Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку. В обґрунтування позовних вимог вказав, що у період з 04.10.2004 року по 28.02.2022 року він працював у ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська», звільнився на підставі статті 38 КЗпП за власним бажанням у зв`язку із переходом на пенсію за віком. При звільненні відповідач своєчасно не провів з ним повний розрахунок, заборгованість підприємства з лютого 2022 року по березень 2022 року складає 139965,86 грн. Посилаючись на порушення відповідачем вимог трудового законодавства, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 139965,86 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.02.2023 року по день винесення рішення, та покласти на відповідача понесені ним судові витрати в сумі 11072,60 грн, з яких 10000 грн - витрати на правничу допомогу, 1072,60 грн - сплата судового збору. Ухвалою судді від 07.03.2023 року у справі відкрито провадження та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач, представник позивача до судового засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи сповіщені належним чином, надали суду заяву з клопотанням розглянути справу за їх відсутності, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи сповіщений належним чином, надав суду відзив в якому позовні вимоги не визнав у повному обсязі, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, просив суд розглянути справу за її відсутності. Свою позицію у цій справі представник відповідача обґрунтував тим, що [PERSON] на ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» працював з 04.10.2004 року машиністом гірничих виїмкових машин 6 розряду дільниці з видобутку вугілля № 7. 28 лютого 2022 року згідно наказу № 34к [PERSON] було звільнено за статтею 38 КЗпП України (власне бажання, у зв`язку з переходом на пенсію за віком) з 28.02.2022 року з виплатою одноразової вихідної допомоги за стажем роботи в галузі, який складає 27 років 11 місяців 18 днів. Звергає увагу суду, шо згідно табеля використання робочого часу по дільниці № 7 у лютому 2022 року позивач з 14.02.2022 по 28.02.2022 не працював, а знаходився на лікарняному, про шо до табеля внесені відповідні позначки - «б», у день звільнення 28.02.2022 не працював (не виконував свої трудові обов`язки). У цей же день позивач звільнився з підприємства за його заявою про звільнення з 28.02.2022 року за власним бажанням, у зв`язку з переходом на пенсію за віком. Вимога Позивача від 23.01.2023 року до підприємства надійшла поштою 21.02.2023 (вх.№ 57), на яку відповідачем 22.03.2023 була надана відповідь № 01-147 і відправлена поштою на адресу позивача. Згідно довідки про нараховану та сплачену заробітну плату № 20/02р від 23.02.2023 року сума заборгованості позивача на день подання позовної заяви складає 131766,57 грн. Проте представником позивача у позовній заяві помилково зазначено, що загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за лютий та березень 2022 року становить 139965,86 грн., тоді як за лютий заборгованість становить - 8199,29 грн, за березень - 123567,28 грн (8199,29+123567,28 = 131766,57 грн.). Отже заявлена позивачем сума заборгованості не співпадає із його фактичною сумою заборгованості на сьогоднішній день, що зазначена у довідці. Причиною неможливості своєчасно та в повному обсязі провести розрахунок з позивачем стало важке фінансове становище підприємства, а після 24 лютого 2022 року військова агресія Російської Федерації проти України. ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля», на якому працював позивач, знаходиться на території, де проводяться активні бойові дії. Так згідно з Переліком територіальних громад, які розташовані в районі ведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, затвердженим наказом Мінреінтеграції від 22.12.2022 року № 309, Селидівська та Новогродівська міські територіальні громади Донецької області розташовані в районі ведення воєнних (бойових) дій. З метою забезпечення безпеки життя і здоров`я працівники вимушені евакуюватися в більш безпечні місця як на території держави, так і за її межами. Зменшився обсяг видобутку вугілля, присутні часті перебої з електропостачанням через руйнування енергетичної інфраструктури країною-агресором. У відсутність електрики, із зрозумілих причин, робота підприємства повністю припиняється, видобуток не ведеться взагалі, відповідно, із-за відсутності товару, яке виробляє підприємство, у останнього відсутні кошти та можливість виконувати свої зобов`язання, у тому числі, з виплати заробітної плати та інших виплат своїм працівникам. 28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України листом № 2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких стало неможливим внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Керівництвом ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» здійснюються всі можливі заходи з вирішення питання щодо сплати працівникам шахти заборгованості із заробітної плати, що виникла станом на 01.03.2023 року, у тому числі й заборгованість по заробітній платі перед позивачем. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 58478,21 грн. Надаючи оцінку встановленого позивачем розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку. Відповідач доходит до висновку про непропорційнійсть і неспівмірність вказаної суми, що має надкомпенсаційний характер відповідальності роботодавця, в порівняні із орієнтовним розміром майнових втрат позивача, в призмі недоотриманої ним при звільненні заробітної плати. Відповідач вважає, що розмір позовних вимог позивача є несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат (враховуючи також виплати за іншими судовими рішеннями) може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плаї и працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11072,60 грн. На переконання відповідача розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підставі викладеного, просить суд зменшити розмір втрат на професійну правничу допомогу. Згідно вищевикладеного вросять суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 58478,21 грн, зменшити суму заборгованості із заробітної плати 139 965,86 грн. до 131 766,57 грн. Представник позивача надала суду відповідь на відзив, в якому зазначила що висновки викладені в відзиві не відповідають дійсності та являються необґрунтованими на підставі нижчевикладеного. Згідно з відзивом, відповідач заявив про те, що позивач був звільнений згідно зі статтею 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з переходом на пенсію за віком, з 28.02.2022 року з виплатою одноразової вихідної допомоги за стажем роботи в галузі. Однак, зазначається, що на позивача не поширюється норма статті 116 КЗпП України, що вимагає виплати всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації в день звільнення. Звертає увагу на те, що згідно з пунктом 20 постанови пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.09.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо працівник в день звільнення не працював, то всі належні йому суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Також, позивачем була направлена вимога про розрахунок по заробітній платі при звільненні до ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» в якій вимагав здійснити виплату всіх сум, що належать позивачеві від підприємства при звільнені. Отже, якщо позивач подає вимогу про розрахунок належних йому сум у наступний день після звільнення, відповідач має виплатити йому всі належні суми у той же день. У разі невиконання цієї вимоги позивач може звернутися до суду із позовом про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні. Ситуацію з питання відшкодування заборгованості перед позивачем - може надати наступну правову думку: За наявною у справі довідкою про нараховану та сплачену заробітну плату № 20/02р від 23.02.2023 року, заборгованість позивача складає 131766,57 грн. Проте представником позивача у позовній заяві помилково зазначено, що загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за лютий та березень 2022 року становить 139965,86 грн. Отже, заявлена сума заборгованості не відповідає фактичній сумі заборгованості на день подання позовної заяви. Представник позивача підтверджує помилку в розрахунках заборгованості відповідача, отже заборгованість складає 131766,57 грн. У той же час, з урахуванням того, що ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля», на якому працював позивач, знаходиться на території, де проводяться активні бойові дії, а також з тим, що присутні часті перебої з електропостачанням через руйнування енергетичної інфраструктури країною- агресором, ситуація може бути підставою для недорахування заробітної плати позивача. Але, звертає увагу на те, що позивач був звільнений 28.02.2022 року, відкритий воєнний напад Росії на Україну, що почався 24 лютого 2022 року, тобто, в той момент, коли позивач звільнився з підприємства - атаки на критичну інфраструктуру не було, та перебоїв зі світлом не виявилось. Оскільки, 10 жовтня 2022 року російські війська завдали першого масованого ракетного удару по енергетичній інфраструктурі України. Також, щодо військового стану у державі та перебування підприємства в районі ведення бойових дій, необхідно надати детальні докази, що вказують на те, що ці обставини мають прямий вплив на діяльність відповідача, в саме той момент, коли позивач звільнився з підприємства, та обґрунтувати невиплати заборгованості. Згідно вищенаведених фактів, відповідач не виявляв проблем з частих перебоїв з електропостачанням через руйнування енергетичної інфраструктури країною-агресором, так само із відсутністю електрики, роботи підприємства, видобутку із-за відсутності товару, яке виробляє підприємство. Тому, в день звільнення позивача, на її думку не було форс-мажорних ситуацій, які могли б спричинити скрутне становище через перебої електропостачання, підприємство ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля», на якому працював позивач, повинно було виплатити всі суми, що належать йому від підприємства або наступним днем після звільнення, чого в кінцевому не сталося. Тому, якщо відповідач вважає, що розмір позовних вимог є несправедливим та невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним для виконання, то суд може зменшити розмір відшкодування залежно від розміру недоплаченої суми, згідно з пунктом 89 Висновку Великої Палати Верховного Суду. Щодо відшкодування витрат на послуги адвоката, зазначає, що відповідно до законодавства та практики, розмір витрат на послуги адвоката повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, а також ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат та їхньої необхідності, а також з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Судова практика свідчить, що при вирішенні питань про відшкодування судових витрат, судді переглядають калькуляцію часу, який був витрачений адвокатом, оцінюють співмірність та розумність ціни його послуг, зіставляють кваліфікацію адвоката та складність справи тощо. Витрати, які поніс позивач під час розгляду справи є співмірними із ціною позову та значенням справи для сторони складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг). На її думку, відповідачу потрібно надати детальні докази, які б підтверджували вплив військового стану у державі та перебування підприємства в районі ведення бойових дій на діяльність відповідача, і обґрунтувати зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу на цій підставі. Також слід пам`ятати, що згідно з частинами 1 статті 13 та 81 ЦПК України, сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши надані суду докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у період з 04 жовтня 2004 року по 28.02.2022 року перебував у трудових відносинах з ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська». 28 лютого 2022 року на підставі ст.38 КЗпП його було звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку з переходом на пенсію за віком (а.с.9,23-29). Згідно довідки про нараховану та сплачену заробітну плату № 20/02р від 23.02.2023 року, загальна сума заборгованості по заробітній платі станом на дату надання довідки становить 131766,57 грн, в тому числі за лютий 2022 року - 8199,29 грн, березень 2022 року - 123567,28 грн. Суми заборгованості з виплати заробітної плати вказані після утримання обов`язкових податків та зборів (а.с.8). Згідно довідки відповідача про нараховану та сплачену заробітну плату № 20/02р від 23.02.2023 року, середньоденна заробітна плата позивача становить 2016,49 грн (а.с.8). Заперечень щодо визначеного відповідачем розміру середньоденного заробітку позивача, від сторін не надходило. Згідно табеля обліку використання робочого часу дільниці № 7 [PERSON] , в день звільнення 28.02.2022 року не працював (а.с.19-22). За змістом положень статей 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справу на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. При звільненні працівника, на підставі положень статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У випадку невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені законодавством підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців, тому суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої йому заборгованості по заробітній платі в сумі 131766,57 грн та середнього заробітку за несвоєчасну виплату відповідачем належних сум з наступного дня після пред`явлення позивачем вимоги про розрахунок (у день звільнення позивач знаходився на лікарняном), а саме 19.02.2023 року по день ухвалення рішення суду, а саме 24.04.2023 року. Діюче трудове законодавство передбачає безальтернативний обов`язок виплати належних працівникові сум при його звільненні, це законодавство встановлює і пов`язує юридичну відповідальність за порушення даних вимог законодавства, з юридичною особою того підприємства, установи, організації, на якому працювала особа до звільнення. Середньоденний заробіток позивача, за розрахунком відповідача, заперечень проти якого позивач не висловлював, становить 2016,49 гривень. Кількість робочих днів з дати після пред`явлення позивачем вимоги про розрахунок 19 лютого 2023 року до 24 квітня 2023 року становить 45 днів, у тому числі у лютому 2023 року - 7 днів, у березні 2023 року - 23 дні, у квітні 2023 року - 15 днів. Сума середнього заробітку складає 90742,05 гривень з розрахунку: (45х2016,49). Суд не приймає доводи відповідача про відсутність законних підстав для виплати позивачеві розрахункових сум при звільненні, викладені у відзиві на позовну заяву, оскільки вони не ґрунтуються на законі. За змістом частин з першої по шосту статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати позивача на правову допомогу по цій справі склали 10000 грн, що підтверджується Договором про надання правової (юридичної) допомоги № 07/02/23 від 01.02.2023 року, ордером № 1113811 від 01.03.2023 року, детальним розрахунком витрат на правову допомогу по договору правової допомоги № 07/02/23 від 01.02.2023 року, згідно якого було витрачено 300 хв. робочого часу та підлягає сплаті 10000 грн (арк.спр.17). Представник відповідача заявила суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу (а.с.52-54). Суд, врахувавши складність справи, обсяг виконаної представником роботи у справі, той факт, що представник позивача фактично у жодному судовому засіданні участі не приймала,

Outcome: approved