Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову вказував, що [PERSON] працював на посаді науково-педагогічного працівника в Українській військово-медичній академії на умовах строкового трудового договору (за контрактом) і був звільнений 31 липня 2022 року на підставі наказу від 27 липня 2022 року в зв`язку із його закінченням на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України. Відповідач є закладом освіти, що підтверджується його статутом, а позивач є науково-педагогічним працівником закладу освіти. У відповідності до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо державних гарантій в умовах воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану» доповнено ст. 57-1 Закону України «Про освіту», за якою здобувачам освіти, працівникам закладів освіти, установ освіти, наукових установ, у тому числі тим, які в умовах воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану в Україні чи окремих її місцевостях, оголошених у встановленому порядку (особливий період) були вимушені змінити місце проживання (перебування), залишити робоче місце, місце навчання, незалежно від місця їх проживання (перебування) на час особливого періоду гарантується, зокрема, організація освітнього процесу в дистанційній формі або в будь-якій іншій формі, що є найбільш безпечною для його учасників; збереження місця роботи, середнього заробітку, здійснення виплати стипендії та інших виплат, передбачених законом. Отже, збереження середнього заробітку позивача на особливий період, є обов`язком, а не правом відповідача. Вказував, що з відповіді відповідача, отриманої позивачем щодо розмірів оплати праці позивача за період з грудня 2021 року по липень 2022 року включно, слідує, що позивачу нараховувалась і виплачувалась заробітна плата за вказаний період у значно меншому розмірі, ніж середня заробітна плата. Так, з вказаної вище відповіді вбачається, що виплати позивача за січень- лютий 2022 року складаються: з посадового окладу в розмірі 10 308 грн. 57 коп., доплати за бойову готовність в розмірі 50% посадового окладу, що становить 5 154 грн. 29 коп.; надбавки за вислугу років в розмірі 30% посадового окладу, що становить 3 092 грн.57 коп.; підвищення на лікувально-діагностичну роботу в розмірі 77% посадового окладу, що становить 7937 грн. 60 коп. Всього за січень - лютий 2022 року відповідачем нараховано позивачу заробітну плату в розмірі 29 493 грн. 02 коп.*2=52986 грн. 04 грн. У січні 2022 року було 19 робочих днів, а в лютому 20 робочих днів, всього за січень - лютий 2022 року було 39 робочих днів (19+20=39). З урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження порядку обчислення заробітної плати», середньоденна заробітна плата позивача за цей період становить 1358 грн. 62 коп. (52986,04/39=1358 грн. 62 коп.). У зв`язку з веденням воєнного стану протягом квітня - липня 2022 року кількість робочих днів в квітні -21, в травні і червні - 22, в липні - 21. Середня заробітна плата позивача, з урахуванням кількості робочих днів за цей період становить: квітень - 28 531 грн. 02 коп. (1358,62*21); травень: 29889 грн. 64 коп. (1358,62*22); червень: 29 889 грн. 64 коп. (1358,62*22); липень: 28531 грн. 02 коп. (1358,62*21). Поряд з цим, відповідачем була нарахована позивачу заробітна плата і середня заробітна плата за невикористані дні щорічної відпустки в загальному розмірі 36 062 грн. 59 коп. Оскільки нарахована середня заробітна плата за невикористані дні щорічної відпустки становить 15 832 грн. 11 коп., то нарахована заробітна плата за липень, відповідно, становить 36 062 грн. 59 коп. - 15 832 грн. 11 коп. = 20 230 грн. 40 коп. Враховуючи нараховану позивачу заробітну плату і розмір середньої заробітної плати позивача, розміри недонарахувань, належні позивачеві становлять: квітень - 28 532 грн.02 коп. -13 401 грн.14 коп.=15129 грн.88 коп.; травень - 29 889 грн. 64 коп. - 15 651 грн. 42 коп. = 14 238 грн. 22 коп.; червень - 29 889 грн. 64 коп.-18748 грн. 71 коп. = 11 140 грн. 93 коп.; липень - 28 531 грн. 02 коп. - 20 230 грн. 48 коп.= 8 300 грн. 54 коп. Всього за період з квітня по липень 2022 року відповідачем недонарахована позивачу середня заробітна плата на загальну суму 48 809 грн. 57 коп. Посилаючись на викладене, просив задовольнити позов та визнати право позивача, як науково-педагогічного працівника, на збереження середнього заробітку на час особливого періоду, зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу недоплачену середню заробітну плату за період з квітня по липень 2022 року в розмірі 48 809 грн. 57 коп. Ухвалою судді від 11 листопада 2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 16 лютого 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову. Вказував, що оплата праці науково-педагогічних працівників УВМА здійснюється відповідно до наказу Міністерства оборони України від 09.02.2006 року за №69 «Про впорядкування умов оплати працівників військових, навчальних закладів Збройних Сил України» згідно схеми тарифних розрядів посад працівників військових навчальних закладів, а також Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 №1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери». При цьому, вказував, що позивач [PERSON] не виконував в повному обсязі свої посадові обов`язки, йому не виплачувались надбавки за повну бойову готовність та лікувально-діагностичну роботу. 03 квітня 2023 року позивачем була надана відповідь на відзив, в якій, посилаючись на необґрунтованість доводів відповідача, викладених у відзиві, просив врахувати викладені у відповіді пояснення про ухваленні рішення та задовольнити позов в повному обсязі. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці». Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» у свою чергу визначає таку структуру заробітної плати: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. У відповідності до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо державних гарантій в умовах воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану» доповнено ст. 57-1 Закону України «Про освіту» за якою здобувачам освіти, працівникам закладів освіти, установ освіти, наукових установ, у тому числі тим, які в умовах воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану в Україні чи окремих її місцевостях, оголошених у встановленому порядку (особливий період) були вимушені змінити місце проживання (перебування), залишити робоче місце, місце навчання, незалежно від місця їх проживання (перебування) на час особливого періоду гарантується, зокрема, організація освітнього процесу в дистанційній формі або в будь-якій іншій формі, що є найбільш безпечною для його учасників; збереження місця роботи, середнього заробітку, здійснення виплати стипендії та інших виплат, передбачених законом. Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; Отже, збереження середнього заробітку позивача на особливий період, є обов`язком, а не правом відповідача. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах працював на посаді науково-педагогічним працівником в Української військово-медичної академії на умовах строкового трудового договору (за контрактом) і був звільнений 31 липня 2022 року на підставі наказу від 27 липня 2022 року в зв`язку з його закінченням на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України. Контракт був укладений на термін з 01 серпня 2021 року по 31 липня 2022 року. Відповідач є закладом освіти, що підтверджується його статутом, а позивач є науково-педагогічним працівником закладу освіти. Згідно довідки про нараховану заробітну плату з 01 грудня 2021 року по 31 липня 2022 року позивачеві в грудні 2021 року була нарахована заробітна плата в сумі 22 534 грн, яка складалась: з посадового окладу в розмірі 10 308 грн. 57 коп., доплати за бойову готовність в розмірі 50% посадового окладу, що становить 5 154 грн. 29 коп.; надбавки за вислугу років в розмірі 30% посадового окладу, що становить 3 092 грн.57 коп.; підвищення на лікувально-діагностичну роботу в розмірі 77% посадового окладу, що становить 7937 грн. 60 коп. Виплати позивача за січень - лютий 2022 року складаються: з посадового окладу в розмірі 10 308 грн. 57 коп., доплати за бойову готовність в розмірі 50% посадового окладу, що становить 5 154 грн. 29 коп.; надбавки за вислугу років в розмірі 30% посадового окладу, що становить 3 092 грн. 57 коп.; підвищення на лікувально-діагностичну роботу в розмірі 77% посадового окладу, що становить 7937 грн. 60 коп. Всього за січень - лютий 2022 року відповідачем нарахована позивачу заробітна плата в розмірі 29 493 грн. 02 коп.*2=52986 грн. 04 грн. У березні 2022 року позивач не працював, перебуваючи у відпустці. За період квітень - липень 2022 року позивачу здійснювались наступні виплати: посадовий оклад в сумі 10 308 грн. 57 коп., доплати за бойову готовність в розмірі 50% посадового окладу 2 061 грн. 71 коп. за травень, та 2 577 грн. 41 коп. за червень-липень 2022 р., підвищення на лікувально-діагностичну роботу в розмірі 77% посадового окладу 3 968 грн. 80 коп. за липень 2022 р., середня заробітна плата за щорічну відпустку, відрядження та на ГКНВ - 15 832 грн. 11 коп. індексаційні та доплата за період травень, червень, липень на загальну суму 742 грн. 39 коп. Середня заробітна плата за період з квітня по червень 2022 року відповідачем [PERSON] не виплачувалась, а в липні 2022 року була виплачена не в повному розмірі. Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів / годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. З матеріалів справи слідує, що в січні 2022 року було 19 робочих днів, а в лютому 20, всього за січень - лютий 2022 року було 39 робочих днів (19+20=39). З урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження порядку обчислення заробітної плати», середньоденна заробітна плата позивача за цей період становить 1358 грн. 62 коп. (52986,04/39=1358 грн. 62 коп.). В зв`язку з веденням воєнного стану протягом квітня - липня 2022 року кількість робочих днів в квітні -21, в травні і червні - 22, в липні - 21. Середня заробітна плата позивача, з урахуванням кількості робочих днів та постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження порядку обчислення заробітної плати», за цей період становить: квітень - 28 531 грн. 02 коп. (1358,62*21); травень: 29889 грн. 64 коп. (1358,62*22); червень: 29 889 грн. 64 коп. (1358,62*22); липень: 28531 грн. 02 коп. (1358,62*21). За липень 2022 року позивачу була нарахована заробітна плата і середня заробітна плата за невикористані дні щорічної відпустки в загальному розмірі 36062 грн. 59 коп. Оскільки нарахована середня заробітна плата за невикористані дні щорічної відпустки становить 15 832 грн. 11 коп. то нарахована заробітна плата за липень, відповідно, становить 36 062 грн.59 коп. - 15 832 грн.11 коп. = 20 230 грн. 48 коп. Враховуючи нараховану відповідачем позивачу заробітну плату і розмір середньої заробітної плати позивача, розміри недонараховань, належних позивачеві становлять: за квітень 28 531,02 - 13401,14 = 15 129 грн. 88 коп.; травень 29 889,64 - 15 651,42= 14 238 грн. 22 коп., червень 29 889,64 - 18748,71= 11 140 грн. 93 коп., липень 28531,02-20 230,48= 8 300 грн. 54 коп., а всього на загальну суму 48 809 грн. 57 коп. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд погоджується з таким розрахунком, він підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема висновком експерта за результатами проведення економічної експертизи (бухгалтерської) експертизи б/н від 13 грудня 2022 року, і відповідачем належними та допустимими доказами спростований не був. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення (п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову з підстав його доведеності та обґрунтованості. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved