Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

Адвокат Литвиненко Анна Іванівна, діючи в інтересах позивача [PERSON] , звернулась до суду з позовом, в якому прохав стягнути з російської федерації на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 54 353,60 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 2 028 476,35 грн., моральну шкоду в сумі 1 000000,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 37 320 000,00 грн., витрати на правову допомогу в сумі 2\~679,00 дол. США., що в гривневому еквіваленті становить 100 000, 00 грн. Позов обґрунтований тим, що внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, збройними угрупуваннями відповідача постійно обстрілювалося та бомбардувалося місто Сєвєродонецьк, де проживав позивач, [PERSON] , разом зі своїми батьками: матір`ю - [PERSON] , [INFO] , батьком - [PERSON] , [INFO] . В перших числах березня позивач змушений був виїхати з міста Сєвєродонецьк до м. Полтави у зв`язку із постійними обстрілами з боку російської федерації та наявності загрози його життю. Згідно з довідкою №1603-500065264 від 01.04.2022р. [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою та на даний час проживає в [ADDRESS] . Батьки позивача з міста Сєвєродонецьк виїхати не встигли. 05.03.2022 року внаслідок ворожого обстрілу району міста Сєвєродонецьк Луганської області військами російської федерації загинув батько позивача, [PERSON] , [INFO] та мати, [PERSON] , [INFO] . Батьки позивача загинули внаслідок потрапляння снаряда в квартиру [ADDRESS] . Вказані обставини встановлені органами досудового слідства а рамках кримінального провадження (ЄРДР № 12022170420000621), з правовою кваліфікацією за ч. 2 статті 438 Кримінального кодексу України. Рішеннями Октябрського районного суду м. Полтави від 13.07.2022р. у справах №554/5967/22, №554/5966/22 встановлено факт смерті батьків позивача: матері - [PERSON] , [INFO] , батька - [PERSON] , [INFO] внаслідок потрапляння ворожого снаряда в квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 08 вересня 2022 року провадження у справі було відкрито та призначено справу до судового розгляду. 11 січня 2023 року представник позивача звернулась із заявою про зміну позовних вимог та просила стягнути з російської федерації матеріальну шкоду в сумі 28\~974,53 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 839 905,00грн., моральну шкоду в сумі 350\~000,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 12\~799\~010,00 грн., витрати на правову допомогу в сумі 2\~734,58 дол. США., що в гривневому еквіваленті становить 100 000, 00 грн. В судове засідання 18 квітня 2023 року сторони не з`явились, представник позивача та позивач подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надав, відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що\~Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року\~в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією відповідача проти України. Збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України (ст. 1 Закону України «Про оборону України»). На підставі\~ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Так, відповідно до ст. 32 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, 1949 року забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей. Також відповідно до ст. 48 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I від 8 червня 1977 року), для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів. Зокрема, ст. 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року предбачає, що цивільне населення користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. Крім того на підставі ст. 57 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року при проведенні воєнних операцій повинна постійно виявлятися турбота про те, щоб оберігати цивільне населення, цивільних осіб і цивільні об`єкти. Суд звертає увагу на те, що військова агресія та окупація російською федерацією територій України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів та норм міжнародного права. Така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва російської федерації. Так, відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України. Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію Росії проти України, вимагає від російської федерації припинення військових дій, в тому числі атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року про заяву Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва російської федерації під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року. Згідно\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] , є внутрішньо переміщеною особою та на даний час проживає в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №1603-500065264 від 01.04.2022р. На початку березня позивач виїхав з міста Сєвєродонецьк до м. Полтави у зв`язку із постійними обстрілами з боку російської федерації та наявності загрози його життю. 05.03.2022 року внаслідок ворожого обстрілу району міста Сєвєродонецьк Луганської області військами російської федерації загинули батьки позивача, [PERSON] , [INFO] та мати, [PERSON] , [INFO] . Рішеннями Октябрського районного суду м. Полтави від 13.07.2022р. у справах №554/5967/22, №554/5966/22 встановлено факт смерті батьків позивача: матері - [PERSON] , [INFO] , батька - [PERSON] , [INFO] внаслідок потрапляння ворожого снаряда в квартиру [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтв про смерть серії [NUMBER] та серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] померли в місті Сєвєродонецьк Луганської області. Свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 22.12.1986 р. підтверджується факт родинних відносин між позивачем, [PERSON] та його батьками: матір`ю - [PERSON] , та батьком - [PERSON] . Факт знищення квартири відповідачем підтверджується листом слідчого відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях Служби безпеки України №78/3/3/3537 від 01.03.2023р., яким повідомлено, що слідчим відділом здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №12022170420000621 за фактом обстрілу м. Сєвєродонецьк Луганської області військовослужбовцями зс рф, в ході якого було пошкоджено квартиру [ADDRESS] , внаслідок чого загинули [PERSON] , [INFO] та мати, [PERSON] , [INFO] . Повідомлено, що наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022р. за №309 викладено перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окуповані Російською Федерацією. Згідно з зазначеним переліком Сєвєродонецька міська територіальна громада Сєвєродонецького району Луганської області перебуває під тимчасовою окупацією та оточенні (блокуванні) з боку РФ та незаконного збройного формування так званого «лнр». Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності у рівних частках [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 30.12.2008 р., витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21709027 від 29.01.2009р. 10 листопада 2022 року Другою Полтавською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу №69905181, про що видано Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №70586264 від 10.11.2022р. Висновком про середньозважену ринкову вартість майна, проведеному ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи», станом на 23 лютого 2022 року вартість квартири [ADDRESS] становила 839 905,00 грн., що за офіційним курсом долара США, встановленим НБУ станом на 23 лютого 2022 року (28,9877 грн. за 1 дол. США), в доларовому еквіваленті становить 28 974,53 дол. США. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321\~ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Пунктами 8, 9 ч. 2 ст.\~16\~ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За змістом ч. ч.1, 2, 3ст.\~22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За змістом ч. ч. 1, 3\~ст. 386 ЦК України\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1ст.\~1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1\~статті 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч.3.\~ст. 12 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розмір завданої позивачу матеріальної шкоди, підтверджений належними доказами, становить 28 974,53 дол. США., що в гривневому еквіваленті станом на 23 лютого 2022 року становить 839 905,00 грн. При вирішенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з таких обставин. Відповідно до\~ст. 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно з ч. 2ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з ч. ч. 2, 3, 4ст.\~23\~ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до пунтку 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. У даній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження\~емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей\~16\~і\~23 Цивільного кодексу України\~та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення\~право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п. п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення. Множинний характер порушень прав та законних інтересів позивача повністю підтверджується матеріалами справи, а саме: внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації на частині території Луганської області України було порушено низку прав позивача, передбачених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 р., IV Женевською конвенцією 1949 р. про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, зокрема, право на життя, право на свободу та повагу до честі і гідності, право на свободу і особисту недоторканість, право на повагу до приватного і сімейного життя, право на свободу думки, совісті и релігії. У зв`язку зі збройною агресією росії та нападом на місто Сєвєродонецьк у період, починаючи з 24 лютого 2022 року позивач, потерпаючи та піддаючись значним обмеженням його соціальних прав, позивач змушений був покинути свій дім у Сєвєродонецьку та переїхати, життя його батьків в одночасся було зруйноване та обірване військовим вторгненням, а демократичні права і свободи\~перекреслені. Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в сумі 350\~000,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 12\~799\~010,00 грн. Зважаючи на множинний характер порушених прав позивача, суд погоджується, що даний розмір моральної шкоди є розумним та справедливим, відтак позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо судового імунітету відповідача суд зазначає, що в аналогічних справах, застосовується правова позиція Верховного Суду, викладена у Постанові від 08 червня 2022 року у справі № 490/9551/19 (провадження № 61-19853св21 ), в якій Верховним Судом зазначено, що у категорії спорів про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії РФ іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ. У таких висновках Верховний Суд керується тим, що дії іноземної держави вийшли за межі своїх суверенних прав, оскільки будь-яка іноземна держава не має права втручатися шляхом збройної агресії в іншу країну. У пункті 4 частини першої статті 2 Статуту ООН закріплений принцип, згідно з яким всі члени Організації Об`єднаних Націй утримуються у їх міжнародних відносинах від загрози силою чи її застосування як проти територіальної недоторканності чи політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй. Відповідно до частини першої статті 1 Статуту ООН Організація Об`єднаних Націй переслідує ціль підтримувати міжнародний мир і безпеку і з цією ціллю вживати ефективні колективні заходи для попередження та усунення загрози світу й актів агресії чи інших порушень миру, і проводити мирними засобами, відповідно до принципів справедливості і міжнародного права, залагодження чи вирішення міжнародних спорів чи ситуацій, які можуть призвести до порушення миру. У міжнародному праві кодифіковані підстави для обмеження судового імунітету іноземної держави внаслідок завдання фізичної шкоди особі або збитків майну, так званий «деліктний виняток» (англ. «tort exсeption»). Умовами, необхідними для застосування «деліктного винятку», є: 1) принцип територіальності: місце дії/бездіяльності має бути на території держави суду; 2) присутність автора дії/бездіяльності на території держави суду в момент вчинення дії/бездіяльності (агента чи посадової особи іноземної держави); 3) дія/бездіяльність ймовірно може бути привласнена державі; 4) відповідальність за дії/бездіяльність передбачена положеннями законодавства держави суду; 5) завдання смерті, фізичної шкоди особі, збитків майну чи його втрата; 6) причинно-наслідковий зв`язок між діями/бездіяльністю і завданням смерті, фізичної шкоди особі або збитків майну чи його втратою. Визначаючи, чи поширюється на РФ судовий імунітет у справі, яка переглядається, Верховний Суд врахував таке: - предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України; - місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; - передбачається, що шкода завдана агентами РФ, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України; - вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН; - національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом «генерального делікту). РФ, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України. Верховний Суд виходить із того, що названа країна-агресор діяла не у межах свого суверенного права на самооборону, навпаки віроломно порушила усі суверенні права України, діючи на її території, а тому безумовно надалі не користується у такій категорії справ своїм судовим імунітетом. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782св21)». На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved