Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів, посилаючись на те, що 24 липня 2022 року між нею та відповідачем укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого вона придбала сукню вартістю 1499 (одна тисяча чотириста дев`яносто дев`ять) гривень. Позивач вказує, що вона отримала товар 30 липня 2022 року, однак сукня не підійшла за розміром, у зв`язку з чим вона попросила оформити повернення. Оскільки представники магазину перестали виходити на зв`язок та не здійснили обміну товару, повернення сплачених коштів, позивач вимушена звернутися з цим позовом до суду. Позивач просить суд розірвати договір купівлі-продажу сукні вартістю 1499 (одна тисяча чотириста дев`яносто дев`ять) гривень, укладений між нею та відповідачем 24 липня 2022 року, стягнути з відповідача на її користь кошти у розмірі 1499 (одна тисяча чотириста дев`яносто дев`ять) гривень вартості повернутого товару та судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явилася, представник позивача подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, справу розглянути без участі сторони позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що 24 липня 2022 року [PERSON] на сторінці інстаграм https://www.instagram.com/yuor_Joy знайшла та вибрала собі сукню, зв`язалась з представниками продавця, отримала від них реквізити для оплати та сплатила вартість сукні, що підтверджується скріншотами переписки та квитанцією 0.0.2619800692.1 від 24 липня 2022 року. Відповідно до вказаної квитанції, відправником є [PERSON] , одержувачем - [PERSON] ФОП (код одержувача - [NUMBER] ), сума - 1499 (одна тисяча чотириста дев`яносто дев`ять) гривень, призначення- оплата за товар. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 641 ЦК України встановлено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Відповідно до ч.1, 2 ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Згідно із ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Аналізуючи вищевикладене, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 24 липня 2022 року укладено договір купівлі-продажу сукні вартістю 1499 (одна тисяча чотириста дев`яносто дев`ять) гривень. Судом також встановлено, що 30 липня 2022 року [PERSON] отримала сукню, однак вона не підійшла їй за розміром. Позивач звернулася до представників магазину через мережу інстаграм з проханням обміняти товар на більший за розміром, отримала відповідь, що розміру «М» не має, у зв`язку з чим попросила оформити повернення, однак представники магазину перестали виходити на зв`язок. 03 серпня 2022 року [PERSON] направила на адресу відповідача ФОП [PERSON] претензію, відповідно до якої повідомила про розірвання договору купівлі-продажу сукні та просила повернути вартість товару, повідомити місце, за яким вона може повернути сукню. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром, або відтворений на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій (дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій) QR-код, що дає змогу споживачеві здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, або надісланий електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти. Перелік товарів, що не підлягають обміну (поверненню) з підстав, зазначених у цій статті, затверджується Кабінетом Міністрів України. Якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобов`язаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару. При розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Судом встановлено, що позивач на виконання умов договору купівлі-продажу сукні сплатила відповідачу 1499 (одна тисяча чотириста дев`яносто дев`ять) гривень, відповідачем не здійснено обміну товару, повернення товару та його вартості. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про розірвання договору купівлі-продажу сукні від 24 липня 2022 року та стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі вартості повернутого товару. Статтею 133 ЦПК встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до пункту 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (постанова від 17 жовтня 2014 року№10) вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», тому із відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок. Також позивачем надано докази на підтвердження сплати витрат на правничу допомогу у розмірі 10450 (десять тисяч чотириста п`ятдесят) гривень, відповідно до звіту про виконання доручення за договором про надання правової допомоги від 03 листопада 2022 року, квитанції до прибуткового касового ордера №1/11 від 03 листопада 2022 року, тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved