Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі свого представника - адвоката Кульчицького О.С. 06.10.22 р. звернулась до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до відповідача Моторно-транспортного страхового бюро України, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь 39000, 00 грн. невиплаченого страхового відшкодування. В обґрунтування позову зазначено, що 22 грудня 2017 року водій [PERSON] керуючи автомобілем «Renault Kangoo» д.н.з. [NUMBER] рухалася автодорогою сполучення «Мукачеве-Львів». Проїжджаючи у напрямку м. Львів по вул. Міцкевича у м. Бурштин скоїла наїзд на пішохода [PERSON] та [PERSON] , які перетинали проїзну частину. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесний ушкоджень помер на місці події. Станом на 22.12.2017 р. цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] не була застрахована, у зв`язку з чим, 15.03.2018 року позивач [PERSON] (дружина загиблого) звернулась через свого представника до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, витрат на поховання на суму 38 400,00 грн. Однак, 06.04.2018 року позивач отримала лист від відповідача № 3.1-05/9551 від 30.03.2018 року, відповідно до якого вказано, що для прийняття рішення по справі необхідно надати завірений належним чином документ складений відповідною уповноваженою установою (вирок суду, постанова про відмову в порушенні кримінальної відповідальної справи), що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП. Окрім того, у вищевказаному листі відповідач зазначає, що для отримання відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника необхідно надати копію документа, що підтверджує право на отримання відшкодування пов`язане із втратою годувальника та довідку про дохід загиблого за останній календарний рік до ДТП. 29.11.21 р. представником позивача було долучено до заяви про виплату страхового відшкодування від 15.03.2018 року копію Вироку Галицького районного суду від 27.07.21 р. щодо винуватості [PERSON] 11.01.22 р. представник позивача отримала лист від відповідача, у якому вказано про відмову у виплаті страхового відшкодування через відсутність правових підстав. Позивач вважає відмову відповідача щодо виплати страхового відшкодування у повному обсязі безпідставною та такою, що грубо порушує її права на відшкодування шкоди, передбаченої Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Ухвалою судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11.10.2022 року відкрито провадження у справи та призначено підготовче засідання (а.с. 43). 08.11.22 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строків позовної давності та залучити в якості третьої особи винуватця ДТП - [PERSON] (а.с.58-61). 30.11.2022 р. представником позивача - [PERSON] подано відповідь на відзив, в якій зазначив, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, є необґрунтованими, оскільки позивач надав всі необхідні документи для отримання страхового відшкодування, в тому числі, і оригінал товарного чеку, який підтверджує понесені позивачем витрати на спорудження надгробного пам`ятника. Відмова страховика у виплаті страхового відшкодування через недотримання строків звернення є безпідставною. Зважаючи на викладене, позивач вважає, що МТСБУ зобов`язано відшкодувати останньому витрати на спорудження надгробного пам`ятника в повному обсязі (а.с.84-84). Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 08.12.22 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] (а.с.92). Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 14.02.23 року, закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до розгляду по суті (а.с.112). Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, надіславши на адресу суду заяву, в якій просили розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримують (а.с.130). У судове засідання представник відповідача Моторне (транспортне) страхове бюро України повторно не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи до суду не надав. Відповідач повідомлявся через зазначену ним офіційну електронну адресу. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про причину неявки суд не повідомила, заяв або клопотань про відкладання слухання справи, відзиву на позов до суду не надала, до суду повернувся поштовий конверт з її власноручним підписом про отримання. Отже, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи належним чином. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, суд, відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, розглядає справу за наявними у справі матеріалами та відповідно до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено, що 22.12.23 р. сталася ДТП, де водій [PERSON] керуючи автомобілем марки "Renault Kangoo", д.н.з. « [NUMBER] », рухався автодорогою сполучення «Мукачеве-Львів». Проїжджаючи у напрямку м. Львів по вул. Міцкевича у м. Бурштин скоїла наїзд на пішохода [PERSON] та [PERSON] , які перетинали проїзну частину. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесний ушкоджень помер на місці події (а.с. 33-34). Смерть [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26 грудня 2017 року (а.с. 22). Відповідно до копії вироку Галицького районного суду від 27.07.21 р. року вбачається, що [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання із застосуванням статті 69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. На підставі статті 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік. (а.с.33-34) На момент вчинення ДТП, 22.12.2017 р. цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована. Заявляючи вимогу про відшкодування витрат, позивачкою надано товарний чек на підтвердження понесених витрат, де вказана сума 39000 грн. (а.с.23). Так, із наданої позивачкою копії товарного чека від 10.02.2018 року, вбачається, що позивачкою [PERSON] понесено витрати на виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника [PERSON] в сумі 39000 грн. 15 березня 2018 в порядку досудового врегулювання спору представником позивача [PERSON] подано до Моторно (транспортного) страхового бюро України заяву про виплату страхового відшкодування в сумі 39000 грн. (а.с. 12-13). Листом Моторного (транспортного) страхового бюро України від 30.03.2018 р. № 3.1-05/9551 позивачки [PERSON] повідомлено про те, що для прийняття рішення про відшкодування шкоди необхідно отримати документ, що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП. Для отримання відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника необхідно надати до МТСБУ копію документа, що підтверджує право на отримання відшкодування пов`язане із втратою годувальника та довідку про дохід загиблого за останній календарний рік до ДТП (а.с. 29-30). 29.11.21 р. представником позивача було долучено до заяви про виплату страхового відшкодування від 15.03.18 р., копію Вироку Галицького районного суду Івано-Франківської області від 27.07.21 р. щодо винуватості [PERSON] по справі №341/86/20 (а.с.33-34). Однак, 11.01.22 р. представник позивача отримала лист від відповідача, у якому вказано про відмову у виплаті страхового відшкодування через відсутність правових підстав для виплати їм відшкодування фонду захисту потерпілих (а.с.37). Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-ІV). Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною першою даної статті визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05.06.2019 у справі №466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15.08.2019 у справі №756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02.10.2019 у справі №447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11.12.2019 у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). За змістом пп. а п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-ІV) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону (тобто не є забезпеченим транспортним засобом) та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. З матеріалів цивільної справи встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 22.12.2017, загинув [PERSON] . На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди особа винна у скоєнні ДТП свою цивільно-правову відповідальність не застрахував. Отже, з викладеного вбачається, що саме на МТСБУ покладається обов`язок відшкодувати шкоду позивачу за рахунок коштів фонду захисту потерпілих. Суд критично ставиться до позиції МТСБУ, викладеної у відзиві на позов, відповідно до якої [PERSON] в порушення вимог ст.33 Закону №1961-ІV не зверталася до МТСБУ із повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до порушення строків, передбачених ст.35 цього Закону, з огляду на таке. Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону №1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону №1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), зокрема є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Суд звертає увагу на те, що у Законі №1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, чи звернутися безпосередньо до суду, при чому ст.33 Закону №1961-IV не покладає обов`язки на потерпілу особу звернутися до страховика (МТСБУ) з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду протягом трьох днів з її настання. У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення шкоди, заподіяної життю потерпілого, трирічним строком. Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять. У системному зв`язку зі статтею 36 вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону №1961-IV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування. Така правова позиція висвітлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №465/4287/15. З матеріалів справи встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась 22.12.2017, [PERSON] звернулася до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування 15.03.2018 р., тобто в межах трирічного строку. Крім цього, суд вважає підставу відмови МТСБУ у виплаті позивачеві страхового відшкодування, викладену у листі №3.1-02/5126 від 14.02.2020, безпідставною, оскільки така підстава як визначення судом особи, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою, не передбачена ст.37 Закону №1961-IV, яка містить вичерпний перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, та розширеному тлумаченню не підлягає. З приводу визначення розміру страхового відшкодування та порядку його визначення суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п.27.4. ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. До заяви про страхове відшкодування потерпілий повинен надати ряд документів, зокрема, документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого (п.35.2 ст.35 Закону №1961-IV). Як вже було встановлено судом, позивач надав документальне підтвердження понесених ним витрат на спорудження надгробного пам`ятника на суму 39000 грн. Як вже було зазначено, загальний розмір відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до вироку суду сталась 22.12.2017. Згідно зі ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 №1801-VIII мінімальна заробітна плата у 2017 році становила 3 200,00 грн. Отже, розмір страхового відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника не повинен перевищувати 38 400,00 грн (3 200,00 грн. х 12). Таким чином, позовна вимога [PERSON] про стягнення страхового відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника підлягає частковому задоволенню в розмірі 38 400,00 грн. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial