Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, яке складається з житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , який вважався господарським двором, головою якого була її тітка [PERSON] , яка померла [INFO] , після смерті якої відкрилася спадщина на вищевказане майно, і яка залишила на її ім`я заповіт. Крім того право у спадщині, як член господарського двору мав її чоловік [PERSON] , який також помер [INFO] . Позивач, з метою оформлення спадщини після померлої тітки [PERSON] звернулась в нотаріальну контору. Нотаріус постановою від 09 грудня 2022 року відмовила їй у вчиненні даної нотаріальної дії мотивуючи тим, що свідоцтво про право власності на жилий будинок від 20 травня 1991 року видане виконавчим комітетом Старунської сільської ради членам колгоспного двору, головою якого була [PERSON] . Разом з цим, зазначеним вище документом, інших власників будинку, а також розмір належних їм часток у спільному майні, в тому числі частки належної померлій [PERSON] , не визначено і право власності не зареєстровано, а тому неможливо встановити всіх співвласників та їх частки у житловому будинку. Відповідно до довідки виданої 14 грудня2022 року Старунською сільською радою, згідно записів в погосподарських книгах села, в склад зареєстрованих на проживання в [ADDRESS] станом на 01.01.1991 року входили: [PERSON] 1932р.н., - голова господарства, [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] .. Таким чином станом на 15 квітня 1991 року в господарстві [PERSON] було п`ять членів колгоспного двору і кожний мав право на 1/5 частки в спільному майні. Після смерті чоловіка позивачки [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] його 1/5 частка майна перейшла до спадкоємців по закону: дружині та дітям. Враховуючи, те що відповідачі [PERSON] та [PERSON] відмовляються від прийняття спадщини на користь відповідача, а також те що в нотаріальному порядку не можливо визнати право власності, просить визнати за нею право власності за житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , який вважався господарським двором. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити, з підстав зазначених у позові. Відповідач 1 в судовому засіданні позов визнала повністю, не заперечувала проти його задоволення. Відповідач 2 в судове засідання повторно не з`явився, направив до суду заяву відповідно до якої, просить справу розглядати у його відсутність, позов визнав повністю не заперечував проти його задоволення. З огляду на зазначені обставини суд розглядає справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності від 20.05. 1991 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Богородчанської районної ради народних депутатів №178 від 08.08.1990 р., встановлено, що житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , який вважався господарським двором, головою якого була [PERSON] (а.с. 14). Разом, з тим згідно виписки з погосподарської книги Старунської сільської ради №3 за 1991-1995 від 14.12.2022р., власником будинковолодіння в [ADDRESS] являється [PERSON] . Дане будинковолодіння являється колгоспним двором. За вказаною адресою були зареєстровані та проживали [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] (а.с. 10). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 31.07.2002 [PERSON] помер [INFO] (а.с. 15). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 22.01.2020 [PERSON] померла [INFO] , яка залишила на ім`я позивачки [PERSON] заповіт, посвідчений секретарем Старунської сілької ради №30 від 09.06.2009р. (а.с.7, 14). Згідно постанови приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області від 09.12.2022р. вбачається, що позивачу у справі [PERSON] , відмовлено у видачі свідоцтва про право власності, оскільки свідоцтвом про право власності на жилий будинок від 20 травня 1991 року виданим виконавчим комітетом Старунської сільської ради, не визначено інших власників будинку, а також розмір належних їм часток у спільному майні, в тому числі частки належної померлій [PERSON] , а також право власності не зареєстровано, а тому неможливо встановити всіх співвласників та їх частки у житловому будинку (а.с. 5). Позивач, звертаючись до суду з даним позовом просить визнати за нею право власності на майно колишнього колгоспного двору, яке не може оформити, в зв`язку з відсутністю рішення сільської ради про визначення часток в майні колгоспного двору. Відтак, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо права власності, які регулюються положеннями Цивільного кодексу УРСР 1963 року щодо колишнього колгоспного двору. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Судом встановлено, що спірний будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір та членами цього двору були [PERSON] 1932р.н., - голова господарства, [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , які станом на 15.04.1991 проживали та були прописані там і були членами цього двору, мають право на частку в праві сумісної власності на підставі статей 120, 123 ЦК УРСР та виходячи з встановленої ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР рівності часток усіх членів колгоспного двору, розмір часток кожного з них становить по 1/5 кожного. Після смерті чоловіка позивачки [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] його 1/5 частка майна перейшла до спадкоємців по закону: дружині [PERSON] та дітям [PERSON] та [PERSON] . За правилами ст. 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності у випадку відсутності у нього документа, який засвідчує його право власності. Беручи до уваги наведені вище обставини справи та те, що позивачкою [PERSON] на момент існування колгоспного двору не було оформлено право власності на належну їй частину в майні домоволодіння, а також те, що вона позбавлена в позасудовому порядку на оформлення таких прав, то суд дійшов висновку, що за позивачем необхідно визнати право власності на 1/5 частини у майні колишнього колгоспного двору, яка визначена судом вище та належала їй особисто, як члену колгоспного двору. Разом з тим, вирішуючи позовну вимогу [PERSON] в частині визнання права власності в порядку спадкування після смерті тітки [PERSON] та чоловіка [PERSON] , суд встановив наступне. Між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими та регулюються Книгою шостою Спадкове право Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування згідно зі ст. 1217 ЦК України здійснюється за заповітом або за законом. Як зазначено у ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно правового висновку викладеного у постанові ВС від 25.03.2020 року у справі № 305/235/17, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: зокрема довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. З встановлених судом обставин справи встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] і з ним на момент смерті були зареєстровані три спадкоємці першої черги, зокрема дружина [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] . Відтак вони прийняли спадщину згідно ч. 3 статті 1268 ЦК у рівних частинах. Таким чином, позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцем за законом майна покійного [PERSON] та їм належить майно, яке залишилося після його смерті, а саме право власності на 1/5 частини будинку [ADDRESS] . Відтак вони прийняли спадщину згідно ч. 3 статті 1268 ЦК у рівних частинах по 1/15 частині. Також, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , і яка залишила на ім`я [PERSON] заповіт, посвідчений секретарем Старунської сільської ради №30 від 09.06.2009 р., яким заповіла все належне їй майно, в тому числі і 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що відносився до колгоспного двору, який знаходиться по [ADDRESS] . 07.02.2020р. [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] . Відтак вона прийняли спадщину згідно статті 1269 ЦК у 1/5 частині майна. А тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, та визнанні за [PERSON] право власності на: 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що відносився до колгоспного двору, який знаходиться по [ADDRESS] , як члена колгоспного двору; 1/15 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що відносився до колгоспного двору, який знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] ; 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що відносився до колгоспного двору, який знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті тітки [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки [PERSON] має право лише на 7/15 частину спадкового майна, а решта частину спадкового майна успадкували її діти, які у встановленому законом порядку, формі та визначений 6 місячний строк, не заяви про відмову від спадщини. Зокрема кожен з дітей (відповідачів) має право на 1/5 частину кожен, як член колгоспного двору та 1/15 частину, житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , що всього складає по 4/15 частин майна за кожним. Крім того, згідно роз`яснення Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час судового засідання відповідачі визнали позов у повному обсязі, але суд вважає що такі визнання будуть суперечать закону, і порушуть права, свободи чи інтереси самих відповідачів, суд вважає, що визнання позову не підлягає прийняттю, а позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи той факт, що позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права на спадкове майно у нотаріальному порядку, хоча таке майно належить їй в порядку спадкування, то суд дійшов до висновку, що таке право підлягає судовому захисту шляхом визнання права власності на спадкове майно у відповідній частині.

Outcome: partial