Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

І. Суть позовної заяви 1.1. [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , який згодом уточнила та остаточно просила: (І) розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований 07.09.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 467; (ІІ)\~визнати право\~спільної сумісної\~власності подружжя\~на автомобіль\~марки VOLKSWAGEN модель TIGUAN номер шасі [NUMBER] рік випуску 2012 реєстраційний номер [NUMBER] ; (ІІІ) виділити їй у власність автомобіль марки VOLKSWAGEN модель TIGUAN номер шасі [NUMBER] рік випуску 2012 реєстраційний номер [NUMBER] ; (ІV) припинити право власності за [PERSON] на 1/2 частину автомобілю марки VOLKSWAGEN модель TIGUAN номер шасі [NUMBER] рік випуску 2012 реєстраційний номер [NUMBER] , визначивши йому грошову компенсацію вартості його частини в розмірі 66\~910,25 (шістдесят шість дев`ятсот десять) гривень 25 копійок. 1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, виникли непорозуміння, оскільки у кожного свій погляд на сімейне життя, виховання дитини та ведення спільного господарства. Шлюбні стосунки та ведення спільного господарства припинено і позивачка не має наміру їх поновлювати. Вона переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам. Також позивачка повідомила, що від шлюбу з відповідачем мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також, за час спільного проживання був придбаний автомобіль марки VOLKSWAGEN\~модель TIGUAN\~номер шасі\~ [NUMBER] \~рік випуску\~2012\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] .\~Вартість вказаного\~автомобілю відповідно\~до вантажної\~митної декларації\~складає 133\~820,50\~грн. З урахуванням того, що неповнолітні діти залишаються жити разом із матір`ю, сторони дійшли згоди, що вказаний автомобіль переходить повністю у власність позивачки. ІІ. Процедура та позиції сторін 2.1. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 10.08.2022 року, справа №946/5366/22 передана на розгляд судді Бальжик О.І. 2.2. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12\~серпня\~2022\~року позовну заяву залишено без руху. 2.3. 17.08.2022 року позивачкою усунуто недоліки позовної заяви. 2.4. 05.09.2022\~року ухвалою суду відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати у загальному позовному провадженні 2.5. Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача та відповідач звернулися із заявами про підтримання та визнання позову, відповідно, та розгляд справи у їх відсутність. 2.6. Під час розгляду справи повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. IІІ. Оцінка та висновки суду 3.1. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 3.2. За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і підставі доказів, поданих учасниками справи. 3.3. Вирішуючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з такого. 3.4. Статтею ст.56 СК України передбачено право дружини та чоловіка на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. 3.5. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. 3.6. За змістом ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. 3.7. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07.09.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 467 (а.с.11). 3.8. Від спільного шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.12-13). 3.9. Приймаючи до уваги, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх дитини, їх особисті та майнові права після розірвання шлюбу не будуть порушені, суд дійшов до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсному волевиявленню сторін і шлюб може бути розірваний. 3.10. Вирішуючи позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя, суд виходить з такого. 3.11. Згідно з ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 3.12. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, проте один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року (справа №214/6174/15-ц). 3.13. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). 3.14. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. 3.15. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України). 3.16. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. 3.17. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. 3.18. Згідно з нормами ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. 3.19. Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. 3.20. Стаття 82 ЦПК України визначає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. 3.21. У судовому засіданні встановлено, що під час шлюбу сторонами придбаний автомобіль марки VOLKSWAGEN модель TIGUAN номер шасі [NUMBER] рік випуску 2012 реєстраційний номер [NUMBER] . Вартість вказаного автомобілю відповідно до вантажної митної декларації складає 133\~820,50 гривень (а.с.14). 3.22. Аналіз вищезазначених норм цивільного та сімейного законодавства, а також обставин справи дає підстави для висновку про те, що автомобіль марки VOLKSWAGEN модель TIGUAN номер шасі [NUMBER] рік випуску 2012 реєстраційний номер [NUMBER] є\~спільною\~сумісною власністю сторін, оскільки був придбаний під час шлюбу. 3.23. В якості компенсації 1/2 частини вартості вказаного автомобілю, 17.03.2023 року, [PERSON] передано [PERSON] грошові кошти в розмірі 66\~910, 25 гривень, що підтверджується розпискою, оригінал якої долучений до матеріалів справи (а.с.52). 3.24. Дані обставини визнавалися відповідачем у своїй заяві, що у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає додатковому доказуванню. 3.25. Відтак, враховуючи, що частка позивачки у спільному майні не може бути виділена в натурі, дане майно є неподільним, спільне володіння і користування ним є неможливим, відповідач отримав компенсацію 1/2 частки його вартості, неповнолітні діти залишаються проживати разом із матір`ю, суд з урахуванням згоди між сторонами дійшов до висновку про доцільність визнання за позивачкою права власності на вказане майно.

Outcome: approved