Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON] , доньки [PERSON] та дружини [PERSON] . Позов мотивований тим, що тим, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2019 року з нього стягнуто аліменти на користь\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05 березня 2019 року і до повноліття дитини. Після розірвання шлюбу із [PERSON] позивач уклав шлюб з [PERSON] і від цього шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . Відповідно після винесення рішення до моменту звернення із даним позовом до суду в нього значно змінився сімейний стан, а відповідно і матеріальний. Позивач стверджує, що в зв`язку з різними поглядами на сімейне життя він не проживає разом з відповідкою [PERSON] , що стало підставою для її звернення до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання сина та на її утримання. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 жовтня 2021 року з позивача на користь відповідачки [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 серпня 2021 року і до повноліття дитини. Крім того, з позивача стягнуто на користь відповідачки [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16 серпня 2021 року і до досягнення сином 3-х річного віку. Вказав суду на те, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 червня 2022 року йому було відмовлено в позові про зменшення розміру лімітів, обґрунтовано рішення тим, що він не надав доказів, щодо працевлаштування та отримання заробітку з якого можна було б зробити висновок про надмірний розмір стягуваних аліментів. Посилаючись на те, що на сьогоднішній день він не в змозі сплачувати визначений судом розмір аліментів, позивач просив зменшити їх розмір і вважає, що було б справедливим зменшити аліменти до 16,6% всіх видів його заробітку на кожну дитину та на дружину, але не менше 1/2 частини прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку та 1/2 частини прожиткового мінімуму на працездатну особу. Ухвалою від 29 липня 2022 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. У судове засідання сторони не з`явились. У поданій до суду заяві представник позивача, адвокат Примак В.А. просив розглядати справу за його відсутності та за відсутності позивача, наполягав на задоволенні позову. Відповідачка [PERSON] причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов у встановлений судом строк до суду не подала, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась шляхом направлення судової повістки та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідачка [PERSON] направила до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позов визнала у повному обсязі. Ухвалою від 17 квітня 2023 року суд відмовив у прийнятті визнання позову відповідачкою [PERSON] . За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін, приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, з огляду на наступне. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.1,2, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 березня 2007 року. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 жовтня 2018 року цей шлюб було розірвано (а.с.16). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01 серпня 207 року позивач [PERSON] та відповідачака [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2019 року по справі №703/864/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05 березня 2019 року і до повноліття дитини (а.с.14). 01 червня 2019 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). [INFO] у них народився син [PERSON] , підтвердженням чого є копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 січня 2021 року (а.с. 8). Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 жовтня 2021 року по справі № 703/2651/21 стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто, з 16 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття [INFO] . Крім того, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 16 серпня 2021 року, і до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, тобто, до [INFO] (а.с. 21-23). За змістом ч.4,5, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вказані вище обставини не заперечувались учасниками справи. Позивач зазначає, що після винесення Смілянським міськрайонним судом 19 жовтня 2021 року рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] та на утримання дружини [PERSON] в нього змінився майновий стан, оскільки із заробітної плати в нього стягується 75 % його заробітку та через це він не має змоги жити, адже залишок коштів складає менше ніж встановлена законодавчо мінімальна заробітна плата. В поданому суду позові позивач просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі: рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ № 703/864/19 від 14 травня 2019 року яким він зобов`язаний сплачувати на користь\~\~\~ [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно до 16%,6 з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 частини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області № 703/2651/21 від 19 жовтня 2021 року яким він зобов`язаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, та на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до 16,6% з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 частини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не менше 1/2 частини від прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Як на підставу для звернення до суду із даним позовом, позивач в позовній заяві зазначає, що станом на час звернення із позовом до суду в нього суттєво погіршився матеріальний стан і він не в змозі платити визначений судом розмір аліментів на утримання дітей в розмірі по 1/4 частині та дружини в розмірі 1/4 частини, що в загальному складає 75% його заробітку та на кошти, які залишаються він не має можливості прожити. Вказав на те, що його матеріальний стан суттєво змінився в порівнянні з тим, що був на момент винесення рішення про стягнення аліментів на доньку [PERSON] та їх сплата у присудженому розмірі ставить його у тяжке матеріальне становище. В зв`язку з тим, що він після винесення рішення суду уклав повторний шлюб з [PERSON] та в них народилась ще одна дитина, яка також потребує матеріального утримання, а він не має змоги утримувати обох дітей у однаковому ромірі (по 1/4 частині), та дружину в розмірі 1/4 частини, вважає, що це є підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів як на доньку [PERSON] так і на сина [PERSON] , а також на дружину [PERSON] . В позовній заяві [PERSON] зазначає, що суд під час винесення рішення про стягнення аліментів не міг врахувати вказані обставини, оскільки їх на той час не існувало. Позивач, зазначає єдину підставу для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів суттєве погіршення його матеріального стану. Зазначає, що рішенням суду від 23 червня 2022 року йому було відмовлено у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів, оскільки він не надав доказів свого працевлаштування та отримання заробітку з якого можна було б зробити висовок про надмірний розмір стягуваних з нього аліментів. Посилається позивач на те, що позов був поданий ним із підстав зміни сімейного стану, в якому йому було відмолено. В даному позову, зазначає, що підставою для звернення з даним позовом є інші підстави позову, а саме зміна майнового стану. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 червня 2022 року в позові [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дітей та дружини відмовлено (а.с. 18). За змістом ч.4,5, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 червня 2022 року, позивачем [PERSON] не оскаржувалось та набрало законної сили. Відповідно позивач визнав викладені в рішенні суду твердження, а тому вони не підлягають доказуванню у даній справі. Ч. 1 ст. 76 та ч. 1 ст. 80 ЦПК України\~ вказує на те, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Позивач, як на докази, які підтверджують його позовні вимоги надав до суду копію свідоцтва про шлюб, копії свідоцтв про народження дітей, копії рішень суду про стягнення з нього аліментів на утримання дітей та дружини, про розірвання шлюбу, копію довідки про доходи, постанову про відкриття виконавчого провадження, розрахунок боргу. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 181 СК України вказано, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 17 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу зазначених вище норм права суд робить висновок, що для зменшення розміру аліментів достатньо однієї з вказаних вище обставин, зокрема, зміни сімейного або матеріального стану платника аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Звертаючись з позовом про зменшення розміру аліментів позивач посилається лише на єдину підставу для їх зменшення, а саме на те, що він не в змозі платити визначений судом розмір аліментів, оскільки їх загальний розмір становить 75% всіх видів його доходу, а тому вважає, що було б справедливо зменшити їх розмір. Зазначає, що нормами чинного законодавства із заробітної плати боржника дозволяється стягнення за виконавчими документами при сплаті аліментів не більше, аніж 50%. Суд зазначає, що рішенням Смілянського міськрайонного суду від 14 травня 2019 року стягнуто з позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Справа розглядалась без виклику сторін, однак позивач не оскаржив наведене рішення, що свідчить про його мовчазну згоду з ним. Під час розгляду справи про стягнення аліментів на утримання сина та дружини позивач був відсутній в судовому засіданні, однак направив до суду заяву, у якій позов визнав у повному обсязі, хоча на момент ухвалення рішення він був обізнаний про необхідність сплати аліментів на утримання дитини від попереднього шлюбу, але про це суд не повідомив з власних міркувань і вказана обставина не була врахована судом. Визначаючи розмір аліментів суд виходив з того, що [PERSON] визнав позов в повному обсязі, що свідчить про те, що він підтвердив свою спроможність сплачувати аліменти у визначеному розмірі. До суду з першим позовом про зменшення розміру аліментів позивач звернувся 24 листопада 2021 року, тобто на наступний день після того, як рішення суду від 19 жовтня 2021 року про стягнення аліментів на утримання сина та дружини набрало законної сили. З копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 07 липня 2022 року та розрахунку заборгованості, вбачається, що з [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та в позивача станом на 07 липня 2022 року існує заборгованість з їх спалти в сумі 34759 грн. 39 коп. (а.с. 25,26). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~ передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені\~ Конституцією України\~ та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. На підставі положень\~ ст.81 ЦПК України\~ та правових норм\~ СК України\~ на позивача покладається обов`язок доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або зазначити інші випадки, що виникли після винесення судового рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. З копії довідки № 283 від 06 липня 2022 року вбачається, що [PERSON] з 28 квітня 2017 року працює в АТ «Українська залізниця» ревізором з безпеки руху (а.с.24). Позивач зазначає, що з моменту винесення рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання сина та дружини в нього суттєво погіршився матеріальний стан, а тому він більше не в змозі сплачувати аліменти у визначених рішеннями суду розмірах. Смілянським міськрайонним судом Черкаської області від 19 жовтня 2021 року було винесено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] та дружини [PERSON] в розмірі по 1/4 частині на кожного (а.с.21). З наданої позивачем довідки про доходи № 283 не вбачається значного погіршення матеріального стану позивача [PERSON] з жовтня 2021 року по червень 2022 року. З вказаної довідки, навпаки вбачається, що заробітна плата позивача є стабільною та виплачується щомісячно практично в однаковому розмірі (що не може свідчити про погіршення майнового стану) (а.с.24). Твердження позивача про те, що стягнення відбувається у надмірному розмірі, не підтверджені належними доказами, так як не надано доказів що розмір аліментів є надмірним. Суд зауважує, що саме по собі прийняття судового рішення про стягнення аліментів з батька (матері) на кожну наступну дитину без доведення погіршення майнового становища платника аліментів, не буде спрямовано на належне забезпечення усіх дітей, оскільки саме батьки зобов`язані матеріально утримувати дитину до повноліття та несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Подібні за змістом висновки викладено в постановах Верховного Суду від 30 серпня 2021 року у справі № 301/2160/20, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 та від 08 червня 2022 року по справі № 565/1069/21. Щодо посилання позивача [PERSON] , що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50% заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами, судом відхиляються з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати, у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У такому випадку розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 128 КЗпП України при відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинною другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цьому випадку розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Отже, згідно вищевказаних положень закону, при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей допускається загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника до 70 відсотків. Обмеження, встановлені статтею 128 Кодексу законів про працю України та частиною третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», передбачені при відрахуванні із заробітної плати при виконанні судових рішень, визначають межі стягнення державним виконавцем аліментного платежу під час кожної виплати заробітної плати платнику аліментів і не є обставиною, що зумовлює зменшення розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі\~\~\~\~\~\~ № 759/10277/18, зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку сааме в інтересах дитини. З наданої позивачем до суду довідки про доходи (а.с. 24), не вбачається стягнення з [PERSON] із його заробітної плати 70 % від доходу, що спростовує твердження позивача, викладені у позовній заяві. Звертаючись до суду із вимогою про зменшення розміру аліментів на утримання дружини позивач керувався ст. 192 СК України. Разом з тим, сімейне законодавство не містить положень, які поширюють дію статті 192 СК України на правовідносини, визначені главою 9 СК України, якими встановлено право одного з подружжя на утримання. В свою чергу, глава 9 СК України не містить посилань на те, що визначений судом розмір аліментів на утримання дружини може бути зменшений на підставі ст. 192 СК України, а тому положення статті 192 цього Кодексу на спірні правовідносини, на думку суду, не поширюються. Нормами глави 9 СК України не передбачено можливості зміни розміру аліментів, що стягуються на утримання дружини, враховуючи короткотривалий період їх стягнення, а лише врегульовано порядок припинення їх стягнення в цілому. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, також, звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] просить зменшити розмір аліментів та стягувати з нього 16,6% всіх видів заробітку або 1/2 частину прожиткового мінімуму на кожну дитину та на дружину. Як встановлено ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, нормами чинного законодавства не передбачено можливості стягнення аліментів у відсотках від доходу батька (матері) або у частці від прожиткового мінімуму. Згідно правил ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. У вказаній справі саме ініціатор позову мав довести обставини змін в його\~ матеріальному становищі або ж вказати на інші обставини, що виникли після винесення судового рішення, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зменшення розміру аліментів\~ є не обґрунтованими. Судом не встановлено підстав для зміни розміру аліментів, які стягуються за судовими рішеннями. На виконання вимог ст. 12, 81 ЦПК України, позивач не довів суду, що його матеріальний стан змінилися настільки, що унеможливлюють виплату ним аліментів на утримання доньки [PERSON] , сина [PERSON] та дружини [PERSON] в розмірі по 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначених рішеннями суду. На підставі викладеного та, враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось матеріальне становище та за своїм матеріальним станом або ж через стан здоров`я він не здатен сплачувати аліменти на утримання дітей та дружини, в розмірі визначеному рішеннями суду, підстав для зменшення розміру аліментів у суду немає. Відповідно до правил ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вказаного правила, судовий збір, сплачений позивачем, поверненню не підлягає. Окрім того з позивача підлягає стягненню судовий збір за дві вимоги немайнового характеру, зважаючи на наступне. Відповідно до ч. 4 статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Позивач при зверненні з даним позовом до суду надав суду квитанцію про сплату судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп., як за одну вимогу немайнового характеру (а.с.1). В позовній заяві [PERSON] зазначає, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Пільги щодо сплати судового збору при зверненні до суду з позовною заявою, що містить вимогу про зменшення розміру аліментів, законом не передбачені. В позовній заяві позивач по суті просить зменшити розмір стягуваних з нього аліментів, що не звільняє його від сплати судового збору. Згідно з ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» у разі коли в заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Як встановлено ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В позовній заяві [PERSON] просить зменшити розмір аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей та на утримання дружини. Таким чином, позивачем заявлено три вимоги немайнового характеру. Враховуючи кількість позовних вимог, позивачу належало б сплатити 2977 грн. 20 коп., позивачем сплачено 992 грн. 40 коп., тобто з нього до стягнення підлягає недоплачений судовий збір в розмірі 1984 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved