Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Представник [PERSON] - Лісневський Д.О. звернувся до суду із позовною заявою до ТОВ «Відродження» про стягнення заборгованості за договором оренди. Так, в обґрунтування поданого позову зазначено, що Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом №891 від 20.08.2021 року та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом №890 від 20.08.2021 року [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 2.8495 га, яка розташована на території Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1224255100:01:001:2434, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач успадкувала вищевказану земельну ділянку після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . 01.08.2015 року між [PERSON] та ТОВ «Відродження» був укладений договір оренди земельної ділянки площею 2.8495 га, яка розташована на території Покровської селищної ради, Покровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1224255100:01:001:2434, що підтверджується довідкою про доходи, виданою ТОВ «Відродження» 05 вересня 2022 року. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 106997, виданого 14 серпня 2001 року. 30.08.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Відродження» було укладено додаткову угоду до вищевказаного договору оренди земельної ділянки площею 2.8495 га., кадастровий номер 1224255100:01:001:2434, згідно якої в преамбулі договору замінено Орендодавця з [PERSON] на [PERSON] . Строк дії вищевказаного договору визначено до 31 грудня 2023 року. Визначено, що за кожен рік використання землі Орендар нараховує орендну плату у грошовій формі в розмірі, що становить 8 490 гривень виплати на руки. Сплачується орендна плата до 30 грудня поточного року. Проте, за 2022 рік ТОВ «Відродження» не виплатило позивачу орендну плату, чим порушило умови вищевказаного договору землі, оскільки не виконує покладені на нього обов`язки щодо виплати орендної плати. Таким чином, відповідач користується земельною ділянкою за наявності належних правових підстав договору оренди, однак не виконує умови договору, щодо сплати орендної плати, чим порушує права позивача. Враховуючи вищевикладене, відповідач в порушення закону та умов договору оренди землі допустив заборгованість перед позивачем зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за 2022 рік у розмірі 8 490.00 гривень. Оскільки відповідач допустив невиконання умов договору в частині своєчасності виплати орендної плати, відповідно до зазначених норм цивільного законодавства вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в сумі 8 490,00 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 127,83 грн. (8 490,00 x 101,506% (за період січень 2023 року - лютий 2023 року) - 8 490,00), а також три проценти річних в сумі 52,34 грн., за період з 01.01.2023 року по 16.03.2023 року (8490,00 х3 % х75 (кількість днів прострочення):365:100). У зв`язку з чим, просить позов задовольнити. Розгляд справи здійснювався на підставі ст. ст. 274, 279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача [PERSON] - Лісневський Д.О. надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Крім того зазначив, що після пред`явлення позову, а саме: 24.03.2023 року відповідач виконав вимогу позивача про стягнення орендної плати за 2022 рік та виплатив [PERSON] орендну плату за 2022 рік за договором оренди земельної ділянки від 01.08.2015 року у сумі 8 490,00 грн., шляхом зарахування коштів на картковий рахунок позивача. У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] 3% річних від простроченої суми заборгованості з невиплати орендної плати за 2022 рік у сумі 52.34 грн.; інфляційні збитки від простроченої суми заборгованості з невиплати орендної плати за 2022 рік у сумі 127.83 грн.; та стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового 1073,60 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 7 500 грн. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст.ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом №891 від 20.08.2021 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом №890 від 20.08.2021 року [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 2.8495 га, яка розташована на території Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1224255100:01:001:2434, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 11-12,13). 01.08.2015 року між [PERSON] та ТОВ «Відродження» був укладений договір оренди земельної ділянки площею 2.8495 га, яка розташована на території Покровської селищної ради, Покровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1224255100:01:001:2434. 30.08.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Відродження» було укладено додаткову угоду до вищевказаного договору оренди земельної ділянки площею 2.8495 га., кадастровий номер 1224255100:01:001:2434, згідно якої в преамбулі договору замінено Орендодавця з [PERSON] на [PERSON] . Строк дії вищевказаного договору визначено до 31 грудня 2023 року. Визначено, що за кожен рік використання землі Орендар нараховує орендну плату у грошовій формі в розмірі, що становить 8 490 гривень виплати на руки. Сплачується орендна плата до 30 грудня поточного року (а.с. 15). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним Кодексом України (далі - ЗК України), Цивільним Кодексом України (далі - ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. За змістом статті 1 вказаного Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному законодавству на час укладення договору оренди. Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.410 ЦК України землекористувач зобов`язаний вносити плату за користування землею. Згідно ст.24 ч. 1 Закону України « Про оренду плати землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Ст. 21 Закону України "Про оренду землі" визначає орендну плату за землю як платіж, який орендатор вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, як вбачається матеріалів справи, після пред`явлення позову, а саме: 24.03.2023 року відповідач виконав вимогу позивача про стягнення орендної плати за 2022 рік та виплатив [PERSON] орендну плату за 2022 рік за договором оренди земельної ділянки від 01.08.2015 року у сумі 8 490,00 грн., шляхом зарахування коштів на картковий рахунок позивача (а.с. 25). Однак, відповідачем було прострочено виконання грошового зобов`язання перед позивачем за 2022 рік за договором оренди земельної ділянки від 01.08.2015 року, кадастровий номер 1224255100:01:001:2434, а отже, і є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, згідно розрахунку, загальна сума 3% річних на суму боргу 8490,00 грн. становить 52,34 грн. за період з 01.01.2023 року по 16.03.2023 року (8490,00 х3 % х75 (кількість днів прострочення):365:100), з врахуванням індексу інфляції сума боргу становить 127,83 грн. (8 490,00 x 101,506% (за період січень 2023 року - лютий 2023 року) - 8 490,00). Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині, є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Що стосується стягнень витрат на правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн. суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Відповідно до п. 12 ч. 3 ст.2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В обґрунтування витрат на правничу допомогу було надано договір про надання правової допомоги від 17.10.2022 року, додаткову угоду №2 до договору про надання правової допомоги від 17.10.2022 року, акт про виконання робіт та розрахунків від 17.03.2023 року до договору про надання правничої допомоги від 17.10.2022 року, укладених між [PERSON] та адвокатом Лісневським Д.О., в яких зазначена загальна вартість послуг, які були надані за договором та становить 7500,00 грн., з яких: 1500,00 грн. - зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставин з предмету надання правової допомоги, отримання письмових доказів по справі та пояснень по суті справи. Узгодження з клієнтом правової позиції та стратегії захисту; 1500,00 грн.-розрахунок штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання; 4500,00 грн.-підготування, аналіз судової практики та подача до суду позову з предмету надання правової допомоги. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29.10.2020 року у справі № 686/5064/20. Суд звертає увагу, що питання щодо застосування процесуальних норм права, які регулюють порядок розподілу судових витрат за надану професійну правничу допомогу на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою було предметом дослідження судами різних юрисдикцій. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.02.2020 року у справі №648/1102/19 аналізувалися аналогічні положення ЦПК України та суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial