Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до ПОГ «Мукачівське УВП № 1 УТОС» про скасування наказу та стягнення середньомісячної заробітної плати, вказуючи, що вона з квітня 2016 року працює на ПОГ «Мукачівське УВП №1 УТОС» сторожем у гуртожитку по вул. Нова,6. 01.06.2022 директор підприємства видав наказ №24К про призупинення дії трудового договору на підставі ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Вважає зазначений наказ незаконним та необґрунтованим, оскільки він прийнятий з порушенням та всупереч нормам матеріального права. Зі змісту ст.13 вищевказаного закону необхідними умовами застосування цієї статті є неможливість надання роботи та неможливість виконання роботи. На момент прийняття наказу №24К від 01.06.2022 таких підстав та умов не існувало, підприємство продовжувало здійснювати господарську діяльність та отримувало прибутки. Більше того, частина працівників підприємства продовжувала працювати. Відповідно до посадових обов`язків вона охороняла територію, слідкувала за порядком у гуртожитку та дотриманням особами, які в ньому проживають правил внутрішнього розпорядку. Існування воєнного стану не впливає на функціонування гуртожитку, а навпаки посада сторожа в цей період є необхідною. Так, у цей період у гуртожитку проживало більше 60 переселенців і посада сторожа набула особливого значення, оскільки необхідно було приділяти більше уваги збереженню майна та запобіганню його псування. На протязі 2022 року громадські організації намагалися зустрітися з директором підприємства, запрошували його на засідання, але жодного разу Дейчук Д.О. на засідання не з`явився. 17.06.2022 громадськими організаціями прийнято рішення рекомендувати директору скасувати наказ №24К від 01.06.2022 як такий, що є незаконним та безпідставним, також було складено акт про те, що частина працівників підприємства продовжує працювати і на території підприємства працюють орендатори. При одних і тих самих умовах директора видав наказ про призупинення дії трудового договору з деякими працівниками, а інші продовжували працювати. За період існування воєнного стану та станом на травень 2022 року 47 підприємств переїхало на Закарпаття з інших областей України, двадцять підприємств уже почали роботу, а двадцять сім на етапі розміщення. На теперішній час в область переїхало 262 підприємства, з яких 182 працюють. Станом на травень місяць більше 200 вимушених переселенців знайшли роботу на території Закарпатської області. Зазначене свідчить про відсутність підстав для застосування ст.13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на момент видання оскаржуваного наказу. Просила визнати незаконним та скасувати наказ №24К від 01.06.2022, стягнути з ПОГ «Мукачівське УВП №1 УТОС» на її користь 8100 грн. за період з 01.06.2022 по 31.08.2022. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 серпня 2022 року відкрито провадження по даній справі та визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 19 вересня 2022 року до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що призупинення дії трудового договору не повинно узгоджуватись з профспілковим органом, так як ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» обмежує конституційні права і свободи людини. Також не заслуговують на увагу твердження позивача про те, що на період воєнного стану підприємство мало прибутки, працювало і продовжувало господарську діяльність у звичному режимі, оскільки на підприємстві виникли проблеми із закупівлею сировини та зі збутом продукції. Не відповідає дійсності і те, що керівника підприємства запрошували на засідання профспілкових комітетів. Крім того, відповідно до ст. 14 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період дії воєнного стану призупиняється дія ст. 44 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та відповідні норми колективних договорів. Призупинення дії трудового договору з позивачем є вимушеним кроком, який викликаний неможливістю надання роботи, оскільки в зв`язку з погіршенням матеріального стану мешканці гуртожитку перестали сплачувати орендну плату, що призвело до виникнення заборгованості і неможливості виплачувати заробітну плату працівникам гуртожитку. Грошових коштів, отриманих в рахунок орендної плати ледве вистачає на оплату електроенергії та комунальних послуг. Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити 23 вересня 2022 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив у якій зазначено, що факти, які наведені у відзиві не підтверджені жодними доказами. Відповідач намагається ввести суд в оману, наводячи нормативні акти, які не мають відношення до врегулювання правовідносин визначених у наказі №24К від 01.06.2022. Зокрема, вказує, що громадські організації не мають відношення при вирішенні тих чи інших питань на підприємстві, хоча їх підприємство є громадською організацією інвалідів по зору, де питання призупинення трудових відносин повинно вирішуватись колегіально. У матеріалах справи містяться листи-запрошення та відповідь на них директора, що він не може з`явитися на засідання, оскільки перебуває в м. Ужгород по виробничих питаннях. Також голослівними є наведені у відзиві факти, що нібито підприємство не може закупити сировину. Дана обставина не має ніякого відношення до її посади, оскільки в її обов`язки входить охорона території та забезпечення порядку, а не виготовлення продукції. Видання наказів про призупинення дії трудових договорів жодним чином не вплине на роботу підприємства і не може призвести до банкрутства, оскільки місячний фонд заробітної плати інвалідів по зору складає 30% від загального фонду оплати праці по підприємству. Відповідач вказує на те, що підприємство працює у незвичному режимі, але з цим погодитись неможливо, оскільки у відомчому гуртожитку по [ADDRESS] проживають близько 60 переселенців яким необхідно приділити увагу. У червні відкрився оздоровчий сезон па базі відпочинку «Едельвейс» де надають платні послуги відпочиваючим. Також надходять кошти від здачі в оренду вільних виробничих приміщень та кошти отриманні за проживання в гуртожитку по [ADDRESS] . Такі факти відповідачу невигідно оприлюднювати оскільки воєнний стан це лише прикриття, а підприємство продовжує працювати та отримує прибутки. У відзиві відповідач посилається на лист ТзОВ «Моделпак», але він отриманий до війни і до її посади жодного відношення не має. Посилання представника відповідача на заборгованість не має значення для розгляду справи, оскільки вона утворилася у 2017-2018 роках і адміністрація не прийняла жодних заходів для її стягнення з боржників. Причиною видачі наказу № 24К від 01.06.2022 наводить проблеми фінансово-економічного характеру і не наводить фактів в чому саме перешкоджає воєнний стан. Просив визнати незаконним та скасувати оскаржуваний наказ та стягнути з ПОГ «Мукачівське УВП №1 УТОС» на її користь 8100 грн. за період з 01.06.2022 по 31.08.2022. У судове засідання позивач не з`явилась, подала заяву про розгляд справи в її відсутності та зазначила, що робочий день у неї тривав з 9:00 годин по 16:30 годин; обідня перерва з 12:00 годин по 12:30 годин. При такій тривалості робочого дня вона повинна була працювати за графіком у наступні дні: у червні 2022 року - 01.06.2022, 05.06.2022, 09.06.2022, 13.06.2022, 17.06.2022, 21.06.2022, 25.06.2022, 29.06.2022; у липні - 03.07.2022, 07.07.2022, 11.07.2022, 15.07.2022, 19.07.2022, 23.07.2022, 27.07.2022, 31.07.2022; у серпні - 04.08.2022, 08.08.2022, 12.08.2022, 16.08.2022, 20.08.2022, 24.08.2022, 28.08.2022. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Представник відповідача Дейчук Д.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив суду, що він видав накази про призупинення дії трудових договорів з метою недопущення банкрутства підприємства. В гуртожиток почали поселяти тимчасово переміщених осіб з тимчасово окупованих територій, які зайняли всі приміщення і вільного приміщення де [PERSON] могла виконувати трудові обов`язки не залишилось. Крім того, позивач є особою з інвалідністю І групи і він не міг її допустити до виконання обов`язків з обслуговування тимчасово переміщених осіб. Грошових коштів від орендної плати вистачало тільки на оплату комунальних послуг. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечував проти позову і пояснив суду, що посилання в позовній заяві на те, що відсутні умови для призупинення дії трудового договору, а саме - абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи, не заслуговують на увагу, оскільки підприємство внаслідок військової агресії не виконує основні виробничі завдання та функції, та як наслідок відсутні фінансові надходження на невизначений термін. Не зважаючи на простій підприємства забезпечується збереження працездатності інфраструктури на майбутнє та для забезпечення цієї задачі залучається мінімальна кількість працівників. У частині 2 ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» вказано, що наказ про призупинення дії трудового договору повинен містити кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові інші персональні данні відповідних працівників. Таким чином, законодавець прямо передбачив, що призупинення дії трудового договору може відбуватись не у відношення всього персоналу, а відносно конкретних працівників (наведених у відповідному переліку). Простій не є тотожним поняттям призупинення трудового договору, оскільки підставою для призупинення дії трудового договору є відсутність роботи або відсутність її виконання працівником лише під час воєнного стану. При цьому умовами такого призупинення на тлі російської військової агресії є неможливість надання та виконання певної роботи тобто неможливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Вважав, що підставами для призупинення дії трудового договору відповідно до ст.13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» може бути не лише абсолютна непрацездатність підприємства через його руйнування чи руйнування частини його інфраструктури, а й інші, викликані збройною агресією фактичні та економічні чинники, які не дозволяють забезпечити працівника роботою, яку він виконував раніше, наприклад: скорочення замовлень чи обсягу послуг, які надаються підприємством, відсутність сировини та інших засобів виробництва, суттєве зниження доходів підприємства, неможливість виконання роботодавцем перед працівником зобов`язань з виплати заробітної плати та страхових внесків тощо. При цьому саме на керівництво підприємства покладаються дискреційні повноваження щодо визначення переліку працівників з якими необхідно призупинити дії трудових договорів, з самостійним визначенням відповідних трудових критеріїв для цього (певні посади, що можуть бути незадіяні в умовах зміненої господарської діяльності; кваліфікація окремих працівників, наявність у них певних знань, навичок та умінь, допущення певними працівниками порушень трудового розпорядку тощо). При цьому призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин, а Законом визначено, що відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України. Відповідно до ч.2 ст.14 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період дії воєнного стану; призупиняється дія статті 44 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та відповідні норми колективних договорів. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. У ст. 5-1 КЗпП України закріплені гарантії держави забезпечення права на працю працездатним громадянам, які постійно проживають на території України Водночас ст. 64 Конституції України, визначає, що права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Відповідно до п.п. 5 п. 1 ст. 6 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженого ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб, який у подальшому продовжувався і діяв у період видання наказу №24К від 01.06.2022 Підприємством об`єднання громадян «Мукачівське учбово-виробниче підприємство №1 Українського товариства сліпих» про призупинення дії трудового договору з [PERSON] . Згідно з п.3 зазначеного Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст.ст. 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч.1 ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Статтею 1 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Згідно з п.п. 2 розділу «Прикінцеві положення» ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено п. 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Стаття 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України. Судом встановлено, що на підставі ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у зв`язку з неможливістю забезпечити працівників роботою та виконання такої роботи через введення в Україні воєнного стану директором Підприємства об`єднання громадян «Мукачівське учбово-виробниче підприємство №1 Українського товариства сліпих» Дейчук Д.О. видано наказ №24К від 01.06.2022 «Про призупинення дії трудового договору», яким призупинено дію трудових договорів з 01 червня 2022 року до відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану з працівниками ПОГ «Мукачіське УВП №1 УТОС» (список додається). Позивачем долучено до позовної заяви додаток до наказу директора ПОГ «Мукачівське УВП №1 УТОС» 01.06.2022 № 24К у вигляді списку працівників ПОГ «Мукачівське УВП №1 УТОС», з якими призупиняється дія трудових договорів в якому зазначено прізвище [PERSON] . Виходячи з положень ч.1 ст.13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції, яка діяла на момент виникнення збірних правовідносин) роботодавець має право на призупинення дії трудового договору з працівником у зв`язку з військовою агресією проти України тільки при неможливості роботодавця надати роботу, а також при неможливості працівника виконувати роботу. При цьому неможливість роботодавця надати роботу так і неможливість працівника виконувати роботу настають одночасно. Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник - не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо. Таким чином, ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачає призупинення дії трудового договору не у зв`язку з військовою агресією проти України, а лише за умови виключення можливості надання та виконання роботи. З огляду на це, слід також вважати, що у наказі має, зокрема, зазначатися інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки. Тому за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору. Абсолютну неможливості надання роботи [PERSON] представники відповідача обґрунтовували, неможливістю важким фінансово-економічним становищем підприємства і посилались на те, що прийняття оскаржуваного рішення було вимушеним заходом задля збереження підприємства та уникнення банкрутства. На підтвердження цього представники відповідача посилались на наступні докази: штатний розпис працівників підприємства на 2022 рік; список працівників ПОГ «Мукачівське УВП №1 УТОС» станом на 22.09.2022; накази від 28.0.2022 №23К, 01.06.2022 №25К, 01.08.2022 №33К, якими директору Дейчуку Д.О. та економісту Голяна В.М. встановлено режим роботи на умовах неповного робочого дня; відомість про заборгованості по сплаті орендної плати за кімнати в гуртожитку по [ADDRESS] з 01.05.2022 по 01.07.2022; довідку про доходи та витрати за 9 місяців 2022 року; відомість по заборгованість по сплаті орендної плати за кімнати в гуртожитку по [ADDRESS] з 01.07.2022 по 01.09.2022; розрахунок комунальних витрат та сплати податків за період з 01.05.2022 по 01.08.2022 по гуртожитку (вул. Нова,6); лист ТзОВ «Моделпак» від 24.05.2022, 25.05.2022, 08.11.2022; податкові декларації з податку на додану вартість; довідки про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду; податкову декларацію з податку на додану вартість; уточнюючі розрахунки податкового зобов`язання з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок, але зазначені докази самі по собі не можуть свідчити про неможливість забезпечити працівників роботою, а потребують аналізу в сукупності з іншими доказами. Крім того, список працівників Підприємства об`єднання громадян «Мукачівське учбово-виробниче підприємство №1 Українського товариства сліпих» станом на 22.09.2022 суд не може взяти до уваги для визначення неможливості надання роботи [PERSON] , оскільки в ньому не відображені обставини на день прийняття оскаржуваного рішення. Надана суду довідка про доходи та витрати за 9 місяців 2022 року не заслуговує на увагу, оскільки вона стосується доходів та витрат за 9 місяців 2022 року, але не відображає конкретний фінансовий стан підприємства на десь прийняття оскаржуваного рішення. Надані суду накази: №23/К від 28.04.2022, №25/К від 01.06.2022, №33/К від 01.08.2022, якими встановлено Дейчук Д.О. та Голяна В.М. режим роботи на умовах неповного робочого дня жодним чином не підтверджують неможливість забезпечення працівників роботою. Листи директора ПОГ «Мукачівське учбово-виробниче підприємство №1 Українського товариства сліпих» до голови ЦП УТОС від 01.06.2022 та до Мукачівської районної військової адміністрації від 15.11.2022 №55 про важкий економічний стан підприємства суд також не може взяти до уваги, оскільки вони не підкріплені відповідними дослідження та розрахунками, а відображують суб`єктивну думку особи, яка їх підписала. Надані суду листи від ТзОВ «Моделпак» від 24.05.2022, 25.05.2022, 08.11.2022 про необхідність попередньої оплати за сировину та неможливість доставити її власним транспортом, нездійснення постачання сировини після 05.05.2022, збільшення термінів виконання замовлення на 2-3 тижні, не стосуються предмета доказування, оскільки вони не обґрунтовують неможливість надання роботи [PERSON] на момент видання наказу, який оспорюється. Суд також не може взяти до уваги пояснення свідка [PERSON] про неможливість забезпечити працівника роботою та відсутність необхідності в здійсненні посадових обов`язків позивачем, оскільки вони носить суб`єктивний характер сторонньої особи. На підтвердження твердження позивача про те, що після видання оспорюваного наказу підприємство продовжувало працювати, останнім надано Акт перевірки господарської діяльності підприємства від 16.06.2022, але зазначені обставини не мають значення для вирішення спору, оскільки суду необхідно встановити факт можливості надання працівнику роботи до та на момент видання оспорюваного наказу, а не після цього. Таким чином, надані суду докази не дають можливості суду зробити загальний аналіз господарської діяльності підприємства та висновок про наявність або відсутність фінансово-економічних можливостей здійснювати господарську діяльність станом на 01.06.2022, а відповідно і можливість надання роботи позивачу, оскільки зі штатного розпису та пояснення учасників процесу судом встановлено, що підприємство займається різними видами господарської діяльності і воно складається з різних структурних підрозділів. Аналізуючи в сукупності всі докази по справі, суд вважає, що визначення можливості підприємства здійснювати господарську діяльність, а відповідно і можливість надання роботи позивачу можливо тільки шляхом загального аналізу господарської діяльності всіх структурних підрозділів підприємства з детальним вивченням всіх фінансово-економічних показників діяльності кожного підрозділу, а також загальних показників у їх сукупності за період часу, який передував виданню 01.06.2022 наказу №24К. Водночас слід зазначити, що за таких обставин визначення можливості підприємства здійснювати господарську діяльність можливо тільки шляхом надання висновку з цього питання особою, яка володіє спеціальним знанням в фінансово-економічній галузі, але сторони не скористались правом заявити клопотання про призначення експертизи для з`ясування зазначених обставин, які мають суттєве значення для вирішення спору. Крім того, відповідачем не підтверджено жодним чином неможливість переведення працівника, за його згодою, на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці, зміни режиму роботи на умовах неповного робочого тижня, дня. Відповідач також не довів належними і допустимими доказами ту обставину, що позивач був позбавлений можливості виконувати свої посадові обов`язки. Таким чином, судом встановлено, що надані докази не дають підстав для висновку про абсолютну неможливості підприємства здійснювати господарську діяльність, а відповідно і неможливість надання роботи та неможливість її виконання робітником, а відповідно і наявність підстав для призупинення дії трудового договору на підставі ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Суд вважає, що за таких обставин існують підстави для визнання незаконним та скасування наказу директора ПОГ «Мукачівське учбово-виробниче підприємство №1 Українського товариства сліпих» №24К від 01.06..2022 про призупинення дії трудового договору щодо [PERSON] . Беручи до уваги, що з позивачем не припинено трудовий договір, а призупинено його дію, тому визнання незаконним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору відновить його дію, що буде ефективним способом відновлення порушеного права позивача. Вирішуючи заявлений позов в частині стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить з наступного. Призупинення трудового договору з працівником відповідно до ч.1 ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не тягне за собою припинення трудових відносин і не є звільненням з роботи, проте позбавляє працівника роботи і заробітку, який він повинен був отримати при виконанні трудових обов`язків. Таким чином, внаслідок видання незаконного наказу про призупинення дії трудового договору фактично наявний факт вимушеного прогулу працівника, викликаний протиправними діями роботодавця, але в такому випадку КзПП України не передбачає виплату працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, тому суд вважає можливим на підставі ч. 9 ст. 10 ЦПК України застосувати закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а саме положення ст. 235 КЗпП, якою передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» середній заробіток працівника визначається за правилами, закріпленими у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а саме Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Відповідно до п. 2 зазначеного порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Відповідачем надано суду довідку про середню заробітну плату (дохід) [PERSON] , яка розрахована відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, відповідно до якої середньогодинний заробіток [PERSON] складає 41 грн. 84 коп. Згідно з п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Крім того, слід зазначити, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів (постанова Верховного Суду від 05.08.2020 року у справі № 817/893/17). Представниками відповідача не надано суду довідку про режим роботи [PERSON] . За таких обставин суд вважає можливим виходити з пояснень позивача з цього приводу, оскільки на спростування заявленого відповідачем жодного доказу не надано. Таким чином, розглядаючи спір в межах заявлених позивачем вимог, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.06.2022 по 31.08.2022 в сумі 6736,24 грн. (41,84 грн. середньогодинний заробіток х 7 годин тривалості робочого дня, які позивач повинен був відпрацювати х 23 робочих дні) без відрахування податків та зборів. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу, а також 992,40 грн. щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що в сумі складає 1984,80 грн. Згідно з п 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Представник відповідача подав до суду заяву про застосування строків звернення до суду за вирішенням трудового спору, але підстави для задоволення такої відсутні, оскільки позивач звернулась до суду з позовом у встановлений ч.1 ст.233 КЗпП України трьохмісячний строк.

Outcome: partial