Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки з усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення повноліття [PERSON] , а також стягнути з відповідача на її користь фактично понесені додаткові витрати на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 79976 грн 50 коп. Свої вимоги мотивує тим, 10 вересня 2010 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований виконкомом Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області, актовий запис № 26. [INFO] у них з відповідачем народилась спільна донька [PERSON] , про що Великодальницькою сільською радою Біляївського району Одеської області 24 грудня 2010 року зроблено відповідний актовий запис №111. Спільне життя у сторін не склалося та з 2012 року вони припинили сумісне проживання, перестали підтримувати будь-які відносини. Після припинення відносин їх спільна донька залишилась проживати разом з позивачкою. 30 серпня 2013 року Рішенням Біляївського районного суду Одеської області у справі № 496/4060/13-ц шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач з 2015 року із донькою жодних відносин також не підтримує, від участі у вихованні і утриманні дитини ухиляється, аліменти не сплачує з моменту припинення спільного проживання, та взагалі жодної матеріальної допомоги не надає, донькою не цікавиться. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав та оскільки позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача додаткові витрати пов`язані із придбанням слухових апаратів та відповідного оснащення для їх роботи (індивідуальних вкладишів, батарейок тощо) в розмірі 79976 грн. 50 коп., оскільки їх донька [PERSON] є особою з інвалідністю у зв`язку з двосторонньою сенсоневральною глухотою, та користується слуховими апаратами. Позивачка в судове засідання не з`явилась, але подала до суду заяву, в якій вказала, що на позовних вимогах наполягає та просить справу розглядати за її відсутності та надала згоду на ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату та час судового засідання належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та представника третьої особи та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Великодальницькою сільською радою Біляївського району Одеської області від 24 грудня 2010 року, актовий запис №111 (а.с.22). Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 30 серпня 2013 року у справі №496/4060/13-ц розірвано шлюб зареєстрований 10 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 10.09.2010 року виконкомом Великодальницькою сільської ради Біляївського району Одеської області, актовий запис № 26 (а.с. 24). [PERSON] 07 травня 2020 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про шлюб видане Малиновським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 723 (а.с. 25). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги, а ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У рішенні по справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Служби у справах дітей Великодальницької сільської ради від 02 листопада 2022 року комітет вважає за доцільне позбавлення батьківських прав батька [PERSON] , батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . (а.с. 27) З довідки, виданої Комунальним закладом «Одеський навчально-реабілітаційним центром «Чути серцем» Одеської обласної ради 02.09.2022 №02/09/2022 вбачається, що [PERSON] навчається у 5-А класі, батько дитини [PERSON] зв`язку зі школою не підтримує, з педагогами не спілкується, у школі жодного разу не з`являвся та не телефонував (а.с. 28). Оскільки відповідач ухиляється від виконання обов`язків батька, не піклується про духовний розвиток дитини, не забезпечує її матеріально тривалий час, дій, що свідчили б про усвідомлення ним своїх вчинків відповідач не вчинив, суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Щодо вимог позивачки про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. З довідки Виконавчого комітету Великодальницької сільради Біляївського району Одеської області від 29.01.2018 року вбачається, що після розірвання шлюбу, малолітня дитина [PERSON] , 2010 р.н. залишилась проживати разом з позивачкою - [PERSON] та знаходиться на її утриманні (а.с.15). Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а ч. 1 ст. 12 вказаного Закону передбачає, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. З довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «АКС-Одеса» вбачається, що [PERSON] , [INFO] , працює в ТОВ «АКС-Одеса» на посаді адміністратора залу аптеки № 6 з 01.11.2017 року, з 23.09.2020 року по 06.08.2023 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3 років (а.с. 17). Згідно положень ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч. 3 ст. 181 вказаного Кодексу передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положення ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи те, що утримання неповнолітньої дитини - це обов`язок обох батьків, позбавлення батьківських прав не звільняє відповідача від обов`язку по утриманню дитини та враховуючи той факт, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, а тому суд вважає за можливе стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде достатнім для її гармонійного розвитку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи положення зазначеної норми права суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Що стосується стягнення додаткових витрат на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , суд вважає, що позовні вимоги позивачки в цій частині підлягають задоволенню частково з огляду на наступне. Згідно з вимогами ч.ч. 1,2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разове, періодично або постійно. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року №3, до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Тому розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). З посвідчення серії [NUMBER] , виданого Управлінням соціального захисту населення Біляївської районної державної адміністрації вбачається, що [PERSON] , [INFO] є інвалідом дитинства (а.с. 13). Як вбачається з Консультативного висновку від 07.10.2021 року, виданого обласним дитячим сурдологічним кабінетом КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» є особою з інвалідністю у зв`язку з двосторонньою сенсоневральною глухотою та користується слуховими апаратами (а.с.29). На підтвердження понесення додаткових витрат позивачкою надано: - товарний чек № 21/1 від 21.05.2015 років, з якого вбачається, що позивачкою було витрачено на придбання слухового апарату Inizia 1 CP Bernafon вартістю 13175 гривень 00 копійок, 2 індивідуальних вкладишів вартістю 500 гривень 00 копійок, батарейок у кількості 6 штук загальною вартістю 78 гривень 00 копійок (а.с. 30). - копію накладної № 160 від 22.02.2018 р. з якої вбачається, що позивачкою витрачено на придбання 2х слухових апаратів НА SIRION 2P BG - 54000 гривень 00 копійок (а.с. 31) - квитанцію до прибуткового касового ордера № 246 від 26.09.2022 року, з якої вбачається, що позивачкою було витрачено на придбання індивідуальних вкладишів для слухового апарату 1300 гривень 00 копійок, на придбання батарейок 300 гривень 00 копійок, трубки - 200 гривень 00 копійок, що загалом складає 1800 гривень 00 копійок (а.с. 30). - квитанцію до прибуткового касового ордера № 298 від 12.10.2022 року, з якої вбачається, що позивачкою було витрачено на придбання батарейок 400 гривень 00 копійок (а.с. 30). Вказані документи суд вважає належними та допустимими доказами понесення позивачкою додаткових витрат на утримання дитини. Проте суд вважає, що позовні вимоги позивачки про стягнення додаткових витрат пов`язаних з придбанням слухового апарату Sonic TK 80 BTE VP, вартістю 90000 гривень не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Позивачкою надано копію договору купівлі-продажу від 10 червня 2021 року (а.с. 32), згідно якого предметом вказаного договору є слуховий апарат Sonic TK 80 BTE VP, вартістю 90000 гривень, сторонами цього договору є фізична особа-підприємець [PERSON] , як продавець та « [PERSON] », як покупець. Так, відповідно до порядку оплати, передбаченого п. 2 вказаного договору покупець здійснює оплату товару готівковим або за безготівковим розрахунком продавцеві після підбору та консультації з приводу вказаного апарату. При замовленні внутрішньо вушного слухового апарату покупець вносить 50 % його вартості, решту суми сплачує при отриманні. Разом з тим, до матеріалів справи не долучено платіжного документу, (квитанції) про оплату вказаного слухового апарату, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат пов`язаних з придбанням слухового апарату Sonic TK 80 BTE VP, вартістю 90000 гривень слід відмовити. Таким чином, судом встановлено, що позивачкою були понесені додаткові витрати, пов`язані із утриманням дитини, у розмірі 69953 гривні 00 копійок, відповідач матеріальної допомоги на вказані витрати не надавав, а тому суд вважає можливим стягнути з відповідача 50% від понесених позивачкою додаткових витрат, що складає 34976 гривень 50 копійок. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за вимогу немайнового характеру за позбавлення батьківських прав в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 1073 гривень 60 копійок, вимогу майнового характеру стягнення аліментів в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 1073 гривень 60 копійок, вимогу майнового характеру в частині стягнення додаткових витрат на дитину в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, враховуючи, що задоволена судом позовна вимога в цій частині складає - 34976 грн. 50 коп., один відсоток якої становить - 349 грн. 76 коп, що є меншим за 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну, а тому стягненню підлягає з відповідача судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 1073 гривень 60 копійок, а всього 3220 гривень 80 копійок судового збору.

Outcome: partial