Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-13 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення аліментів на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що з 15.08.2020 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16.05.2022 року шлюб між ними розірвано. Позивач та відповідач мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачем. Відповідач останнім часом не виконує усну домовленість про матеріальне забезпечення дитини. У зв`язку з цим позивач вирішила звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2022 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 27.10.2022 року. 27.10.2022 року цивільна справа\~не розглядалась\~у зв`язку\~з неявкою\~відповідача.\~Слухання справи\~відкладено на\~24.11.2022\~року. 24.11.2022 року цивільна справа\~не розглядалась\~у зв`язку\~з відсутністю\~електроенергії у\~приміщенні суду.\~Слухання справи\~відкладено на\~13.12.2022\~року. У зв`язку з заміною судді справа призначена до розгляду на 13.02.2023 року. 13.02.2023 року цивільна справа не розглядалась у зв`язку з неявкою сторін. Слухання справи відкладено на 14.04.2023 року. Оголошено про виклик у судове засідання Відповідача. 14.04.2023 року позивач у судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, відповідно до змісту якої просить суд розглянути справу у її відсутність, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. 14.04.2023 року відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву в порядку статей 178, 278\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) не подав. Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Приймаючи до уваги, що відповідач у строк не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178\~ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] . 02.07.2022 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] . Згідно з довідкою начальника відділу-адміністратора відділу надання адміністративних послуг Верхньодніпровської міської ради від 14.09.2022 року позивач проживає разом зі своїм сином, [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на її утриманні. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки малолітній син проживає разом з матір`ю, а Відповідач є його батьком та на нього покладено однаковий з Позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на Відповідача. В силу приписів п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Позивач звільнений від сплати судового збору. За таких обставин, з Відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073, 60 грн. на користь держави.

Outcome: approved