Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28.02.2009 вона уклала шлюб з відповідачем, що був зареєстрований виконавчим комітетом Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області. Від цього шлюбу вони з відповідачем мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу вказує різні характери та погляди на сімейне життя, внаслідок чого у них зникла взаємоповага та почуття одне до одного, шлюб став носити формальний характер. З кінця 2019 року сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинено. Протягом тривалого часу спільний сімейний бюджет сторонами не ведеться, спору щодо спільного майна подружжя на даний час немає. Позивачка зазначає, що збереження сім`ї є неможливим та суперечить її інтересам. Посилаючись на викладені обставини, [PERSON] просить суд розірвати зареєстрований шлюб з відповідачем, після розірвання шлюбу малолітніх дітей залишити проживати разом із нею. 15.03.2023 суд постановив ухвалу, якою прийняв указану позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначив судове засідання на 06.04.2023 (а.с.25, 26). В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належно. 27.03.2023 [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити (а.с.38). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно і завчасно згідно вимог чинного законодавства: в матеріалах справи міститься зворотне повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення [PERSON] особисто, крім того судова повістка про виклик відповідача до суду на 06.04.2023 була доставлена в додаток «Viber» по номеру його мобільного телефону (а.с. 27, 29, 31, 40-42). Отже, відповідач [PERSON] повідомлений про розгляд справи належно і завчасно згідно вимог статті 128 ЦПК України. Жодних заяв чи клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву [PERSON] відповідач не подав, причини своєї неявки суду не повідомив. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належно повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, причини своєї неявки в судове засідання суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, водночас, позивачка не висловлювала заперечень щодо заочного вирішення справи, - є всі передбачені законом підстави для проведення заочного розгляду цієї справи. Ухвалою суду від 06.04.2023, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Зі змісту положень статті 281 ЦПК України вбачається, що заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши позовну заяву, перевіривши викладені у ній обставини, дослідивши надані докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та визначено зміст спірних правовідносин. Суд установив, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 28 лютого 2009 року у виконавчому комітеті Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області, актовий запис № 02, що вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9). Від цього шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.10, 11). Місце проживання дітей зареєстроване за однією адресою з обома батьками - сторонами у справі [PERSON] та [PERSON] у [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №375 від 13.03.2023 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с.12). Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, що визначено положеннями ст. 24 СК України. За змістом ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя. За вимогами ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторони не виявили бажання примиритись. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З матеріалів справи та заяв сторін суд установив, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що спільне життя сторін не склалось та припинене. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами слід припинити шляхом його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків буде проживати малолітня дитина, суд вирішує питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Оскільки матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, відповідач не висловлював заперечень щодо залишення малолітніх дітей з матір`ю, - суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживати разом із матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 161 СК України суд роз`яснює, що за наявності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати малолітні діти, - даний спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 /провадження № 61-14859св19/. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із наступного. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України при повному задоволенні позову з відповідача [PERSON] на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, сплата якого документально підтверджена (а.с.1). Враховуючи наведене та

Outcome: approved