Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

Заявник звернувся до суду із зазначеним позовом згідно якого просив суд ухвалити рішення щодо визнання його батьком малолітньої дитини. У обґрунтування заявленого вказав, що із березня 2021 року співмешкає із [PERSON] , яка на момент початку такого проживання перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У червні 2021 року [PERSON] завагітніла від позивача у зв`язку із чим останньою було прийнято рішення щодо розірвання шлюбу, укладеного з відповідачем та подано відповідний позов до суду. У серпні 2021 року даний шлюб розірвано, а у березні 2022 року у [PERSON] народився син [PERSON] . Проте, оскільки хлопчик народився через 7 місяців після розірвання вказаного шлюбу, то відповідно до положень законодавства України його батьком у відповідному свідоцтві про народження записано відповідача. Водночас, позивач вважає, що він є батьком [PERSON] і тому звернувся до суду із зазначеним позовом. У підготовче судове засідання учасники справи не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Разом з тим, від позивача та третіх осіб до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач та [PERSON] заявлені вимоги підтримали у повному обсязі. Окрім цього, заявником до матеріалів позову долучено нотаріально посвідчену заяву відповідача згідно якої останній визнає позовні вимоги у повному обсязі. Враховуючи наведене, судом ухвалено здійснювати розгляд справи у відсутність учасників та, відповідно, без фіксації його перебігу, що відповідає приписам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідив матеріали справи судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідно ним правовідносини. Позивач, відповідач та [PERSON] є громадянами України, мають зареєстроване місце проживання та отримували код платника податків. Позивач сплатив судовий збір. 21 черпня 2017 року рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області розірвано шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] 9 серпня 2021 року рішенням Житомирського районного суду Житомирської області розірвано шлюб, укладений 18 липня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] . [INFO] народився [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження дитини його батьком є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Відповідно до виписки з погосподарської книги № 3 наданої Горбулівським старостинським округом виконавчого комітету Черняхівської селищної ради Житомирської області [PERSON] проживає в цивільному шлюбі з [PERSON] з 15 липня 2021 року. Останні ведуть спільне господарство та виховують сина [PERSON] 22 грудня 2022 року [PERSON] підписано заяву згідно якої останній підтвердив та визнав, що біологічним батьком [PERSON] є позивач. Окрім цього, відповідач вказав, що він не заперечує проти визнання батьківства [PERSON] за [PERSON] та повністю визнає позов останнього. Дана заява нотаріально посвідчена та зареєстрована в реєстрі за № 2596. Аналізом ДНК на батьківство № 37823 від 5 квітня 2023 року встановлено що ймовірність батьківства [PERSON] відносно [PERSON] становить 99,9999996%. Нормами законодавства вказані правовідносини врегульовано наступним чином. Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У постанові від 16 травня 2018 року у цивільній справі № 591/6441/14-ц, (провадження № 61-6030св18) Верховний суд висловив позицію, відповідно до якої, для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері ч. 1 ст. 135 СК України. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Суд вважає, досліджені та зазначені раніше докази достатнім чином підтверджують батьківство позивача щодо [PERSON] . Так, наданий на розгляд суду висновок ДНК дослідження підтверджує заявлені вимоги. Оскільки відповідачем в порядку ст. 206 ЦПК України позовні вимоги заявника визнано у повному обсязі суд вважає за доцільне ухвалити кінцеве рішення за наслідками розгляду даної справи у підготовчому судовому засіданні, що відповідає положенням ч. 4 ст. 200 ЦПК України. Виходячи з того, що позивачем у прохальній частині позову заявлено клопотання про віднесення судових витрат пов`язаних із розглядом даної справи на його рахунок, розподіл таких витрат у порядку ст. 141 ЦПК України судом не здійснюється. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved