Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

13.02.2023 року [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить постановити рішення, яким розірвати шлюб та визначити місце проживання їх малолітніх дітей, а саме: доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 жовтня 2011 року у відділі ДРАЦС Виноградівського РУЮ Закарпатської області зареєстровано шлюб між ним та відповідачем [PERSON] , про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №181. Від даного шлюбу народилось двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя в них не склалось, шлюбні стосунки припинені, вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, сім`я фактично розпалась. На підставі вищезазначеного позивач просить розірвати шлюб. На даний час діти проживають разом з позивачем, оскільки відповідачка переїхала жити до м. Виноградів і перебувають на його повному утриманні. В судове засідання позивач не з`явився однак надав письмову заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив постановити рішення яким розірвати шлюб та встановити місце проживання дітей з батьком. В судове засідання відповідачка не з`явилася, однак надала письмову заяву в якій просила слухати справу у її відсутності на не заперечувала стосовно задоволення позову. По суті справи пояснила, що збирається виїжджати за кордон, може мати довготривалі проблеми із працевлаштуванням, а тому її матеріальний стан не дозволить утримувати дітей і вони будуть перебувати на повному утриманні їх батька. Третя особа до суду не з`явилась, про день час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, які врегульовані Сімейним кодексом України. Під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 22 жовтня 2011 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане відділом ДРАЦС Виноградівського РУЮ Закарпатської області, й зроблений в книзі реєстрації актів запис за №181 (а.с.7). В шлюбі народилась двоє дітей: - донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом ДРАЦС Виноградівського РУЮ Закарпатської області від 19.04.2012 року серія [NUMBER] (а.с.7); - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Виноградівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 23.08.2016 року серія [NUMBER] (а.с.8). Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачем та відповідачем відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сім`я фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування та шкодить їх інтересам та інтересам дітей. При ухваленні рішення судом враховано спільне бажання [PERSON] та [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дітей, що має істотне значення, у зв`язку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. У відповідності до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч.2 ст.160 СК України). Згідно вимог ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Зі слів відповідачки, вона проживає окремо від дітей, самостійно їх утримувати не має змоги, збирається виїхати на заробітки за кордон. На даний час, діти знаходяться за місцем проживання батька [PERSON] , на повному утриманні якого і перебувають. Як вбачається із висновку органу опіки та піклування Виноградівської міської ради Берегівського району Закарпатської області №02-15/1378 від 03.04.2023 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Аналізуючи вищенаведені обставини та враховуючи вимоги норм сімейного законодавства, Конвенції про права дитини ратифіковану 27.02.1991 р., стать дітей, належні умови проживання за місцем проживання батька, що сприяють розвитку і належному вихованню дітей, суд вважає доцільним визначення місця проживання дітей з батьком та на його повному утриманні, що повністю відповідає інтересам дітей. Судові витрати в справі покласти на відповідача, оскільки рішення ухвалено на користь позивача. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved