Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-06 00:00:00

До Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вищезазначена позовна заява, у якій позивач просить стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь [PERSON] пеню у розмірі 7222,95 грн, 3% у розмірі 1449,21 грн, інфляційні втрати у розмірі 9860,23 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 10.10.2019 в м. Києві по вул. Верхній Вал, 40 трапилась ДТП за участю т/з «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та т/з «Mazda» д.н.з. [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] та знаходився під її керуванням. Після настання ДТП водії т/з склали спільне повідомлення про ДТП, де водій т/з «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] визнала свою вину. 11.10.2019 позивач звернулась до ПрАТ «СК «УСГ» та 14.11.2019 страховиком було здійснено розрахунок, виплачено частину страхового відшкодування у розмірі 15791,91 грн. 02.12.2019 страховиком здійснено доплату страхового відшкодування у розмірі 2435,46 грн, відтак загальний розмір страхового відшкодування сплаченого страховиком склав 18227,37 грн. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 25.05.2021 стягнуто з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 31262,63 грн та судовий збір у розмірі 420,40 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 21.09.2021 рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25.05.2021 залишено без змін. Оскільки страхове відшкодування у розмірі 31262,63 було сплачено з простроченням, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30.08.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. Направлено позивачу копію ухвали про відкриття провадження у справі, а відповідачу - копію ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. 18.11.2022 до суду надійшла заява ПАТ «СК «Українська страхова група» про продовження процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву та доказів по справі. 21.11.2022 до суду надійшов відзив ПАТ «СК «Українська страхова група», у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, що перевищують 3005,99 грн пені, 1535,10 інфляційного збільшення та 603,23 грн 3% річних. В обґрунтування зазначає, що [PERSON] у строк до 90 днів, як визначено Законом, отримала від ПАТ «СК «УСГ» страхове відшкодування в розмірі 18 227,37 грн двома платежами (15 791,91 грн 14.11.2019 та 2 435,46 грн 02.12.2022), тобто першу частину відшкодування позивач отримала на 34 день після подачі заяви про страхове відшкодування, а другу частину страхового відшкодування отримала на 52 день після подачі заяви про страхове відшкодування. Позивач зазначає, що її право щодо отримання 3% річних, інфляційного збільшення порушене 27.07.2021, а право щодо отримання пені було порушено 10.01.2020 (з нарахуванням за останній рік), тобто на 91 день після подачі заяви про страхове відшкодування, позивача рахує штрафні санкції з суми 31 262,63 грн, однак у позовній заяві зазначає, що до 10.01.2020 (у строк до 90 днів) отримала від ПАТ «СК «УСГ» 18 227,37 грн, а тому необхідно рахувати штрафні санкції від недоплаченої суми страхового відшкодування. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 09.01.2019 між ПАТ «СК «Українська страхова група» та [PERSON] був укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6879510. 10.10.2019 в м. Києві по вул. Верхній Вал, 40 трапилась ДТП за участю т/з «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та т/з «Mazda» д.н.з. [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] та знаходився під її керуванням. Після настання ДТП водії т/з склали европротокол, де водій т/з «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] визнала свою вину. 11.10.2019 позивач звернулась до ПрАТ «СК «Українська страхова група» з заявою про виплату страхового відшкодування. 14.11.2019 страховиком було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 15791,91 грн. 02.12.2019 страховиком здійснено доплату страхового відшкодування у розмірі 2435,46 грн. Загальний розмір сплаченого страхового відшкодування склав 18227,37 грн. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 25.05.2021 позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», [PERSON] про стягнення страхового відшкодування та збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь [PERSON] страхове відшкодування в сумі 31262,63 грн. та судовий збір в сумі 420,40 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 21.09.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» залишено без задоволення. Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25.05.2021 залишено без змін. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Як визначено у Постанові Верховного суду від 4 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавала шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Отже, внаслідок вказаної ДТП у відповідача виникло деліктне зобов`язання щодо відшкодування шкоди, завданої забезпеченим транспортним засобом. Прострочення виконання грошового зобов`язанням тягне за собою відповідальність, передбачену законом або договором. Статтею 20 Закону України «Про страхування» встановлено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Статтею 992 ЦК України встановлено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Статтею 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачений порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування страховиком та порядок його виплати. Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Так, позивач у строк до 90 днів отримала від відповідача страхове відшкодування у розмірі 18 227,37 грн двома платежами. Першу частину відшкодування позивач у розмірі 15 791,91 грн отримала 14.11.2019 на 34 день після подачі заяви про страхове відшкодування. Другу частину страхового відшкодування позивач у розмірі 2 435,46 грн отримала 02.12.2022 на 52 день після подачі заяви про страхове відшкодування. У строк до 90 днів (до 10.01.2020) позивач отримала від відповідача 18 227,37 грн, отже розрахунок штрафних санкцій проводиться від недоплаченої суми, а саме 13 035,26 грн (31 262,63 грн - 18 227,37 грн = 13 035,26 грн). Відповідно до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже: сума боргу 13 035,26 грн; інфляційні витрати 1 535,08 грн (13 035,26*1,11776385-13 035,26); 3% річних 604,29 грн (період розрахунку: з 10.01.2020 року по 31.12.2020 року - 357 днів [Проценти] = 13 035,26 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 357 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 381,44 грн) та (період розрахунку: з 01.01.2021 року по 27.07.2021 року - 208 днів [Проценти] = 13 035,26 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 208 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 222,85 грн); пеня 3 011,68 грн (27.07.2021 - 09.09.2021 : 8,00 (облікова ставка НБУ) 13 035,26 (Сума боргу) x (2 x 8,00 : 365) x 45 днів (прострочення) : 100 = 257,13 грн. 10.09.2021 - 09.12.2021 : 8,50 (облікова ставка НБУ) 13 035,26 (Сума боргу) x (2 x 8,50 : 365) x 91 днів (прострочення) : 100 = 552,48 грн. 10.12.2021 - 20.01.2022 : 9,00 (облікова ставка НБУ) 13 035,26 (Сума боргу) x (2 x 9,00 : 365) x 42 днів (прострочення) : 100 = 269,99 грн. 21.01.2022 - 02.06.2022 : 10,00 (облікова ставка НБУ) 13 035,26 (Сума боргу) x (2 x 10,00 : 365) x 133 днів (прострочення) : 100 = 949,97 грн. 03.06.2022 - 27.07.2022 : 25,00 (облікова ставка НБУ) 13 035,26 (Сума боргу) x (2 x 25,00 : 365) x 55 днів (прострочення) : 100 = 982,11 грн). У загальному: інфляційні витрати 1 535,08 грн + 3% річних 604,29 грн + пеня 3 011,68 грн = 5 151,05 грн. Виходячи із постанови Верховного Суду України від 15 листопада 2010 року по справі №4/720, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Постановою Верховного суду України від 01.10.2014 року по справі №6-113/цс14, викладена правова позиція №113цс14, згідно якої за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial