Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

22 грудня 2022 року [PERSON] направив поштою до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська позов до відповідача [PERSON] , третя особа ССДС Верхньодніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів, який надійшов до суду 04 січня 2023 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2023 року цивільну справу було прийнято до розгляду суду та призначено судовий розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2023 року підготовче провадження було закрито і справу призначено до розгляду по суті. Позивач у своєму позові посилався на те, що він є рідним дідом малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні. Позивач є батьком [PERSON] , яка померла [INFO] , яка є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . Батько, відповідач [PERSON] , малолітньої [PERSON] , [INFO] , вихованням доньки не займається, не проявляє зацікавленості у розвитку та навчанні дитини, не створює належних умов для проживання, життям та здоров`ям доньки не цікавиться, не спілкується з [PERSON] . Грошові кошти надає щомісячно, але їх не вистачає. Дитина проживає разом з позивачем однією сім`єю, вони мають доброзичливі стосунки. Просив позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , встановити опіку на [PERSON] , [INFO] , та призначити його опікуном, стягнути з відповідача аліменти на його користь на утримання дитини у розмірі частини з усіх видів його (заробітку) доходу, але не менше 30 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Позивач у судове засідання не з`явився, надав судові заяву, в якій просив провести судове засідання без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. У відзиві на позовну заяву зазначив, що рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2010 року з нього на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , стягнуті аліменти у розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2018 року з нього на користь та утримання [PERSON] стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн. до досягнення дитиною трирічного віку та на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , - у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. до повноліття дитини. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2019 року розмір стягнутих з нього аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , було зменшено з частини до 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням законної сили. Тобто, питання про утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , вже було вирішено. Після ухвалення судового рішення, стягувачем [PERSON] не було направлено виконавчий лист до примусового виконання, проте відповідач за власної ініціативи виконував рішення суду і щомісячно перераховував аліменти на утримання дочки. Після смерті [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] отримував позивач. Його дочка [PERSON] проживає з позивачем, має належні догляд та умови проживання. Умови проживання [PERSON] не відповідають потребам малолітньої дитини, оскільки він проживає у гуртожитку і не має можливості забрати до себе дитину, питання щодо інтересів дитини вирішує позивач, тому не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав. Просив у задоволенні позову в частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі частини відмовити, судові витрати залишити за позивачем. Третя особа ССДС Верхньодніпровської міської ради свого представника у судове засідання не направила, про час і дату судового розгляду повідомлена належним чином, про причини не направлення свого представника судові не повідомила. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 жовтня 2009 року, який було розірвано рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2010 року, від якого мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 7, 8-9). Позивач [PERSON] є батьком [PERSON] та дідом малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована і проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла (а.с. 10). Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2019 року зменшено розмір аліментів, стягуваних з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , з частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини. Відповідач вихованням, розвитком, лікуванням дитини не займається, участі у житті доньки не приймає. Згідно з характеристикою, виданою Верхньодніпровською міською радою № 818 від 23 грудня 2022 року, [PERSON] за час проживання у с. Пушкарівка зарекомендував себе з хорошого боку, утримує домашнє господарство, доброзичливий, підтримує дружні стосунки із сусідами, шкідливих звичок не має, користується повагою серед жителів. [PERSON] на диспансерному обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Висновком Верхньодніпровського міського голови, затвердженого рішенням виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради № 21 від 08 лютого 2023 року, визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав у відношенні його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 29-31). На підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтуванням ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до статті 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 12 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 СК України - підставою позбавлення батьківських прав. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 20 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Під час розгляду справи судом встановлено саме свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та його винну поведінку по відношенню до малолітньої дочки, яка проявляється в небажанні [PERSON] виконувати свій батьківський обов`язок щодо виховання дитини, про що свідчить відсутність інтересу до життя доньки, її здоров`я та розвитку та відсутність заперечень з приводу заявлених до нього позовних вимог в цій частині. Так у діях [PERSON] проявляється саме пасивна поведінка по відношенню до дочки [PERSON] , [INFO] , не приймається будь-яких дій щодо спілкування із дитиною. Таким чином, суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши надані сторонами докази, приходить до висновку, враховуючи передусім інтереси малолітньої дитини, про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Щодо вимоги про призначення [PERSON] опікуном малолітньої [PERSON] , [INFO] , суд приходить до такого висновку за наступних підстав. Відповідно до ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ч. 2 ст. 243 СК України). Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків. Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей. Право на опіку або піклування мають особи, які не досягли 14 років (малолітні особи) особи віком від 14 до 18 років (неповнолітні особи). У випадку встановлення опіки або піклування над малолітніми або неповнолітніми особами головною функцією є забезпечення належного виховання та захисту їх особистих немайнових і майнових прав та інтересів. Встановлення опіки або піклування відбувається якщо: 1) батьки померли; 2) батьки невідомі; 3) батьки визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими; 4) батьки позбавлені судом батьківських прав або прийнято рішення про відібрання дитини і передачу її під опіку незалежно від того, позбавлені вони батьківських прав чи ні, оскільки перебування з ними небезпечне для життя дитини; 5) батьки визнані у встановленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними (психічно хворі, розумово відсталі або перебувають на тривалому стаціонарному лікуванні в лікувально-профілактичному закладі чи на державному утриманні в будинках-інтернатах); 6) батьки понад шість місяців не можуть займатись вихованням своїх дітей (засуджені до позбавлення волі на тривалий час за скоєння злочину, за станом здоров`я (інваліди I - II групи) тощо); 7) батьки понад шість місяців не проживають разом з дитиною та без поважних причин не беруть участі в її вихованні та утриманні, не виявляють щодо дитини батьківської уваги та турботи; 8) батьки підкинули (залишили) дитину, і це підтверджено відповідними актами, складеними органами внутрішніх справ; 9) батьки відмовились від дітей в установленому законом порядку; 10) виїхали на постійне місце проживання або на постійне місце роботи за кордон чи перебувають у довготривалому відрядженні; 11) батьки перебувають під слідством. Разом з тим, ч. 4 ст. 167 СК України передбачено, що якщо дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Відповідно до положень ст. 1 ЗУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в зоні проведення антитерористичної операції, та безпритульні діти. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є рідним дідом малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка з народження зареєстрована і проживала зі своєю матір`ю з позивачем. Після смерті матері малолітньої [PERSON] , [INFO] , - дочки позивача, [PERSON] , він опікується малолітньою онукою, займається її вихованням та навчанням, слідкує за її здоров`ям, дитина знаходиться на утриманні позивача, що не заперечувалося відповідачем. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини, тому малолітня [PERSON] , [INFO] , потребує призначення опікуна. Таким опікуном бажає бути позивач [PERSON] і така можливість підтверджена відповідним висновком та іншими доказами, які містяться в матеріалах справи. Інших осіб, які б виявили бажання бути призначеними опікуном, судом не встановлено. Таким чином, з метою захисту прав і інтересів дитини, суд вважає, що призначення опікуном [PERSON] буде вчинене в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] . Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , суд приходить до такого висновку за наступних підстав. Відповідно до положень статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з частинами першою, другою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Аналіз зазначених норми закону дає підстави для висновку, що правонаступництво у виконавчому провадженні означає перехід прав і обов`язків сторони виконавчого провадження (стягувача або боржника) від однієї особи (правопопередника) до іншої особи (правонаступника), у зв`язку з правонаступництвом у матеріальних правовідносинах. Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України). Підставою для заміни сторони виконавчого провадження або стягувача, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Аналогічний за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 686/5377/18. Як встановлено з матеріалів справи, рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2019 року зменшено розмір аліментів, стягуваних з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , з частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини, яке набрало законної сили 19 листопада 2019 року. Згідно із статтею 129 Конституції України та статті 2 ЦПК України однією з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення. За змістом статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Статтею 18 ЦПК України визначено обов`язковість судового рішення. У контексті положень статей 129, 129-1 Конституції України, статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 2, 18 ЦПК України виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією із гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі. З огляду на вищевикладене, до позивача [PERSON] , якого призначено опікуном малолітньої [PERSON] , [INFO] , перейшли права і обов`язки [PERSON] , яка померла [INFO] , як правонаступника відповідно до її малолітньої дочки. Тобто, з урахуванням того, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, питання про стягнення аліментів та їх розмір із відповідача на утримання малолітньої дочки [PERSON] вже вирішено, тому позовні вимоги в частині стягнення аліментів задоволенню не підлягають. Разом з цим, суд зазначає, що позивачеві, якого визначено опікуном малолітньої [PERSON] , [INFO] , який діє в інтересах дитини, слід звернутися до суду, яким ухвалено рішення про стягнення аліментів (змінено їх розмір) із [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , із заявою про заміну стягувача . При цьому, суд зазначає, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником відбувається не лише у відкритому виконавчому провадженні, тому що процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою, у зв`язку з вибуттям попередника після ухвалення щодо нього судового рішення і заміни його правонаступником. Тобто, підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, в тому числі й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки, або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. (а.с. 1), який з урахуванням задоволення позовних вимог в цій частині підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів, у задоволенні яких відмовлено, у розмірі 992 грн. 40 коп. слід віднести за рахунок держави, оскільки позивач при зверненні до суду з позовом був звільнений від його сплати. На підставі викладеного,

Outcome: partial