Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить: -визнати дії [PERSON] незаконними та протиправними щодо позбавлення [PERSON] , майна; -повернути [PERSON] з незаконного володіння: шафу-купе 1 од., ліжко- диван 1 од.; телевізор «Honda» 1 од.; люстри з кімнат; світильники з коридорів; кухні; балконні світильники та світильники з ванної кімнати; стіл кухонний розкладний 1 од.; стільці - 4 шт; варильна поверхня 1 од.; холодильник «MORA» 1 од.; духову шафу «Горение» 1 од.; пральну машину «Аристон» 1 од.; бойлер 80 літрів «Горение» 1 од.; мікрохвильову пічку 1од.; утюг 1 од.; масляний радіатор «DELFA» 1 од.; сушарку для білизни 1 од.; комплект меблі кухня з навісними шафами; м`ясорубку 1 од.; каструлі; сковорідки 2 штуки, посуд кухонний; тарілки; ножі; вилки; ложки; особисті речі; чоботи осінні; пуховик; ковдра; подушки; постільна білизна; покривало 2 од.; -стягнути з [PERSON] 100 000,00гррн. моральної шкоди. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.03.2023 в задоволенні позову відмовлено. 04.04.2023 до Дзержинського районного суду м. Харкова від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 040,00грн. Заяву обґрунтовує укладенням між Адвокатським об`єднанням «Хоміч, Токарєв та партнери» та [PERSON] договору про надання правової допомоги, пунктом 1.5 якого сторони погодили, що розмір гонорару за надану в межах договору правову допомогу визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною договору. Також вказує, що у відзиві на позовну заяву заявлений попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат, який відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Додатковою угодою №1 від 03.04.2023 до договору про надання правової допомоги №132 від 19.11.2021 сторони погодили фіксований гонорар в розмірі 6 040,00грн. В судовому засіданні представник відповідача заяву підтримав та просив задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував з підстав того, що позивач звільнена від сплати судових витрат. Зазначив, що відповідно до приписів ч.7 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Також зазначив, що на його думку позивач звільнена від сплати судових витрат на підставі Закону України «Про судовий збір», яким поняття «судові витрати» ототожнюється з поняттям «судовий збір». Також зазначив, що представником відповідача всупереч ч.8 ст.141 ЦПК України не зроблено заяву про подання доказів сплати відповідачем судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення. В судовому засідання представника позивача заяву про ухвалення додаткового рішення підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечила з підстав, викладених вище. Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов наступних висновків. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги, представником відповідача суду надано: договір про надання правової допомоги №132 від 19.11.2021; додаткову угоду №1 від 03.04.2021; акт виконаних робіт за лютий 2023 на суму 1 000,00грн.; платіжна інструкція №@2PL171795 на суму 1 000,00грн. з призначенням платежу «Оплата згідно договору №132 від 19.11.21»; акт виконаних робіт від 03.04.2023 за березень 2023 на суму 6 240,00грн.; платіжна інструкція №@2PL177819 на суму 6 240,00грн. з призначенням платежу «Оплата згідно договору №132 від 19.11.21». Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважає за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення. З огляду на викладене та враховуючи відсутність заперечень з боку представника позивача щодо суми та обґрунтованості розміру правничої допомоги, суд не вбачає підстав для її зменшення. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, суд вважає можливим стягнути з позивача на користь відповідача 6 040,00грн. на відшкодування витрати на професійну правничу допомогу. Щодо заперечень представника позивача стосовно того, що позивач звільнена від сплати судових витрат. Відповідно до положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1). Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч.2). Частиною 3 ст.133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (ч.2 ст.141 ЦПК України). Відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що позивач є інвалідом другої групи, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Тож позивач як особа з інвалідністю ІІ групи звільняється виключно від сплати судового збору, а не від компенсації витрат відповідачу, пов`язаних з розглядом справи. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 712/15541/18. Щодо інших заперечень представника позивача. Як вбачається з відзиву на позову заяву, поданого представником [PERSON] - адвокатом Хомічем А.А., орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу зазначений у розмірі 3 000,00грн. Також зазначено, що остаточний розрахунок витрат на правову допомогу відповідач надасть в процесі розгляду справи, але не пізніше 5 днів від дня винесення рішення суду. Таким чином, спростовується твердження представника позивача про те, що представником відповідача всупереч ч.8 ст.141 ЦПК України не зроблено заяву про подання доказів сплати відповідачем судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved