Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просить представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідачку материнських прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову покликається на те, що 20.05.2011 року між позивачем та відповідачкою було зареєстровано шлюб. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Рішенням суду від 16.04.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Після припинення шлюбних відносин, відповідачка інколи залишала сина в батька. Однак починаючи з 2020 року дитина проживає разом з батьком на постійній основі за адресою: [ADDRESS] . Згаданий житловий будинок належить бабі позивача - [PERSON] на підставі Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 20 грудня 1989 року, яка померла [INFO] . З об`єктивних причин правовстановлюючі документи на даний будинок поки ще не оформлено. Таким чином, відповідачка з дитиною не проживає та не спілкується, не приймає участі у його вихованні: не проявляє материнської турботи до нього, і взагалі будь-якої зацікавленості дитиною, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не цікавиться успіхами у навчанні, а відтак не дбає про його інтелектуальний розвиток, що знаходить документальне підтвердження в характеристиці Загальноосвітньої школи I-III ступенів с. Загір`я Зборівського району Тернопільської області за № 01-32/29 віл 22 серпня 2022 року. Крім того, відповідачка не дає ніяких коштів на утримання дитини. Отже, [PERSON] самоусунулася від виконання своїх материнських обов`язків відносно неповнолітнього сина. За цілий навчальний рік мати жодного разу не поцікавилася успішністю своєї дитини. Позивач, в свою чергу, самостійно виконує батьківські обов`язки: опікується та матеріально забезпечує дитину, створює усі умови для проживання, навчання та його розвитку. Відповідально ставиться до виховання та навчання дитини: підтримує постійний зв`язок зі школою та класним керівником, кожного разу відвідує батьківські збори та шкільні заходи. Є добрим та дбайливим батьком. Разом з тим, позивач позитивно характеризується за місцем проживання. Дохід позивача має тимчасовий характер у вигляді заробітку у сфері будівництва. Крім того, він займається сільським господарством. Має у приватній власності автомобіль марки SKODA OCTAVIA, що приносить додатковий дохід у вигляді транспортних перевезень. Оскільки відповідач самоусунулась від виконання своїх материнських обов`язків, позивач змушений звернутись до суду із позовом, який просить задоволити. 26.10.2022 року провадження у справі відкрито. 01.02.2023 року справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Окрім того додав, що працював за кордоном з 2016 року. Їздив за кордон на 1-2 місяці та впродовж наступних 1-3 місяців був вдома. Так тривало до 2022 року. Приїхав додому у грудні 2021 року з цього часу за кордон не виїжджав. В період перебування позивача за кордон, за сином піклувалась бабуся. Рік часу мати не цікавилась сином. На час розгляду справи у суді мати почала телефонувати та спілкуватись з дитиною по телефону, обіцяла купити синові телефон. В ході судового розгляду представник позивача позов підтримала, пояснила, що дізналась в представника Мурованської сільської ради, на території якої зареєстрована відповідачка, що син сторін проживав з бабцею, мамою відповідачки, поки та не померла. Навчанням у школі сина також займалась бабуся. В дошкільний заклад син сторін ходив у с. Загір`я, Тернопільської області, До четвертого класу хлопчик навчався у школі в с. Муроване, та на п`ятий клас перейшов у школу с. Загір`я, Тернопільської області. В судовому засіданні 02.03.2023 року представник третьої особи Мурованської сільської ради суду пояснив, що дитину сина сторін виховувала бабця, матір відповідачки. Батьки хлопчика працювали обоє за кордоном. До 2020 року хлопчик проживав у [ADDRESS] . З 2021 року [PERSON] у с. Муроване не проживає, так як після смерті матері, відповідачка забрала сина до с. Загір`я, Тернопільської області. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоч була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. В судове засідання представник третьої особи Залозецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. В матеріалах справи міститься висновок третьої особи про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи - Служби у справах дітей Мурованської сільської ради в судововму засіданні підтримав позов. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. З 20.05.2011 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який розірвано на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16.04.2013 року. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , року народження. З довідки № 951/4 від 17.08.2022 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] незареєстрований однак проживає з батьком [PERSON] , 1984 року народження, по [ADDRESS] з 2020 року. Разом з тим, встановлено у ході розгляду справи, що [PERSON] зареєстрований разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , однак згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 23.01.2023 року на час дачі висновку комісії фактично за адресою реєстрації матір із сином не проживають. . З характеристики [PERSON] з дошкільного закладу Загір`янського дитячого садка «Любисток» вбачається, що дитина з січня 2017 року відвідувала дитячий садок за адресою проживання батька у с. Тернопільського району, Тернопільської області. Жодного разу мама не з`являлася в закладі, приводили та забирали хлопчика батько або бабуся зі сторони батька, які і відвідували батьківські збори та святкові ранки. Стверджено стороною позивача та представником третьої особи Мурованської сільської ради, що початкову школу з першого по четвертий клас син сторін проходив у с. Муроване, Пустомитівського району Львівської області, тобто за місцем реєстрації матері, і лише з п`ятого класу навчається у школі за адресою проживання батька. Доказів участі батька у навчанні та вихованні дитини під час його навчання у початковій школі стороною позивача суду не представлено. З характеристики [PERSON] учня 6 класу ЗОШ I-III ступенів с. Загір`я, вбачається, що [PERSON] виховує батько, який підтримує постійний зв`язок із школою та класним керівником, відвідує батьківські збори та шкільні заходи. За цілий рік навчання мати жодного разу не поцікавилась успішністю своєї дитини. З копії довідки № 9/4 від 02.01.2023 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , ніколи не проживала за адресою: [ADDRESS] Встановлено, що матір з дитиною не проживає, оскільки працює за кордоном, до 2021 року дитина проживала за адресою реєстрації матері - відповідачки, дитиною опікувалась бабуся, матір відповідачки, та з вересня 2021 року [PERSON] навчається у школі за місцем проживання позивача у справі - батька, з бабусею зі сторони батька, який також з 2016 року по кінець 2021 року систематично працював за кордоном. Звертаючись до суду із позовом сторона позивача стверджує, що матір самоусунулася від виконання своїх материнських обов`язків щодо сина, не цікавиться його здоров`ям, навчанням, вихованням. Разом з тим, в матеріалах справи наявний висновок Служби справах дітей Залозецької селищної ради, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , оскільки вона не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, зокрема: не забезпечує навіть найнеобхіднішого мінімального догляду, не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умови для отримання ним освіти. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України мати, батько (мати) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В той же час відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 Постанови роз`яснює, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Встановлено, що [PERSON] не проживає на час розгляду справи із дитиною, оскільки працює за кордоном, однак не заперечено стороною позивача, що відповідачка періодично спілкується із сином. Протягом навчання у початковій школі дитина проживала за адресою реєстрації матері, та залишається там зареєстрованим на час розгляду справи. В цей період дитину доглядала матір відповідачки, оскільки батьки дитини працювали за кордоном, як батько, так і матір. З наявної в матеріалах справи оцінки психолога школи, в якій навчається дитина сторін, проведеної після розмови із дитиною вбачається, що [PERSON] любить як батька так і матір, хоче проживати з батьком. Більш прихильно ставиться до батька, що є результатом твердої батьківської опори, яку хлопець відчув і відчуває протягом свого життя. Однак психологом також стверджено, що [PERSON] спілкується з мамою, хоч і рідко. Зокрема з вересня 2022 року по березень 2023 року мати телефонувала до сина не більше 10 разів. Відповідно до ч. 3 ст. 53 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до абз. 3 ч.2 ст.3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Наведене вище в нормативних актах, у судовому засіданні під час розгляду справи не встановлено ні з поданих сторонами документів, ні з конкретних пояснень сторін. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому факт роздільного проживання матері та дитини, які разом з тим зареєстровані за однією адресою, суд не вважає обставиною, яка може слугувати підставою для позбавлення батьківських прав матері. Відсутні також будь-які докази того, що на виконання вимог ст.ст.1-3, 9 Конвенції ООН «Про права дитини» державні органи вживали необхідних та достатніх заходів щодо надання необхідної допомоги сім`ї для догляду за дитиною та попереджали матір офіційно про необхідність зміни ставлення до дитини, та про наявність такої необхідності. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» зазначається «що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками та ухиляються від виховання та утримання спільної дитини сторін. Інших доказів, які б свідчили про свідоме, тривале чи постійне, безпідставне невиконання відповідачем материнських обов`язків, нехтування такими обов`язками, а відтак, давали б підставу для вжиття такого крайнього заходу впливу на матір як позбавлення батьківських прав позивачем суду не надано. Крім цього, відмовляючи в задоволенні позовних вимоги про позбавлення батьківських прав суд приймає до уваги Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Курочкін проти України» (заява №42276/08 від 20.05.2010 року) де зазначено, що втручання в сімейне життя повинно бути пропорційним до законної мети і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1, ст. 82 ЦПК України Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відтак, враховуючи вищезазначені обставини, суд дійшов висновку про відсутність достовірних та достатніх доказів в підтвердження обставин, що свідчили б про підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав, а тому у задоволені позовної вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , 2011 року народження, слід відмовити.

Outcome: dismissed