Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-20 00:00:00

16.03.2023р. Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради звернулась в інтересах дитини [PERSON] до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] та стягнення аліментів, визначивши третьою особою [PERSON] (а.с. 1 - 6). Ухвалою судді від 22.03.2023р. прийнята позовна заява до розгляду і відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 28). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 16.01.2023р. [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в Управлінні-службі у справах дітей, як дитина, яка перебуває в складних життєвих обставинах, батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Батько дитини - [PERSON] , [INFO] . Мати дитини - [PERSON] , померла [INFO] . Дитина проживає разом з батьком, [PERSON] , та двоюрідною бабусею, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . 01.12.2022р. до Управління-служби у справах дітей в черговий раз звернулася у телефонному режимі [PERSON] з заявою про невиконання [PERSON] батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] . [PERSON] зазначила, що батько дитини не займається вихованням та матеріальним забезпеченням дитини, не цікавиться його станом здоров`я та успіхами в школі. [PERSON] неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, а також відбував покарання за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України у виді одного року одного місяця позбавлення волі (з 10.08.2020р. по 10.09.2021р.). Нещодавно [PERSON] привів у квартиру свою співмешканку, [PERSON] , яка стала проживати за даною адресою та разом з ним вживає спиртні напої. Жінка [PERSON] не цікавиться, окрім того, раніше притягалася до адміністративної відповідальності за вчинення насилля по відношенню до своєї доньки відповідно до ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 22.02.2023р. на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглянуто питання про виконання [PERSON] , батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] та вирішено звернутися органу опіки та піклування до суду з позовною заявою про позбавлення [PERSON] батьківських прав. [PERSON] не був присутній на засіданні комісії особисто, тим самим самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. 21.04.2023р. представник позивача - Діденко Д.В. (діє на підставі довіреності №7/6-20 від 23.12.2022р. (а.с. 32)) надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та без фіксації судового процесу технічними засобами. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити (а.с. 31). 21.04.2023р. відповідач надав суду заяву, в якій також просив розглядати справу без його участі, без фіксування технічними засобами. Позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів у розмірі 2833 грн. (а.с. 33). Третя особа - [PERSON] надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та без фіксації судового процесу технічними засобами. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити (а.с. 34). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей. Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З копії наказу Управління-служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради видно, що з 16.01.2023р. [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 14.01.2012р., видане Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 10)), перебуває на обліку в Управлінні-службі у справах дітей, як дитина, яка перебуває в складних життєвих обставинах, батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків (а.с. 13). Мати дитини - [PERSON] померла [INFO] , про що Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 11). Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 3129 від 12.03.2018р. та акту обстеження умов проживання від 09.01.2023р., дитина проживає разом з батьком, [PERSON] , [INFO] , та двоюрідною бабусею, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19, 26). Відповідно до характеристики КЗО «СЗШ № 140» ДМР від 30.01.2023р. № 12, [PERSON] навчається у 5-В класі. Дитина проживає разом із батьком, [PERSON] та двоюрідною бабусею, [PERSON] , яка нещодавно була його опікуном. [PERSON] має можливість навчатися дистанційно. На прохання бабусі контролювати сина батько відповідає: «Тобі треба - ти і контролюй». Наразі з ними проживає і співмешканка батька. [PERSON] був запрошений до школи класним керівником [PERSON] , яка спілкувалася з ним і надала багато рекомендацій стосовно питань навчання і виховання [PERSON] . Батько повідомив, що він працює і створить вдома всі умов, щоб син не мав ніяких проблем. Але всі його завіряння залишились на рівні обіцянок. Невдовзі з`ясувалося, що батько учня звільнений з роботи, працівники закладу стали бачити його вранці і вдень біля продовольчого супермаркету з чоловіками низької соціальної відповідальності напідпитку. Проблемами навчання [PERSON] не опікується (а.с. 15). Відповідно до листа КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №4» ДМР від 02.02.2023р. № 107, дитина [PERSON] , [INFO] , задекларований у лікаря-педіатра АЗПСМ №9 [PERSON] . Дитина охайна, розвинений за віком, харчування нормальне, зростання та вага відповідно віку, щеплений за віком. На контакт із лікарем реагує добре. Батько дитини [PERSON] , [INFO] , проживає з родиною, але участі у вихованні та лікуванні хлопчика не приймає (а.с. 16). Відповідно до листа ДМЦСС від 16.02.2023р. № 2/04-08-564, складеного Відділом Дніпровського міського центру соціальних служб в Соборному районі міста Дніпра, у період з 13.10.2021р. по 18.10.2022р. родина [PERSON] отримувала у Соборному відділі Дніпровського міського центру соціальних служб послугу соціального супроводу з метою сприяння у працевлаштуванні батька, гармонізації внутрішньо сімейних стосунків у родині, соціальної адаптації батька у соціумі після звільнення з місць позбавлення волі, сприяння формуванню позитивного іміджу здорового способу життя. По досягненню 45-річнго віку батькові переоформлено паспорт. Батькові систематично надавалися рекомендації щодо способів підвищення його виховного потенціалу, зокрема щодо оптимальних стилів виховання дитини середнього шкільного віку, конструктивних способів комунікації, навиків планування та раціонального використання бюджету. Крім того, [PERSON] надавалися рекомендації щодо проходження лікування від алкогольної залежності, але від проходження лікування він відмовився, повідомивши, що справиться із проблемою самостійно. На момент завершення соціального супроводу у зв`язку із закінченням терміну дії договору поставленні завдання досягнуто частково, оскільки батько не завжди брав до уваги рекомендації фахівців. Від продовження надання послуги соціального супроводу [PERSON] відмовився. Відповідно до копії спеціальної картки факту вчинення насильства в сім`ї по відношенню до [PERSON] громадянином [PERSON] від 08.02.2023р. спеціалістом Дніпровського міського центру соціальних служб спільно з представниками Управління-служби у справах дітей та ювенальної превенції Соборного району здійснено вихід у родину за місцем проживання. З`ясовано, що [PERSON] звільнили з роботи за зловживання алкогольними напоями, вихованням сина він не займається, а під час конфліктної ситуації зі своєю тіткою [PERSON] , перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, погрожував їй фізичною розправою, у зв`язку з чим викликали поліцію та складено протокол про вчинення насильства. На момент комісійного виходу у родину [PERSON] також перебував у стані алкогольного сп`яніння та поводив себе агресивно. Наступного дня батько малолітнього [PERSON] повинен був прийти до Соборного відділу Дніпровського міського центру соціальних служб для написання заяви та здачі необхідних документів для надання послуги соціального супроводу повторно, але станом на 16.02.2023р. необхідні документи не надав, мотивуючи це тим, що не має бажання співпрацювати. Ситуація, що склалася у сім`ї та відсутність мотивації батька дитини до співпраці та змін, не сприяють належному забезпеченню умов для проживання та виховання малолітнього [PERSON] . Враховуючи вищезазначене та з метою захисту прав малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , вважають за доцільне порушити питання щодо позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав (а.с. 17). Відповідно до листа відділення поліції № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 14.02.2023р. № 43.5/1297, [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , був притягнутий до адміністративної відповідальності: 1) протокол ВАВ 852471 від 03.02.2023р. за ч. 1 ст. 173 - 2 КУпАП (вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання терміновано забороненого припису); 2) протокол ВАВ 852472 від 03.02.2023р. за ч. 1 ст. 173 - 2 КУпАП (вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання терміновано забороненого припису); 3) постанова ЕГА 910451 від 29.12.2022р. за ч. 1, 2 ст. 178 КУпАП (перебував п`яним в громадському місці) - штраф 102 грн.; 4) протокол ВАВ № 827809 від 20.12.2022р. за ч. 1 ст. 175 - 1 КУпАП (попередження) (а.с. 18). Згідно з вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2020р. [PERSON] , 1977 р.н., було засуджено за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України у виді одного року одного місяця позбавлення волі (а.с. 23-24). Батько дитини, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з сином та своєю тіткою [PERSON] , 1940 р.н., коштів на утримання [PERSON] не надає, не цікавиться його станом здоров?я, успіхами, навчанням, життям. З метою з`ясування реальних обставин по справі, до Управління-служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради був запрошений батько [PERSON] , [PERSON] 09.01.2023р. [PERSON] прийшов до Управління-служби у справах дітей та надав письмові пояснення, в яких зазначив, що він є батьком малолітнього [PERSON] 2012 р.н., що він буде фінансово забезпечувати дитину, цікавитися його навчанням та пообіцяв знайти роботу. Про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків попереджений. Також [PERSON] в усній формі зазначив, що не буде більш вживати алкогольні напої (а.с. 20). Відповідно до висновку Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 13.03.2023р. № 5/6-15, Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 7-9). Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів у розмірі 2833 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини», № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки», № 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і «Гавелка та інші проти Чеської Республіки», № 23499/06, № 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу «К. А. проти Фінляндії», № 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу «Мозер проти Австрії», № 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі «Валлова і Валла проти Чеської Республіки» пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Із рішення Європейського суду з прав людини у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року вбачається, що вказане рішення підтвердило сталу позицію Європейського Суду, яка зводиться до визначення насамперед «якнайкращих інтересів дитини», а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Окрім того, суд має виходити з того, що батьки мають рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги. В даному випадку, згідно з наданими доказами, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини [PERSON] , [INFO] , свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча мав би це робити, тобто з власної волі ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, ніякого інтересу до дитини не проявляє. Окрім того, відповідач подав заяву суду, у якій не заперечував проти позбавлення батьківських прав, що вказує на те, що відповідач дійсно самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про те, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідатиме інтересам дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від пред`явлення позову. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 1 січня - 2833 гривень. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Отже, визнаний відповідачем розмір аліментів на утримання його дитини у розмірі 2833 грн. щомісячно не суперечить вимогам закону та має задовольняти потреби дитини у повному обсязі. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Листом від 28.07.2016р. № 9-2055/0/4-16 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ повідомив про те, що у разі звернення органу опіки та піклування до суду із заявою про захист прав малолітніх та неповнолітніх дітей, у тому числі про позбавлення батьківських прав, судовий збір не сплачується. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що також кореспондується з частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір». Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з огляду на те, що позивач при пред`явленні позову звільнений від сплати судового збору, а відповідач позовні вимоги визнав одразу в першому судовому засіданні, то на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved