Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

У листопаді 2019 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, у якому просив стягнути з відповідача на користь підприємства заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 7417, 75 грн., інфляційну складову боргу у сумі 1495, 49 грн., три проценти річних у сумі 501, 77 грн., а всього 9415, 01 грн. Додатково просив покласти на відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 24.01.2022 №100 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва гуртожитку по [ADDRESS] » гуртожиток по [ADDRESS] закріплено за позивачем на праві повного господарського відання. Відповідно до розпорядження КМДА від 12.07.2002 №1380 «Про реконструкцію будинку [ADDRESS] » зі змінами та доповненнями КП «Спецжитлофонд» виступило замовником та інвестором реконструкції на [ADDRESS] з переобладнанням під житловий будинок з по квартирним заселенням. Згідно зі сертифікатом ДАБІ України серії ІУ №164143460253 виданого 11.12.2014 житловий будинок [ADDRESS] було введено в експлуатацію. Наказом департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 31.05.2017 «Про передачу на технічне обслуговування та експлуатацію житлових будинків» житловий будинок [ADDRESS] передано на технічне обслуговування та експлуатацію в КП «Житло-Сервіс». Позивач виконує функції з утримання будинків і прибудинкових територій, надання житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами житлових приміщень будинків за надані комунальні послуги. В установленому законом порядку, після проведення реконструкції будинку [ADDRESS] відповідно до Акту прийому-передачі квартири від 30.12.2014 №13/8-182 було передано [PERSON] . Між сторонами 19.03.2015 року укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №05/01-1112. Пунктом 2.1. Договору передбачено, що споживач зобов`язаний здійснювати розрахунок до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Отже, між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надав послугу з утримання будинку та прибудинкової території та житлово-комунальні послуги, а відповідач ними користується, жодних претензій, підтверджених доказами, щодо відсутності наданих послуг не було заявлено. Однак, відповідач в порушення умов договору не виконала свої обов`язки по своєчасному внесенню плати за користування житлом та комунальними послугами. За час проживання у квартирі [ADDRESS] за період з 01.01.2015 року по 30.06.2017 року у відповідача виникла заборгованість по квартирній платі та платі за комунальні послуги у розмірі 7417, 75 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом У зв`язку з виниклою у відповідача заборгованістю по оплаті житлово-комунальних послуг, позивач просить в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнути збитки від інфляції у сумі 1495, 49 грн. та 3% річних у сумі 501, 77 грн. за період з 01.08.2017 року по 01.11.2019 року. Оскільки відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 25.11.2019 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 10.12.2019 р., відкрито провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21.05.2020 року відповідач [PERSON] подала заперечення на позовну заяву, у яких у задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі. Вказала, що відповідач почала сплачувати заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з грудня 2016 року, відтак слід вважати, що 01.01.2015 по 30.11.2016 року позивач пропустив строк позовної давності визначений ст. 257 ЦК України. Крім того, право власності на об`єкт інвестування відповідачка оформила саме в грудні 2016 року, а поштова адреса йому присвоєна рішення Київської міської ради лише 27.10.2016 року розпорядженням №796. Оскільки договір між сторонами на житлово-комунальні послуги укладено 19.03.2015 року, безпідставним є нарахування заборгованості з 01.01.2015 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. За правилами ч. 1. ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Виходячи з цього, враховуючи наявний в матеріалах справи відзив відповідача, викладений у формі заперечень, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі на підставі наявних доказів. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що розпорядженням КМДА №100 від 24.01.2002 року прийнято до комунальної власності територіальної громади міста Києва гуртожиток на [ADDRESS] . Відповідно до розпорядження КМДА від 12.07.2002 №1380 «Про реконструкцію будинку [ADDRESS] » зі змінами та доповненнями КП «Спецжитлофонд» виступило замовником та інвестором реконструкції на [ADDRESS] з переобладнанням під житловий будинок. Згідно зі сертифікатом ДАБІ України серії ІУ №164143460253 виданого 11.12.2014 житловий будинок [ADDRESS] було введено в експлуатацію. Наказом департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 31.05.2017 «Про передачу на технічне обслуговування та експлуатацію житлових будинків» житловий будинок [ADDRESS] передано на технічне обслуговування та експлуатацію в КП «Житло-Сервіс». 30.12.2014 року за актом прийому-передачі квартири [ADDRESS] КП «Спецжитлофонд» передало [PERSON] 1 квартиру загальною площею 79, 00 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №74170905 від 28.11.2016 року [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 19.03.2015 року між позивачем та [PERSON] укладено договір №05/01-1112 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до п. 1.1 Договору предметом Договору є забезпечення позивачем як виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку [ADDRESS] , а відповідачем як споживачем своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 1.3 Договору тариф на послуги на дату укладення цього договору становить 3,66 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири. Споживач (власник або наймач житлового приміщення та повнолітні члени його сім`ї, що мешкають разом з ним, зобов`язані своєчасно та у повному обсязі вносить оплату за надані житлово-комунальні послуги згідно ст. 66-68 Житлового кодексу України, ст. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків». За приписами п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 2.1 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до п.3.2.1 Договору споживач зобов`язаний сплачувати послуги в установлений цим договором строк. Відповідно до п. 7.1. Договору він діє протягом одного року та може бути пролонгований. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором №05/01-1112 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 19.03.2015 року, у відповідача виникла заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у сумі 7417, 75 грн. за період з січня 2015 року по жовтень 2019 року, що підтверджено розрахунком заборгованості. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до розрахунку заборгованості встановлено, що починаючи з березня 2017 року відповідач сплачує за комунальні послуги. Заборгованість в розмірі 7417,75 утворилась за період з 01.01.2015 року по 01.01.2017 року. Відповідно до п. 2.4. Договору за несвоєчасне несення плати із споживача стягується пеня з урахуванням вимог чинного законодавства України. Відповідно до п.п. 3.2.5 Договору споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного внесення платежів сплачувати пеню у розмірі, визначеному відповідним чинним в Україні законодавством. Згідно з п. п. 4.1. 3. Договору споживач несе відповідальність за порушення визначених цим договором зобов`язань. За правилами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з виниклою у відповідача заборгованістю по оплаті житлово-комунальних послуг, позивач в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахував з суми 7417, 75 грн. збитки від інфляції у сумі 1495,49 грн. та 3% річних у сумі 501, 77 грн. за період з 01.08.2017 року по 01.11.2019 року. Вирішуючи заяву відповідачки [PERSON] про застосування строків позовної давності суд виходить з наступного. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Враховуючи загальний порядок обрахування строку позовної давності, останній має обраховуватись за строковими платежами з листопада 2016 року. Відповідно до відмітки на позовній заяві КП «Спецжитлофонд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] 25.11.2019 року, тобто з порушення трирічного строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки позивачем з липня 2017 року припинено нарахування відповідачу платежів за житлово-комунальні послуги, а строк за позовними вимогами, які виникли до листопада 2016 року підприємством пропущено, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги у сумі 6782,59 грн. у зв`язку з пропуском строку позовної давності. При цьому, згідно розрахунку заборгованості, [PERSON] у період з листопада 2016 року по липень 2017 року позивач нараховував до сплати за житлово-комунальні послуги по 317,58 грн., що сукупно становить 2858,22 грн. За період з березня по липень 2017 року відповідач сплатила за надані комунальні послуги 2223,06 грн., чим визнала заборгованість за січень та лютий 2017 року. Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов`язань зі сплати комунальних платежів в межах строків позовної давності, за відповідачкою обліковується заборгованість за листопад - грудень 2016 року у розмірі 635,16 грн. (2858,22 грн. - 2223,06 грн.), яка підлягає стягненню на користь позивача. За правилами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За правилами ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Враховуючи, що здійснюючи розрахунок відповідальності за ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач не врахував, що за змістом указаної статті 3% річних та індекс інфляції визначаються від простроченої суми за весь час прострочення, тобто за кожним періодичним платежем окремо, а не по наростаючій сумі загальної заборгованості, а також застосування судом строків позовної давності до основної вимог, суд самостійно здійснює розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за ст. 625 ЦК України: щодо 3% річних: з 01/11/2016 до 31/12/2016 = 317,58 x 3 % x 61 : 366 : 100 = 1,59 грн. з 01/01/2017 до 01/11/2019 = 317,58 x 3 % x 1035 : 365 : 100 = 27,05 грн. з 01/12/2016 до 31/12/2016 = 317,58 x 3 % x 31 : 366 : 100 = 0,81 грн. з 01/01/2017 до 01/11/2019 = 317,58 x 3 % x 1035 : 365 : 100 = 27,05 грн. Отже, 3% річних за заборгованістю відповідача складають 56,50 грн. та підлягають стягненню з відповідача. Щодо інфляційних втрат: 317,58 x 1.33501082 - 317,58 = 106,39 грн. 317,58 x 1.31140552 - 317,58 = 98,77 грн. Отже, інфляційні втрати за заборгованістю відповідача складають 205,16 грн. та підлягають стягненню з відповідача. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановивши, що відповідачем не надано доказів на спростування наявної заборгованості за спожиті комунальні послуги, або ж доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості за період з листопада по грудень 2016 року, а також інфляційних витрат та 3% річних, обґрунтованими, а розрахунки доведеними позивачем, та приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 896,82 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 183,00 грн.

Outcome: partial