Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

05 червня 2022 року позивачем подано до суду позов, який згодом уточнено усно, про визнання спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя та виділ частки з майна спільної сумісної власності шляхом одержання грошової компенсації вартості частки. В обґрунтування позову, який згодом був усно уточнений в судовому засіданні, зазначила наступне. 18.11.2000 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований виконкомом Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області за актовим записом № 18. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей: [PERSON] , 2002 року народження, на [PERSON] , 2004 року народження. Фактично шлюбні відносини припинились з січня 2021 року, шлюб розірвано рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2021 року. Під час спільного проживання із відповідачем ними набуто у спільну власність подружжя майно: стінка для зали (« Вікторія ») -2 000,00 грн.; телевізор LG- 1000,00 грн.; люстра у залі - 2000,00 грн.; гардина + ламбрекен у залі - 1500,00 грн.; килим 3x4 - 1500,00 грн.; дитяча стінка - 3000,00 грн.; люстра у дитячій 300,00 грн.; люстра у спальні 300,00 грн.; люстра у дитячій - 300,00 грн.; комод у дитячій - 1000,00 грн.; комп`ютер (системний блок, монітор, клавіатура, миша), принтер - 10 000,00 грн.; комп`ютерний стіл - 1 000,00 грн.; ноутбук - 1 500,00 грн.; прихожа - 1 500,00 грн.; кухонний гарнітур - 2 000,00 грн.; кухонний куточок (м`який куточок, стіл, стільці - 2шт) - 2 000,00 грн.; холодильник NORD - 2 000,00 грн.; морозильна камера -7 000,00 грн.; мікрохвильова піч - 1000,00 грн.; міксер - 500,00 грн.; електрична піч - 1 000,00 грн.; кахель для ванної кімнати та кухні - 1 000,00 грн.; пральна машина - 3 000,00 грн.; пластикові вікна в кількості 9 шт -36 000,00 грн.; пластикові двері - 5 000,00 грн.; дров`яний котел - 8 000,00 грн.; зварювальний апарат - 2 000,00 грн.; набір ключів - 2 000,00 грн.; автомобіль ВАЗ 2106 - 20000,00 гривень, всього з урахуванням зносу, на суму 131 400 гривень. Також за 21 рік спільного проживання за адресою [ADDRESS] нею спільно з відповідачем були збудовані для власних потреб наступні господарські споруди: бетонний паркан, вартістю - 20000,00 грн.; котельна, вартістю - 50 000,00 грн.; бесідка з цегли, вартістю - 30 000,00 грн.; навіс для причепа, вартістю - 5 000,00 грн.; навіс для господарських потреб, вартістю - 10 000,00 грн., всього на суму 115 000 гривень, а разом 246400 грн. Відповідач добровільно не погоджується на поділ майна. Таким чином, просить поділити рухоме майно та виділити частку спільного майна в натурі та частку спільного майна, яке не підлягає розподілу в грошовій компенсації його вартості. Виділити майно в натурі і визнати право власності на телевізор LG- 1 000,00 грн; ноутбук - 1 500,00 грн; диван у дитячій - 3 000,00 грн; люстра у дитячій - 300,00 грн; люстра у спальні - 300,00 грн; морозильна камера - 7 000,00 грн; кахель для ванної кімнати та кухні - 1 000,00 грн; пральна . машина - 3 000,00 грн; пластикові вікна в кількості 3 шт - 12000,00 грн. ; пластикові двері - 5 000,00 грн; дров`яний котел - 8000,00 грн; зварювальний апарат - 2 000,00 грн; набір ключів - 2 000,00 грн; автомобіль ВАЗ 2106-20 000,00 грн., загальною вартістю 66 100 гривень [PERSON] .. Спальний гарнітур (ліжко 2-х спальне з тумбами та поличками, гардероб, тумба з дзеркалом, комод) - 5 000,00 грн; стінка для зали («Вікторія») - 2 000,00 грн; м`які меблі (диван і два крісла) -4 000,00 грн; люстра у залі - 2 000,00 грн; гардина + ламбрикен у залі - 1 500,00 грн; килим 3x4 - 1 500,00 грн; дитяча стінка - 3 000,00 грн; комод у дитячій - 1 000,00 грн; люстра у дитячій - 300,00 грн; комп`ютер (системний блок, монітор, клавіатура, миша), принтер - 10 000,00 грн; комп`ютерний стіл - 1 000,00 грн.; прихожа - 1 500,00 грн;кухонний гарнітур - 2 000,00 грн; кухонний куточок (м`який куточок, стіл, стільці - 2шт) - 2 000,00 грн; холодильник NORD - 2 000,00 грн; мікрохвильова піч - 1000,00 грн; електрична піч - 1 000,00 грн; міксер - 500,00 грн; пластикові вікна в кількості 6 шт - 24 000,00 грн., всього на суму 65 300 гривень визнати за [PERSON] .. Також, виділити в натурі частку із майна, що є у спільній сумісній власності шляхом одержання грошової компенсації вартості 1/2 частки господарських споруд в розмірі 57 500 гривень: бетонний паркан, вартістю - 20 000,00 грн; котельна, вартістю - 50 000,00 грн; бесідка з цегли, вартістю - 30000,00 грн; навіс для причепа, вартістю -5 000,00 грн; навіс для господарських потреб, вартістю - 10 000,00 грн, всього вартістю 115 000 гривень.Стягнути з відповідача [PERSON] на її користь судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 1228 гривень 00 коп. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з урахуванням частково проведеного поділу рухомого майна, не враховуючи автомобіль. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову частково, надавши відзив. В судовому засіданні пояснив, що під час розлучення відповідачка мала можливість забрати свої речі і частину забрала. Автомобіль ВАЗ 2106 д.н. [NUMBER] (д.н. зазначено зі слів) був ним придбаний за техпаспортом, не переоформлювався та належить іншій особі та придбаний шляхом передавання технічного паспорту, а відтак поділу не підлягає. Окрім того, пояснив, що заявлене майно, а саме: вікна пластикові, двері пластикові, котел, кахель є невід`ємними частинами будинку та поділу не підлягають. Стосовно надвірних будівель, заперечував їх вартість та пояснив, що збудовані вони з бувшого у використанні матеріалу, який подарований братом. Будував їх сам. Прохав задовольнити позов в частині поділу рухомого майна (крім транспорного засобу), враховуючи вже проведений розподіл. Заслухавши пояснення сторін, пояснення свідків, вивчивши надані письмові докази, суд прийшов до висновку про задоволення уточненого позову частково. Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] 18.11.2000 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований виконкомом Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області за актовим записом № 18 (а.с.11). Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Відповідно до копії рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18.03.2021 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.13-14). Згідно рішення, фактично шлюбні відносини припинились з січня 2021 року, шлюб розірвано рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2021 року. Згідно акту, складеному 11 червня 2022 року відповідач відмовився від проведення опису спільного майна подружжя (а.с.17). Згідно довідки про склад сімї, виданої Софіївською селищною радою 30.06.2022 року № 1136 [PERSON] проживає без місця реєстрації разом із сином [PERSON] , та [PERSON] за адресою [ADDRESS] . (а.с.21). Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Софіївською селищною радою 30.06.2022 року № 1135 [PERSON] , 1974 р.н., [PERSON] , 2002 р.н., [PERSON] , 2004 р.н., зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Згідно копії Домової книги за адресою [ADDRESS] [PERSON] знято з реєстрації 21.08.2019 року. (а.с.23-25). Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.07.2004 року домоволодіння [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] в розмірі 1/1 згідно договору дарування № 1721 від 14.05.2004 року з додатком: договір дарування (а.с.26-27). Відповідно копії рішення № 99 Софіївської селищної ради від 23.09.2022 року індивідуальному житловому будинку, що належить на праві власності [PERSON] змінено номер будинку з « [ADDRESS] .(а.с.117). Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] від 19.03.1997 року, загальною площею 110 кв.м, з яких 60,0 кв.м -житлова площа, будинок належить [PERSON] (а.с.28-30). Згідно копії договору про надання земельної ділянки за адресою [ADDRESS] у безстрокове користування [PERSON] -дарувальнику (а.с.31-32). 05.07.2022 року позивачем заявлено клопотання про призначення судової оціночно-будівельної експертизи та клопотання представника позивача-адвоката Мудраченка В.М. про витребування доказів про доходи відповідача та матеріалів перевірки, проведеної ВП №9 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області та виклик свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.33-38), яких позивачем в подальшому замінено на [PERSON] та [PERSON] .. Ухвалою судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2022 року заяву представника позивача Мудраченка В.М. про вжиття заходів забезпечення доказів повернуто. Ухвалою судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2022 року справу призначено до підготовчого розгляду. Ухвалою судді Софіївського районного від 30 вересня 2022 року суду відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про забезпечення позову. Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2022 року задоволено клопотання представника позивача та призначено судову оціночно-будівельну експертизу вартості майна. 06.10.2022 року до суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів. Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07.10.2022 року у справі відновлено провадження. Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2022 року, призначено судову оціночно-будівельну експертизу. Виконання залишено ухвалу суду експертною установою без виконання у зв`язку з відсутністю оплати рахунку № 404 від 09.09.2022 вартості висновку судового експерта. (а.с.146). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є донькою позивача та відповідача. Також пояснила, що на протязі двох років у батьківському будинку за адресою [ADDRESS] не була, наразі зареєстрована та проживає в м. Київ. Протягом сумісного життя мати та батько працювали, мати заробляла більше, батько працював та вів домашнє господарство. Ремонти робили батько та мати за кошти, зароблені матір`ю. Далі пояснила, що в збудуванні господарчих споруд батьку допомагав його рідний брат- [PERSON] . Також пояснила, що у володіння родини перебував автомобіль Жигулі, синього кольору, кому він належить їй невідомо. На цей час отримує аліменти від батька, мати надає допомогу добровільно. Також їй відомо, що мати забрала спальний гарнітур після розлучення. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є сином позивача та відповідача, на цей час проживає разом із матір`ю за адресою [ADDRESS] , де і зареєстрований. Під час сумісного проживання батьки працювали, робили вдвох ремонт будинку, придбавали меблі. Котельну будував батько. Також повідомив, що ним було з батьківського будинку забрано диван, який знаходить в м. Кривий Ріг в орендованій квартирі. Автомобіль ВАЗ 2106, синього кольору придбаний за техпаспортом. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він є рідним братом відповідача. Також пояснив, що протягом всього сумісного життя позивача та відповідача допомагав брату, подарував двері під час ремонту, шифер, яким накрито два навіси у дворі. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що є матір`ю відповідача. Також пояснила, що у 2005 році, на день народження сина, вони з батьком назбирали грошей та подарували сину паркан, який наразі встановлений у домоволодінні по [ADDRESS] . Суму за яку куплений паркан повідомити не може, оскільки за нього розраховувався чоловік, який на цей час помер. Заслухавши пояснення сторін, заслухавши свідків, перевіривши матеріали, додані до справи, суд встановив наступне. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63 та ч. 1 ст. 65 СК України. Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Згідно пояснень, наданих в судовому засіданні, та у відповідності акту опису майна, який складений позивачем і міститься на арк. 18 матеріалів цивільної справи та який частково не оспорюється відповідачем, враховуючи уточнення під час розгляду справи, у період спільного проживання із відповідачем ними набуто у спільну власність подружжя майно: стінка для зали (« Вікторія ») -2 000,00 грн.; телевізор LG- 1000,00 грн.; люстра у залі - 2000,00 грн.; гардина + ламбрекен у залі - 1500,00 грн.; килим 3x4 - 1500,00 грн.; дитяча стінка - 3000,00 грн.; люстра у дитячій 300,00 грн.; люстра у спальні 300,00 грн.; люстра у дитячій - 300,00 грн.; комод у дитячій - 1000,00 грн.; комп`ютер (системний блок, монітор, клавіатура, миша), принтер - 10 000,00 грн.; комп`ютерний стіл - 1 000,00 грн.; ноутбук - 1 500,00 грн.; прихожа - 1 500,00 грн.; кухонний гарнітур - 2 000,00 грн.; кухонний куточок (м`який куточок, стіл, стільці - 2шт) - 2 000,00 грн.; холодильник NORD - 2 000,00 грн.; морозильна камера -7 000,00 грн.; мікрохвильова піч - 1000,00 грн.; міксер - 500,00 грн.; електрична піч - 1 000,00 грн.; кахель для ванної кімнати та кухні - 1 000,00 грн.; пральна машина - 3 000,00 грн.; пластикові вікна в кількості 9 шт -36 000,00 грн.; пластикові двері - 5 000,00 грн.; дров`яний котел - 8 000,00 грн.; зварювальний апарат - 2 000,00 грн.; набір ключів - 2 000,00 грн. за виключенням автомобіля ВАЗ 2106 - 20000,00 гривень, всього з урахуванням зносу, на суму 131 400 гривень та вартості збудованих для власних потреб наступних господарських споруд: бетонний паркан, вартістю - 20000,00 грн.; котельна, вартістю - 50 000,00 грн.; бесідка з цегли, вартістю - 30 000,00 грн.; навіс для причепа, вартістю - 5 000,00 грн.; навіс для господарських потреб, вартістю - 10 000,00 грн., всього на суму 115 000 гривень, а разом 246400 грн. . Враховуючи проведене часткове уточнення на момент розгляду справи, підлягає виключенню майно: м`які меблі, вартістю -2 000,00 грн.; спальний гарнітур (ліжко 2-х спальне з тумбами та поличками, гардероб, тумба з дзеркалом, комод)-5 000,00 грн; комод у дитячій - 1 000,00 грн; комп`ютер (системний блок, монітор, клавіатура, миша) - 5000грн., мікрохвильова піч - 1000,00 грн; електрична піч - 1 000,00 грн., які вже розподілено між подружжям та яке частково відсутнє. Суд не приймає заперечення відповідача щодо вартості принтера, оскільки позивачем, згідно пояснень, проведено відповідний порівняльний моніторинг вартості майна, а відповідачем не спростовано вказану вартість будь-якими належними та допустимими доказами . Таким чином, як встановлено в судовому засіданні та погоджено між сторонами, визнанню спільною сумісною власністю є майно: стінка для зали («Вікторія») - 2000,00 грн; м`які меблі (диван і два крісла) -4 000,00 грн; телевізор LG- 1 000,00, грн; люстра у залі - 2 000,00 грн; гардина з ламбрекеном у залі- 1 500,00 грн; килим 3x4 - 1 500,00 грн; дитяча стінка - 3 000,00 грн; люстра у дитячій - 300,00 грн; спальний гарнітур (ліжко 2-х спальне з тумбами та поличками, гардероб, тумба з дзеркалом, комод)-5 000,00 грн; люстра у спальні - 300,00 грн; диван у дитячій - 3 000,00 грн; люстра у дитячій - 300,00 грн; комод у дитячій - 1 000,00 грн; комп`ютер (системний блок, монітор, клавіатура, миша), принтер - 10 000,00 грн; комп`ютерний стіл - 1 000,00 грн; ноутбук - 1 500,00 грн; прихожа - 1 500,00 грн; кухонний гарнітур - 2 000,00 грн; кухонний куточок (м`який куточок, стіл, стільці - 2шт) - 2 000,00 грн; холодильник NORD- 2 000,00 грн; морозильна камера - 7 000,00 грн; мікрохвильова піч - 1000,00 грн; міксер - 500,00 грн; електрична піч - 1 000,00 грн; пральна машина - 3 000,00 грн; зварювальний апарат - 2 000,00 грн; набір ключів - 2 000,00 грн. До розподілу та визнанню права власності з виділенням в натурі позивачу [PERSON] підлягає майно: стінка для зали («Вікторія») - 2 000,00 грн; м`які меблі ( два крісла) -2 000,00 грн; телевізор LG- 1 000,00, грн; люстра у залі - 2 000,00 грн; гардина з ламбрекеном у залі- 1 500,00 грн; килим 3x4 - 1 500,00 грн; дитяча стінка - 3 000,00 грн; люстра у дитячій - 300,00 грн; люстра у спальні - 300,00 грн; диван у дитячій - 3 000,00 грн; люстра у дитячій - 300,00 грн; принтер - 5 000,00 грн; комп`ютерний стіл - 1 000,00 грн; прихожа - 1 500,00 грн; кухонний гарнітур - 2 000,00 грн; кухонний куточок (м`який куточок, стіл, стільці - 2шт) - 2 000,00 грн; холодильник NORD- 2 000,00 грн; міксер - 500,00 грн; пральна машина - 3 000,00 грн; зварювальний апарат - 2 000,00 грн; всього на суму 35900 грн. Визнати за відповідачем - [PERSON] право власності на наступне з виділенням в натурі майно: ноутбук - 1 500,00 грн.; диван у дитячій - 3 000,00 грн; морозильна камера - 7 000,00 грн; набір ключів - 2 000,00 грн; всього на суму 13500 грн. Тому в цій частині позову слід задовольнити. В частині позову про визнання сумісним майном подружжя автомобіля ВАЗ 2106, вартість якого складає 20000,00 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суду не надано доказів щодо права власності майна - автомобіля ВАЗ 2106, синього кольору у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України. Згідно пояснень відповідача автомобіль ВАЗ 2106 д.