Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій вказав, що рішенням Гвіздецької селищної ради № 153-ХХ/08 від 16 липня 2008 року йому передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1430 га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,3936 га. Дані земельні ділянки межують одна з одною та розташовані в [ADDRESS] . Рішенням Гвіздецької селищної ради від 31 грудня 2004 року передано у власність відповідачу [PERSON] земельні ділянки площею 0,4310 га в тому числі по ділянках: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд 0,1388 га; для ведення особистого селянського господарства площею 0,2922 га. Зазначає, що їхні земельні ділянки межують між собою, проте на даний час межові знаки знищені. Під час будівництва огорожі він відступив від встановленої межі в глибину своєї земельної ділянки із метою влаштування рову для стоку дощових вод. Весною 2017 року Комаришин перекопав зазначений рів та влаштував вздовж огорожі, впритул до неї, металеву конструкцію, яка складається з металевих стовпів та листів металу. Через це стічні дощові води, а також вода від танення снігу збираються на подвір`ї, внаслідок чого псується огорожа, вимивається земельний покрив, виникають незручності у користуванні подвір`ям, він не має доступу до фундаменту огорожі. Враховуючи викладене, просить суд зобов`язати Комаришина усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення металевої конструкції, яка складається з металевих стовпів та листів металу, а також зобов`язати його сприяти відновленню межових знаків між спірними земельними ділянками. 30 липня 2019 року, [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій вказав, що рішенням Гвіздецької селищної ради від 31 грудня 2004 року йому у власність передано земельні ділянки площею 0,4310 га. Огорожа між земельними ділянками зведена тридцять років том та фактично розмежовує спірні земельні ділянки сторін спору, що підтверджується актом обстеження, встановлення межових знаків та погодження меж від 28 червня 2008 року. Земельна ділянка площею 0,2922 га, цільове призначення якої ведення особистого селянського господарства, розташована в [ADDRESS] є його власністю, а отже встановлена ним огорожа знаходиться на його земельній ділянці та твердження Матули про самоправність його дій є безпідставними. Крім того, в січні 2019 року він звернувся в міськрайонне управління у Коломийському районі та м. Коломиї Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області із заявами про реєстрацію земельних ділянок, проте отримав відмову у внесенні відомостей. Причиною такої відмови зазначено перетин земельних ділянок із ділянкою з кадастровим номером 2623255200:01:002:0152 та ділянкою із кадастровим номером 2623255200:0:002:0153, що належать [PERSON] . Оскільки, приватизація земельних ділянок була здійснена ним у 2005 році, а [PERSON] у 2008 році, то відповідне рішення Гвіздецької селищної ради та видані на підставі даного рішення державні акти на право власності на земельні ділянки Матули підлягають до скасування. На зустрічну позовну заяву представником Матули адвокатом Паламарчук Оленою Анатоліївною було подано відзив, у якому вона щодо задоволення зустрічного позову заперечила та вказала на безпідставність заявлених позовних вимог та відсутність доказів, що підтверджують порушення Гвіздецькою селищною радою норм закону під час ухвалення рішень про надання Матулі, у власність спірних земельних ділянок. У відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву Комаришин, зазначив про відхилення заперечень, посилається на те, що під час польових замірів земельних ділянок, що належать йому на праві власності, встановлено відповідність їх промірів та конфігурації параметрам, наведеним у державних актах на право власності на землю серія ІФ № 036530, серія ІФ № 036531. Також вказує на те, що підставою для скасування рішення ХХ сесії п`ятого демократичного скликання Гвіздецької селищної ради № 153-ХХ/08 від 16.07.2008 року про надання Матулі у власність земельних ділянок є наявність накладання даних земельних ділянок на його земельні ділянки. Від третьої особи Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області надійшло письмове пояснення із одночасним клопотанням про розгляд справи без участі уповноваженого представника Головного управління. Представник Гвіздецької селищної ради в судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналогічні положення містяться у частині першій статті 4 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 96 ЗК України передбачено, що землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватись правил добросусідства, тощо. Судом встановлено, що Рішенням ХХ сесії 4 демократичного скликання Гвіздецької селищної ради від 16 листопада 2004 року [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку, яка розташована в [ADDRESS] (а.с. 97). На підставі даного рішення Івано-Франківською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» виготовлено технічний звіт по проведенню земельно-кадастрової інвентаризації земельних ділянок громадянину Комаришину в селищі Гвіздець площею 0,4310 га для обслуговування жилого будинку і господарських споруд та ведення особистого селянського господарства (а.с. 93-94). Рішенням ХХІІІ сесії четвертого демократичного скликання Гвіздецької селищної ради від 31 грудня 2004 року затверджено технічну документацію на виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки у власність гр. [PERSON] на площу 0,4310 га в [ADDRESS] , та передано йому у власність земельні ділянки площею 0,4310 га в тому числі по ділянках: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд 0,1388 га в тому числі двору 0,0746 га, під будівлями 0,0268 га, саду 0,0374 га; для ведення особистого селянського господарства площею 0,2922 га в т.ч. саду 0,1564 га, ріллі 0,1358 га (а.с. 98). На підставі вказаного рішення Комаришину видано Державний акт про право власності на земельну ділянку серія ІФ № 036530 від 21 лютого 2005 року для будівництва обслуговування жилого будинку та господарських будівель площею 0,1388 га, кадастровий номер 2623255200:01:002:0060 та Державний акт про право власності на земельну ділянку серія ІФ № 036531 від 21 лютого 2005 року для ведення особистого селянського господарства площею 0,2922 га, кадастровий номер 2623255200:01:002:0061 (а.с. 85, 86). Відповідно до акту без дати між суміжними землекористувачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] погоджено межі земельних ділянок, що проходять умовно по землі та огорожі, встановлені межові знаки, що передані на збереження [PERSON] (а.с. 101). Станом на час передачі [PERSON] у власність спірних земельних ділянок площі ділянок відповідали вказаним у рішенні Гвіздецької селищної ради № 153-ХХ/08 від 16 липня 008 року, межові знаки встановлені, зауважень щодо меж від суміжних землекористувачів не надходило. Рішенням ХХ сесії п`ятого демократичного скликання Гвіздецької селищної ради № 153-ХХ/08 від 16 липня 2008 року затверджено технічну документацію на виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку Матулі загальною площею 0,5366 га в [ADDRESS] , передано йому у власність вказану земельну ділянку площею 0,5366 га в тому числі: для будівництва та обслуговування жилого будинку 0,1430 га, в т.ч. саду 0,0163 га, під будівлями 0,0281 га, двору 0,0986 га, та для ведення особистого селянського господарства 0,3936 га, в т.ч. рілля 0,1152 га, саду 0,2784 га (том 1 а.с. 11). На підставі даного рішення селищної ради 08 грудня 2008 року Матулі видано: - Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 025053 від 08 грудня 2008 року для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1430 га, кадастровий номер 2623255200:01:002:0152; - Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 025052 від 08 грудня 2008 року для ведення особистого селянського господарства площею 0,3936 га. кадастровий номер 2623255200:01:002:0153 (том 1 а.с. 27, 29). Відповідно до акту від 28 червня 2008 року між суміжними землекористувачами [PERSON] , [PERSON] [PERSON] та [PERSON] погоджено межі земельних ділянок, що проходять умовно по землі та по огорожі, встановлені межові знаки, що передані на збереження [PERSON] (том 1 а.с. 15). Станом на час передачі у власність спірних земельних ділянок, площі ділянок відповідали розмірам вказаним у рішенні Гвіздецької селищної ради № 153-ХХ/08 від 16.07.2008 року, межові знаки встановлені, зауважень щодо меж від суміжних землекористувачів не надходило. Як видно з матеріалів справи, земельні ділянки з кадастровими номерами 2623255200:01:002:0152 та 2623255200:01:002:0153, що належать [PERSON] межують із земельною ділянкою з кадастровим номером 2623255200:01:002:00061, що належить [PERSON] . Навесні 2017 року останній встановив вздовж огорожі, впритул до бетонного фундаменту, що належить [PERSON] , металеву зварну конструкцію, яка складається із металевих стовпчиків та металевих листів. Внаслідок встановлення даної конструкції доступ до огорожі є обмеженим. Межові знаки, що були встановлені під час визначення меж земельних ділянок станом на 2017 рік відсутні. Зазначені обставини підтверджуються показаннями сторін спору, фото та відеозаписами, що були оглянуті судом. У зв`язку із виникненням між сторонами справи спору щодо меж земельних ділянок та порядку землекористування, на підставі заяви Матули комісією у складі голови селищної ради Ясуника В. С., інженера геодезиста [PERSON] в присутності [PERSON] , [PERSON] було проведено відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка знаходиться на території [ADDRESS] . Як зазначено в Акті від 25 травня 2017 року Комаришин від підпису відмовився, оскільки з встановленою межею не згідний (том 1 а.с. 54). Відповідно до листа Гвіздецької селищної ради № 163/02-24 від 24 травня 2017 року Матулі рекомендовано звернутись до проектної організації для встановлення меж в натурі. Листом Коломийської районної державної адміністрації № М-925/ГЛ-У від 25.05.2017 р. рекомендовано [PERSON] спільними зусиллями із [PERSON] організувати роботи щодо водовідводу між сусідніми земельними ділянками. Листом Гвіздецької селищної ради № 166/02-24 від 24 травня 2017 року рекомендовано Комаришину та Матулі спільними зусиллями зробити водовідведення від вулиці Стефаника між суміжними господарствами (том 1 а.с. 92). Актом від 01 червня 2017 встановлено, що фактична площа приватизованої Комаришиним земельної ділянки відповідає площі, яка зазначена в Державному акті на право власності на земельну ділянку серія ІФ № 036531, а саме: 0,2922 га (том 1 а.с. 159). В подальшому, на підставі заяви Матули, ТОВ «Західзем» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) загальною площею 0,5366 га: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1430 га та ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,3936 га в [ADDRESS] (том 1 а.с. 22-50). Відповідно до Акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 18 вересня 2018 року межі земельної ділянки кадастровий номер 2623255200:01:002:0152 площею 0,1430 га закріплені межовими знаками у кількості 7 шт., знаки передані на зберігання Матулі, суміжний землекористувач Комаришин від підпису відмовився (том 1 а.с.37). Відповідно до Акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 18 вересня 2018 року межі земельної ділянки кадастровий номер 2623255200:01:002:0153 площею 0,3936 га закріплені межовими знаками у кількості 10 шт., знаки передані на зберігання [PERSON] , суміжний землекористувач Комаришин від підпису відмовився (том 1 а.с. 39). На підставі нотаріально посвідчених приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцко П. П. заяв, від 14 вересня 2018 р. (реєстр № 2575 та реєстр № 2577) про внесення в Держаний земельний кадастр зміни на земельні ділянки кадастровий № 2623255200010020152 та кадастровий номер 2623255200010020153 було внесено відповідну інформацію щодо площі, конфігурації та меж земельних ділянок до Державного земельного кадастру. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2604088282018 від 05 листопада 2018 року земельна ділянка кадастровий номер 2623255200:01:002:0152, що розташована в [ADDRESS] , площею 0,1430 га належить на праві власності [PERSON] (том 1 а.с42). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2604088352018 від 05 листопада 2018 року земельна ділянка кадастровий номер 2623255200:01:002:0153, що розташована в [ADDRESS] , площею 0,3936 га належить на праві власності [PERSON] (том 1 а.с. 47). Площі спірних земельних ділянок Матули після проведення встановлення (відновлення) меж та внесення відомостей до Державного земельного кадастру не змінились та відповідають площам, вказаним у рішенні Гвіздецької селищної ради № 153-ХХ/08 від 16 липня 2008 року. Листом Гвіздецької селищної ради № 74/02-24 від 22 березня 2019 р. селищний голова [PERSON] підтвердив те, що був присутній при встановленні межі земельних ділянок та те, що дерев`яні «колишки» знаходяться приблизно на відстані до 2 м з однієї сторони та 3,5 м з другої сторони від огорожі [PERSON] (том 1 а.с. 136). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка директор ТОВ «Західзем» [PERSON] вказав, що за заявою Матули працівниками ТОВ «Західзем» було проведено геодезичні роботи із встановлення меж земельних ділянок по [ADDRESS] . Під час проведення робіт було виявлено технічні помилки у визначенні координат розташування спірних земельних ділянок, що призвело до зміщення ділянок на Публічній кадастровій карті при проведенні попередніх геодезичних замірів даних ділянок у 2008 році. Після проведення вимірювальних робіт та здійснення накладання меж земельних ділянок на Публічну кадастрову карту було проведено внесення відповідних відомостей до Держаного земельного кадастру. Свідок підтвердив, що встановлена (відновлена) межа між спірними земельними ділянками сторін спору проходить не по існуючий огорожі, а на відстані від неї орієнтовно 1,5 - 2 м. 22 січня 2019 року Комаришин звернувся до міськрайонного управління у Коломийському районі та м. Коломиї Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 2623255200:01:002:0061 площею 0,2922 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с. 87). Рішенням управління № РВ-2600492152019 від 30 січня 2019 р. Комаришинувідмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру. Причина відмови : перетин ділянок з ділянкою 2623255200:01:002:0152 (площа співпадає на 3,988%), ділянкою 2623255200:01:002:0153 (площа співпадає на 2,8186%), ділянкою 2623255200:01:002:0126 (площа співпадає на 2,009%) (том 1 а.с. 88). Земельні ділянки кадастрові номери 2623255200:01:002:0152 та 2623255200:01:002:0153 належать [PERSON] . Відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 26 вересня 2022 року земельна ділянка кадастровий номер 2623255200:01:002:0126 належить на праві власності [PERSON] (том 2 а.с. 206). В судовому засіданні судом було оглянуто фототаблиці, додані сторонами до матеріалів справи та відеозаписи: долучений [PERSON] , де записані події, що відбувались під час виходу на місце земельної комісії для встановлення спірної межі між земельними ділянками Матули та [PERSON] ; долучений [PERSON] із записом подій щодо встановлення металевої конструкції вздовж огорожі Матули та щодо наслідків потрапляння дощових вод на земельну ділянку [PERSON] . З наданих фото та відеодоказів вбачається, що [PERSON] дійсно встановлено загороджувальну конструкцію вздовж та впритул до огорожі, що належить [PERSON] . Зазначена конструкція складається із металевих стовпчиків, до яких шляхом зварювання приєднані металеві листи, що разом складає суцільну металеву стаціонарну конструкцію, яка розташована впритул до фундаменту огорожі Матули по усій її довжині. Під час дощів стічні води збираються на території домогосподарств як Матули, так і [PERSON] . Згідно висновку експерта № 821 від 18 жовтня 2019 року судової земельно-технічної експертизи: фактична площа земельної ділянки на місцевості, якою користується [PERSON] складає 0,1430 га, і відповідає площі зазначеній у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 025053 від 08 грудня 2008 року з кадастровим номером 2623255200010020152 за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка складає 0,1430 га, однак не відповідає лінійним промірам фактичного користування земельної ділянки, лінійним промірам зазначеним в Державному акті на право власності; фактична площа земельної ділянки на місцевості, якою користується [PERSON] складає 0,3746 га, і не відповідає площі зазначеній у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 025052 від 08 грудня 2008 року з кадастровим номером 2623255200010020152 за цільовим призначенням для ведення селянського господарства, яка складає 0,3936, а також не відповідає лінійним промірам фактичного користування земельної ділянки, лінійним промірам зазначеним в Державному акті на право власності; фактична площа земельної ділянки на місцевості, якою користується [PERSON] складає 0,1386 га, практично відповідає площі зазначеній у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 036530 від 21 лютого 2005 року з кадастровим номером 2623255200010020060 за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка складає 0,1388 га, однак не відповідає лінійним промірам фактичного користування земельної ділянки, лінійним промірам зазначеним в Державному акті на право власності; фактична площа земельної ділянки на місцевості, якою користується [PERSON] складає 0,2923 га, практично відповідає площі зазначеній у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 036531 від 21 лютого 2005 року з кадастровим номером 2623255200010020061 за цільовим призначенням для ведення селянського господарства, яка складає 0,2922 га, однак не відповідає лінійним промірам фактичного користування земельної ділянки, лінійним промірам зазначеним в Державному акті на право власності; перетину вказаних земельних ділянок, якими користуються [PERSON] та [PERSON] не існує (том 1 а.с. 185-200). Допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] , вказала, що під час проведення експертизи не було враховано проведене у 2018 році [PERSON] відновлення меж досліджуваних земельних ділянок, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж в натурі (на місцевості) та Витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2604088282018 та № 2604088352018 від 05 истопада 2018 року не досліджувались. Згідно висновку № 279 додаткової судової земельно-технічної експертизи, вказано, що земельні ділянки Матули, які належать йому на праві власності згідно Витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки: № НВ-2604088282018; № НВ-260408835522018 від 05 листопада 2018 року з кадастровими номерами: 2623255200:01:002:0152 площею 0,1430 га; 2623255200:01:002:0153 площею 0,3936 га зміщені та накладаються на земельну ділянку Комаришина по межі Г-Д (том 2 а.с. 143-151). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про державний земельний кадастр», відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до норм та правил, технічних регламентів. Згідно абзацу 3 пункту 4 розділу 7 Закону України «Про державний земельний кадастр» у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; такі зміни можуть бути внесені тільки за згодою власника земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до п. 4.1. «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої Наказом Держкомзему від 18 травня 2010 N 376 (що діяла станом на час відновлення Матулою меж належних йому земельних ділянок, тобто 2018 рік -далі Інструкція): відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Згідно п. 4.2. Інструкції власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Пункт 4.3. Інструкції: відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Матула у 2018 році скористався своїм правом на відновлення в натурі меж належних йому земельних ділянок, оскільки межові знаки між спірними ділянками станом на 2017 рік були відсутні. На підставі його заяви ТОВ «Західзем» було виготовлено Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок № 2623255200:01:002:0152 та № 2623255200:01:002:0153 та внесено відповідні відомості до Державного земельного кадастру (Витяги № НВ-2604088282018 та № НВ-2604088352018 від 05 листопада 2018 року). Питання щодо відновлення меж суміжних земельних ділянок неодноразово було предметом звернення обидвох сторін спору до органів місцевого самоврядування. Однак, ні за сприяння земельної комісії Гвіздецької селищної ради, ні в добровільному порядку дане питання вирішено не було. Комаришин відмовляється в добровільному порядку сприяти встановленню твердих меж спірних земельних ділянок та відновленню межових знаків, від підписання Актів прийомки-передачі межових знаків також відмовляється. Відповідно до ч. 3 ст. 106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду. В поданій зустрічній позовній заяві Комаришин оспорює правомірність набуття [PERSON] у власність спірних земельних ділянок. Відповідно до статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і Законів України. Статтею 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства тощо. Згідно із ст. 76 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування несуть відповідальність, яка настає за умови порушення ними Конституції чи законів України. Згідно ч. 10 ст. 59 Закону рішення органів місцевого самоврядування можуть бути визнані незаконними в судовому порядку з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України або прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного Кодексу України (в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 118 Земельного Кодексу України (в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Згідно ч.ч. 8-10 ст. 118 Земельного Кодексу України (в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Згідно ч. 1 ст. 125 Земельного Кодексу України (в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 126 Земельного Кодексу України (в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Отже, положеннями Земельного Кодексу України (в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) передбачено порядок отримання громадянином у власність земельних ділянок, порушення якого є підставами до скасування правовстановлюючого документу (Державного акту) про право власності на земельну ділянку. Як встановлено в судовому засіданні, під час передачі в 2008 році Гвіздецькою селищною радою спірних земельних ділянок у приватну власність Матулі, дотримано вимог Земельного Кодексу України, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, а саме: -розроблено Технічну документацію на виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку, отримано висновки щодо погодження даної документації; -актом від 28 червня 2008 року встановлено та погоджено межі земельних ділянок, в тому числі і за підписом [PERSON] ; -зазначена документація була затверджена відповідним рішенням Гвіздецької селищної ради № 16 липня 2008 року за № 153-ХХ/08 та передано спірні земельні ділянки у власність із визначенням площ та цільового призначення (використання) земельних ділянок; -на підставі рішення від 16 липня 2008 року видано Державні акти про право власності на спірні земельні ділянки із відповідним визначенням площ, конфігурацій, цільового призначення (використання) земельних ділянок, підстав видачі актів та всіх обов`язкових реквізитів даного правовстановлюючого документу. Державні акти зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю із присвоєнням відповідних реєстраційних номерів. Як вбачається із положень ст. 13 ЦК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Позивачем за зустрічним позовом не доведено, а судом в ході розгляду справи не встановлено порушень Гвіздецькою селищною радою вимог відповідних нормативно-правових актів щодо підстав, умов та порядку надання Матулі у власність спірних земельних ділянок, що могли б слугувати підставою для визнання недійсними та скасування оскаржуваних рішення від 16 липня 2008 року та Державних актів від 08 грудня 2008 року. Посилання позивача за зустрічним позовом на існування накладання спірних земельних ділянок, як на підставу визнання недійсними оспорюваних рішення Гвіздецької селищної ради та Державних актів на право власності на земельні ділянки, судом відхиляються виходячи з наступного. Так, [PERSON] в 2018 році було проведено відновлення меж належних йому спірних земельних ділянок. За результатами геодезичних робіт працівниками ТОВ «Західзем» було виявлено технічні помилки у системі координат геодезичних прив`язок кутів повороту меж земельних ділянок. Зазначені помилки в ході геодезичних та вимірювальних робіт було виправлено, координати точок кутів повороту зовнішніх меж обчислено в системі координат 1963 року, складено кадастрові плани меж землекористування із зазначенням суміжних землекористувачів та довжин ліній, площ землекористування і периметру меж. Зазначені виправлення та зміни відображені у Технічній документації ТОВ «Західзем» за 2018 рік. При цьому площі спірних земельних ділянок після відновлення меж в натурі на місцевості залишились відповідними до площ, що були передані Матулі у власність на підставі рішення Гвіздецької селищної ради від 16 липня 2008 року та такими, що вказані у правовстановлюючих документах Державних актах на право власності на земельні ділянки. Крім того, причиною відмови Комаришину у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру є накладання меж належної йому земельної ділянки на земельні ділянки, що належать Матулі, та земельну ділянку, що належить [PERSON] , що не є учасником даної справи. За таких обставин суд приходить до переконання, що накладання земельних ділянок на межі між ділянками Матули та [PERSON] не є результатом порушень допущених Гвіздецькою селищною радою або [PERSON] під час надання йому у власність спірних ділянок, що могли б бути підставами для скасування оскаржуваних рішення та актів. Щодо стосується вимоги про скасування відомостей щодо земельних ділянок в Державному земельному кадастрі, суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухоме майно, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За положеннями ст. 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п.1 г ч.1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Отже, вимога про скасування внесених відомостей (у формулюванні, що викладене в зустрічній позовній заяві) є похідною й залежать від законності рішення відповідного органу, на підставі якого вона здійснюється. Оскільки суд прийшов до переконання про безпідставність вимоги про визнання недійсними та скасування рішення Гвіздецької селищної ради та Державних актів на право власності на земельні ділянки, то і безпідставною є похідна вимога про скасування внесених відомостей. Статтею 141\~ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, то з відповідача підлягає стягненню вказані витрати на правову допомогу та сплачений судовий збір. На підставі наведеного та ст. 182 ЦК України, ст. 106, 118, 116, 125, 126 Земельного Кодексу\~України, ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст. 11 Закону України «Про державний земельний кадастр», ст.ст. 2, 59, 60, 76 "Про місцеве самоврядування в Україні",

Outcome: approved