Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] в якому вказує, що 13.07.2021 року між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником) було укладено договір позики № Л130721-1, у відповідності до умов якого, позивач передав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 85816,80 гривень, що станом на день укладення договору еквівалентно 3132,00 доларам США. Останній, у свою чергу, зобов`язався повернути грошові кошти щомісячними платежами, згідно із графіком погашення заборгованості, до 13.07.2022 року. На підтвердження передачі грошових коштів, сторонами складено розписку. Умовами договору визначено, що розмір позики підлягає поверненню у відповідності до доларового еквіваленту суми позики станом на момент її повернення. Зазначає, що відповідач, станом на момент звернення до суду із вказаним позовом, не виконав свої зобов`язання за договором, грошові кошти не повернув. Окрім іншого зазначає, що умовами договору позики передбачено сплату позичальником пені, у розмірі 1 % від суми прострочення за один день такого прострочення та 3 % річних, у випадку невиконання ним своїх зобов`язань із повернення грошових коштів. Відтак вважає, що відповідач повинен сплатити на його користь 124966,80 гривень - тіло позики, неустойку у розмірі 243685,26 гривень з розрахунку 1% від простроченої суми за 195 днів прострочення, починаючи від 14.08.2021 року по 23.02.2022 року (дню, що передує оголошенню в Україні воєнного стану), а також 3 % річних від простроченої суми у розмірі 2002,89 гривень (за той же період часу). Таким чином, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із [PERSON] на його користь сукупну заборгованість за вказаним договором позики у розмірі 370654,95 гривень. Представник відповідача [PERSON] , надіслала до суду відзив на позов у якому визнає, що дійсно між сторонами існують правовідносини позики, які виникли на підставі укладеного договору. Окрім того, з метою забезпечення договору позики, між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу. Разом із тим, наголошує, що стороною позивача не надано до суду інформацію про те, що до правовідносин, які виникли між сторонами, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, було застосовано досудове врегулювання спору. Так, 23.11.2021 року, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Глинчак-Кучерепа О.О., було вчинено виконавчий напис № 2569, на підставі якого, 26.11.2021 року, приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Кондрюком О.П., було відкрито виконавче провадження № 67679262 щодо стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором. Таким чином вважає, що позивач позбавлений права звернутись до суду із вказаним позовом, оскільки його право вже було захищене вчиненим виконавчим написом нотаріуса, а існування судового рішення про стягнення заборгованості призведе до подвійної відповідальності боржника. Натомість боржник, в даному випадку, володіє правом оскаржити вчинений виконавчий напис нотаріуса. Окрім того зазначає, що на підставі внесених змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, із відповідача у період дії карантину, встановленого КМ України з метою запобігання корона вірусної хвороби COVID-19, не може бути стягнуто пеню за прострочення виконання зобов`язання, а тому позовні вимоги у цій частині задоволені бути не можуть. Позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову. У відповіді на відзив та додаткових поясненнях до нього, представник позивача зазначає, що 25.11.2022 року, виконавчий документ, на підставі якого здійснювалось виконавче провадження № 67679262, було повернуто стягувачу. Таким чином, в даний час не здійснюється примусове виконання виконавчого напису нотаріуса. Обравши позасудовий спосіб захисту, позивач не зумів ефективно його реалізувати та стягнути із відповідача заборгованість за договором. В свою чергу, позивач володіє правом на судовий захист, а тому звернення до суду із вказаним позовом є належним способом захисту його порушеного права. Окрім того, незважаючи на встановлену заборону стягнення пені із боржників у період дії карантину, сторони, укладаючи договір позики усвідомлювали наслідки його укладення у період карантину, керувались свободою укладення договору та визначення його умов, погодились на запропоновані умови, добровільно відступили від вказаної заборони, а тому стягнення такої суми є належним способом захисту порушеного права. Позовні вимоги підтримує просить задовольнити їх у повному обсязі. 2. Рух справи у суду, заяви (клопотання) учасників справи. 19.09.2022 року позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. 04.04.2023 року Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, однак надіслали до суду заяву з проханням справу розглянути без їхньої участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, враховуючи викладене у письмових заявах по суті справи, просять позов задовольнити. 04.04.2023 року Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, однак надіслали до суду заяву з проханням справу розглянути без їхньої участі, позовні вимоги не визнають, враховуючи викладене у письмових заявах по суті справи, просять відмовити у задоволенні позову. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносини. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази на з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності у своїй сукупності, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.07.2021 року між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником) було укладено договір позики № Л130721-1 у відповідності до умов якого позивач передав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 85816,80 гривень, що станом на день укладення договору еквівалентно 3132,00 доларів США, які підлягають поверненню в повному обсязі до 13.07.2022 року. Позика є безпроцентною. Згідно п. 5 договору, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики відповідно до графіку повернення, який передбачає її повернення черговими щомісячними платежами у розмірі 7151,40 гривень (що еквівалентно 261,00 доларів США), які повинні бути повернуті до 13 числа кожного місяця починаючи з 13.08.2021 року і до 13.08.2022 року (12 платежів). У пункті 6 договору, сторони домовились, що позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики, або її частини, відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «Приватбанк» на день здійснення кожного платежу. Пунктом 9 договору визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком), позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю штраф у розмірі 1 % від загальної суми заборгованості за кожен календарний день існування простроченої заборгованості, а також три відсотки річних від простроченої суми. Окрім того, пунктом 11 договору визначено, що з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за договором, позичальник зобов`язаний укласти договір застави, предметом якого є передачу в заставу автомобіля «Фольцваген гольф», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Разом із тим, сторонами, у якості доказу, не надано суду укладений договір застави транспортного засобу. Разом із тим, сторонами не оспоруються укладення такого договору, а тому дані обставини, на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Окрім того, сторонами було складено розписку від 13.07.2021 року, відповідно до якої зафіксовано факт отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у розмірі 85816,80 гривень, що станом на день укладення договору еквівалентно 3132,00 доларів США. Звертаючись до суду із позовною вимого про стягнення коштів у національній валюті,

Outcome: partial