 грн., а також відшкодувати позивачу понесені судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначає, що Первинна організація ВГО «ФСТ «Україна» здійснює утримання відомчого будинку [ADDRESS] на підставі Реєстраційного посвідчення на домоволодіння, яке належить державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям від 26.02.1992 року, Переліку спортивних об`єктів та установ, що передаються Центральній раді Спортивного товариства профспілок «Україна» для координації і управління їх діяльністю, від 06.01.1995 року, розпорядження Центральної ради ФСК «Україна» від 15.04.2002 року № 27. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу з рішення Виконавчого комітету Печерської районної ради народних депутатів м. Києва від 14.03.1988 року № 135 «Про взяття на квартоблік, зміну, прискорення надання житлової площі, переоформлення особистих рахунків громадян та ін.». Позивачем надавались житлові послуги у вказаному житловому будинку, у тому числі і у квартирі, де зареєстровані та проживають відповідачі, у повному обсязі та належним чином, однак відповідачі свої обов`язки з щомісячної оплати за спожиті житлові послуги не виконували своєчасно та в повному обсязі, внаслідок чого у них утворилась заборгованість перед позивачем станом на 01.11.2021 року в розмірі 19 925,43 грн. за період з 01.03.2017 року по 01.11.2021 року, що підтверджується копіями виписок з особового рахунку по квартирі [ADDRESS] . Позивач також вважає, що у зв`язку з порушенням відповідачами грошового зобов`язання з них підлягають стягненню інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Посилаючись на вказані обставини, на підставі ст.ст. 64, 66, 67, 162 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР), ст.ст. 256, 267, 509, 526, 625 ЦК України позивач звернувся до суду з указаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.07.2022 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом Первинної організації ВГО «ФСТ «Україна» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті житлові послуги та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 03.11.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.11.2022 року відкладено розгляд справи на 02.03.2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.03.2023 року відкладено розгляд справи на 17.04.2023 року. На виконання вимог ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд витребовував інформацію про зареєстроване місце проживання відповідачів; з отриманої на запит суду відповіді компетентного державного органу вбачається, що у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] . Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явились, відзив на позов не подали, про день, час, місце розгляду справи повідомлені належним чином. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Статтею 280 ЦПК України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на зазначене, суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідачів та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що Первинна організація ВГО «ФСТ «Україна» здійснює утримання відомчого будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією Реєстраційного посвідчення на домоволодіння, яке належить державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям від 26.02.1992 року, копією Переліку спортивних об`єктів та установ, що передаються Центральній раді Спортивного товариства профспілок «Україна» для координації і управління їх діяльністю, від 06.01.1995 року, копією розпорядження Центральної ради ФСК «Україна» від 15.04.2002 року № 27. Згідно з копією Витягу з рішення Виконавчого комітету Печерської районної ради народних депутатів м. Києва від 14.03.1988 року № 135 «Про взяття на квартоблік, зміну, прискорення надання житлової площі, переоформлення особистих рахунків громадян та ін.» [PERSON] з родиною 2 особи, у тому числі, він та мати, проживають у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади м. Києві про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № 82098209 від 15.07.2022 року, наданого Комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр» у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] . Згідно з розрахунком заборгованості Первинної організації ВГО «ФСТ «Україна» загальна сума заборгованості [PERSON] , [PERSON] за спожиті житлові послуги за період з 01.03.2017 року по 01.11.2021 року становить: 19 925,43 грн.; інфляційні втрати - 6 025,57 грн.; три проценти річних - 2 422,07 грн. Відповідно до ст. 10 ЖК УРСР, громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Згідно ч. 2 ст. 24 ЖК УРСР, житлово-експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території. За положеннями ст. 162 ЖК УРСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Пунктом 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що співвласники багатоквартирного будинку зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 цього Закону визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Крім того, відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку, зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із наведеними нормами чинного законодавства споживачі зобов`язані оплатити надані їм житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 610, 612 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Аналіз наведених положень закону вказує на те, що позивач має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг як від власника квартири, так і від будь-якої іншої особи, яка зареєстрована або проживає у цій квартирі. При цьому, позивач має право вимагати виконати обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг разом від всіх осіб, які зареєстровані в квартирі, або від однієї особи. З матеріалів справи вбачається, що позивач надає житлові послуги у житловому будинку на [ADDRESS] , у тому числі, у квартирі № 57 . Місце проживання [PERSON] , [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем правомірно пред`явлено позов до [PERSON] , [PERSON] . Згідно з розрахунком заборгованості Первинної організації ВГО «ФСТ «Україна» загальна сума заборгованості [PERSON] , [PERSON] за спожиті житлові послуги за період з 01.03.2017 року по 01.11.2021 року становить 19 925,43 грн. На час розгляду справи судом відповідачі не надали даних, що свідчать про сплату заборгованості у добровільному порядку, а наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не оспорюється. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За встановлених обставин, оскільки відповідачі не сплачують заборгованість за житлові послуги у добровільному порядку, сума цієї заборгованості підлягає примусовому стягненню. Розрахований позивачем розмір заборгованості відповідачами не спростований. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовідносини, які склалися між сторонами щодо надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Передбачена п. 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» норма щодо відповідальності боржника у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування наслідків ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 20.06.2012 року в справі № 6-68цс12, від 30.10.2013 року в справі № 6-59цс13, від 16.12.2015 року в справі № 6-2023цс15. Таким чином, у зв`язку з простроченням відповідачами оплати за житлові послуги, вимоги позивача про застосування ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідачів інфляційних втрат у розмірі 6 025,57 грн. та трьох процентів річних у розмірі 2 422,07 грн. за період з 01.03.2017 року по 01.11.2021 року є обґрунтованими. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому, враховуючи наявність у відповідачів заборгованості за спожиті житлові послуги, відсутність будь-яких заперечень щодо позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 270,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 08.11.2021 року № 149. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню 2 270,00 грн. у відшкодування судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: approved