н. [NUMBER] (зі слів відповідача), який знаходився у користуванні родини, іншій особі із зазначенням про це у відзиві, позивач та представник позивача цей факт не заперечували, будь-яких клопотань суду не подали. Свідки, допитані в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] підтвердили наявність у користуванні родини автомобіля ВАЗ 2106 синього кольору, право власності не підтвердили, окрім того свідок [PERSON] зазначив, що даний автомобіль був придбаний за технічним паспортом, що виключає право власності на автомобіль будь-кого з членів родини. Таким чином, автомобіль синього кольору ВАЗ 2106, д.н. [NUMBER] (зі слів відповідача) не підлягає включенню до загальної маси спільного майна подружжя та його поділу. Щодо визнання спільним майном подружжя, та його розподіл в частині вимог стосовно збудованих для власних потреб господарських споруд: бетонного паркану, вартістю - 20000,00 грн.; котельної, вартістю - 50 000,00 грн.; бесідки з цегли, вартістю - 30 000,00 грн.; навісу для причепа, вартістю - 5 000,00 грн.; навісу для господарських потреб, вартістю - 10 000,00 грн., всього на суму 115 000 гривень за адресою [ADDRESS] суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У статті 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 3 статті 13 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, що містять відомості про, зокрема, нерухоме майно. Підпунктом 2 пункту 29 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що до Державного реєстру прав вносяться такі відомості про об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, зокрема, опис об`єкта нерухомого майна із зазначенням об`єктів, що є приналежністю головної речі (присвоєна літера, римська або арабська цифра відповідно до технічного паспорта, загальна та (за наявності) житлова площа) (у разі коли об`єкт нерухомого майна є головною річчю). Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 24.05.2001 № 127 затверджено Інструкцію про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна. Згідно з пунктом 4 підрозділу 1 розділу II Інструкції господарські (допоміжні) будівлі (сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, сміттєзбірники тощо) та споруди (коледжі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо) підлягають технічній інвентаризації в складі основної будівлі. Відповідно до пункту 3 підрозділу 3 розділу II Інструкції на присадибних ділянках, крім житлових будинків, розміщуються допоміжні (господарські) будівлі (сараї, хліви, літні кухні, гаражі, майстерні, навіси, вбиральні тощо) та господарські споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо). Разом з тим пунктом 4 підрозділу 3 розділу II Інструкції встановлено, що до прибудов житлових будинків належать прибудовані житлові кімнати та допоміжні приміщення (тамбури, веранди, кухні, комори, ванні кімнати, вбиральні тощо). Крім того, згідно з пунктом 2 підрозділу 4 розділу II Інструкції господарські (допоміжні) будівлі (котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції, гаражі, сараї, сміттєзбірники тощо), розміщені на земельних ділянках або територіях житлових, громадських та інших будинків, виконують функції допоміжного господарського призначення та інженерного забезпечення основних будинків. Відповідно до статті 380 Цивільного кодексу житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Згідно із статтею 381 ЦКУ садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи норми статей 186, 380, 381 ЦКУ, господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол тощо), наземні та підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди, тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у зв`язку з чим право власності на зазначені будівлі та споруди як на окремі об`єкти визнаватися не може. Відповідно до частини 4 статті 5 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження, зокрема, окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі. Відповідно до частини 3 статті 26-3 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» адреса не присвоюється, зокрема, будівлям та спорудам, що є приналежністю відповідної будівлі або споруди. Зазначене знаходить підтвердження і в судовій практиці, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 127/24183/16-ц. У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (частина перша статті 57 СК України). У частині першій статті 62 СК України вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року в справі № 332/4629/15 (провадження № 61-15451св18) вказано, що у статті 62 СК України передбачено втручання у право особистої приватної власності. У цій статті вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Однак при цьому обмежуються саме права особистої власності одного з подружжя, а відтак зменшується обсяг правомочностей колишнього одноособового власника. Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин. Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна. У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі. Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості саме по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном». Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тягар доказування обставин, необхідних для виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало іншому з подружжя, покладається на того із подружжя, який заявляє такі вимоги. Жодних належних та допустимих доказів на обґрунтування збільшення вартості спірного будинку внаслідок праці позивача та вкладення коштів надано не було. Так, домоволодіння за адресою [ADDRESS] на праві особистої приватної власності згідно договору дарування, витягу з єдиного реєстру речового права належить відповідачу - [PERSON] , що є головною річчю, отже, як наслідок і господарські споруди: бетонний паркан, котельна, бесідка, навіс для причепа, навіс для господарських потреб є приналежністю до житлового будинку та є особистою власністю відповідача. Отже, окремо від головної речі бетонний паркан, котельна, бесідка, навіс для причепа, навіс для господарських потреб не може бути визнано об`єктами спільного майна подружжя та не може підлягати розподілу шляхом виділення в натурі та стягнення компенсації їхньої вартості. Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України в редакції чинній на момент звернення позивача з позовом до суду у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користування іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю, споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Таким чином, земельна ділянка на якій знаходяться господарські споруди за адресою [ADDRESS] на праві особистої приватної власності згідно вищевикладеного, належить відповідачу - [PERSON] . Позивачем не надано жодних дозвільних документів на будівництво об`єктів щодо яких вимагається поділ, а вимога про компенсацію коштів затрачених саме на будівництво та ремонт спірного будинку із господарсько-побутовими будівлями, в розумінні вартості майна, вартість якого збільшена (шляхом порівняння), або вартості ремонтних робіт сумісного майна внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя позивачкою не заявлялась. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №462/1305/16-ц. Як вже зазначалося судом, тягар доказування обставин, необхідних для виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало іншому з подружжя, покладається на того із подружжя, який заявляє такі вимоги і згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 даної статті визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд наголошує, що згідно вимог, викладених в позовній заяві, позивачем вимагається саме виділення в натурі частки з майна, що є спільним майном подружжя: бетонного паркану, котельної, бесідки, навісу для причепа, навісу для господарських потреб шляхом одержання компенсації вартості цього майна, що не може бути поділено окремо від домоволодіння як самостійні об`єкти. Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів на обґрунтування збільшення вартості спірного будинку разом із побутово-господарськими будівлями або вартості проведених ремонтно-будівельних робіт внаслідок праці позивачки та вкладення її особистих коштів в будівництво суду надано не було. Виконання судової оціночно-будівельної експертизи, призначеної ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2022 року залишено експертною установою без виконання у зв`язку з відсутністю оплати рахунку № 404 від 09.09.2022 вартості висновку судового експерта. Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи, що позов задоволено в розмірі 29,23%, що в сумі складає 358,94 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial