Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача покликаючись на те, що 28 листопада 2020 року о 17.45год на 48км+200м автодороги Львів-Самбір-Ужгород, що біля м. Рудки Самбірського району, за межами населеного пункту [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Опель Астра» здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка переходила проїзну частину дороги зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, вийшовши із маршрутного автобуса; у результаті цього остання отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці пригоди; [PERSON] була матір`ю позивача, а відтак він зазнав сильних моральних та душевних страждань, оскільки він втратив близьку людину, за життя позивач перебував з нею у тісних сімейних стосунках, вона завжди йому допомагала і підтримувала у складних життєвих ситуаціях; її смерть стала для нього великим ударом, він тривалий час перебував у напруженому психічному стані, відчував гострі емоційні переживання і до теперішнього часу не може оговтатися від такого лиха; тому моральну шкоду оцінює у 300000грн, однак враховуючи частину, яка підлягала відшкодуванню страховою компанією в сумі 60000грн, просить у судовому порядку присудити стягнути із відповідача 240000 гривень моральної шкоди та понесені судові витрати. До суду надійшов відзив на позов представника відповідача адвоката Дениса А.М. відповідно до якого сторона просить відмовити у задоволенні позову; вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки являються незаконними, безпідставними та необґрунтованими. Зазначає, що дійсно мала місце дорожньо-транспортна пригода, причиною якої стали лише неправомірні дії пішохода, яка всупереч правил дорожнього руху почала переходити дорогу із-за маршрутного автобуса, не переконавшись у відсутності транспортних засобів; вважає, що позивачем не наведено доказів на підтвердження наявності заподіяння моральної шкоди саме в такому розмірі; крім того, враховуючи те, що відповідальність водія [PERSON] застрахована у ПАТ «УСК Княжа Вієна Ішуранс Груп», а тому відсутні правові підставі для стягнення шкоди із відповідача, так як обов`язок відшкодування шкоди в даному випадку покладається на страховика; щодо стягнення витрат на правову допомогу, то матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували оплату гонорару адвоката (квитанція, платіжне доручення, касові чеки тощо). Представник позивача адвокат Заставний Р.А. подав відповідь на відзив, яким заперечив, викладене представником відповідача з тих підстав, що відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від вини, за виключенням непереборної сили та умислу потерпілого, обов`язок доведення яких покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки; а величина моральної шкоди відповідає вимогам розумності і справедливості, так як позивач втратив найріднішу людину. У минулому судовому засіданні позивач та його представник-адвокат Заставний А.Р. позов підтримали, наполягаючи на його задоволенні за обставин, викладених у письмових зверненнях до суду, вважали такий позов законним та обґрунтованим. Відповідач у судовому засіданні заперечив проти заявлених вимог, оскільки ним вже понесені витрати, які виникли під час поховання померлої, також позивач отримав страхове відшкодування моральної шкоди, розмір якого вважає достатнім для компенсації тих душевних та моральних страждань, що він поніс із урахуванням безпосередньо вини пішохода в даній дорожньо-транспортній пригоді; розмір моральної шкоди вважає суттєво завищеним; представник-адвокат Денис А.М. підтримав позицію свого довірителя та просили у позові відмовити повністю. З`ясувавши обставини справи та заслухавши пояснення сторін, суд уважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав: Судом установлено, що 18 листопада 2020 року о 17.45год на 48км+200м автодороги Львів-Самбір-Ужгород, що біля м. Рудки Самбірського району, за межами населеного пункту, [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Опель Астра» здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка переходила проїзну частину дороги зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, вийшовши із маршрутного автобуса, котра від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці транспортної пригоди. Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . Із постанови про закриття кримінального провадження слідчого ВРЗСТ СУ ГУ НП у Львівській області від 28.07.2021р. вбачається, що кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №120201400000008731 від 18.11.2020р. закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, так як встановлено, що він був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] , дії котрої стали причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди. Із заяви на виплату страхового відшкодування від 19.01.2021р. представника позивача по довіреності Мелех Д.О. вбачається звернення потерпілої сторони до ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з приводу виплати страхового відшкодування пов`язаного з моральною шкодою в сумі 60000грн. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування моральної шкоди. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. У силу ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає в її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Разом із тим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається; до них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Доказів умислу пішохода [PERSON] або непереборної сили матеріали справи не містять і під час провадження у справі таких даних не здобуто, - стороною відповідача такого суду не представлено; зі змісту постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що дана ДТП сталася внаслідок необережних дій пішохода [PERSON] ; тобто, у водія [PERSON] настала безвинна відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Пунктами 9,10 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Відтак, суд вважає, що діями відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він зазнав душевних страждань, а саме переніс душевний біль та психологічний стрес внаслідок втрати близької людини. Одночасно згідно з частиною 2 статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, розмір відшкодування зменшується; питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою, у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Тому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд ураховує, що позивач безсумнівно зазнав моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати матері, однак заявлений розмір моральної шкоди є значно завищеним, тому із урахуванням відсутності вини відповідача і того, що саме потерпіла порушила правила безпеки руху, її дії стали причиною настання цієї ДТП, ураховуючи невідворотність негативних наслідків та істотність вимушених змін у способі життя позивача, пов`язаних із втратою матері, виходячи з принципу розумності та справедливості, розмір моральної шкоди слід визначити в сумі 20000грн. Подібну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 18 жовтня 2019 року в справі №352/342/17 (провадження №61-40790св18) та від 27 січня 2021 року в справі №607/15258/19 (провадження №61-4431св20). Водночас під час провадження у справі відповідач [PERSON] ствердив, що матеріально допоміг позивачу [PERSON] ще із витратами на поховання матері, останній тоді не заявляв більше жодних претензій з розумінням, що потерпіла сама винна у ДТП і безпосередньо вона створила для нього як водія проблеми з автомашиною та життєві незручності; у свою чергу перед ДТП [PERSON] близько двох років не спілкувався з матір`ю та не знав, що вона переїхала проживати в іншу місцевість, а тепер на переконання відповідача позивач зловживає ситуацією та надумано має намір лише збагатитись за його рахунок. Зазначене суперечить викладеній позиції позивача, що він був за життя із матір`ю в тісних сімейних стосунках, що вона йому завжди допомагала та підтримувала у складних життєвих ситуаціях; цього стороною позивача не було спростовано і тому такі обставини суд також враховує при визначенні розміру морального відшкодування. Так само позивачем вцілому не доведено, що він зазнав сильних моральних та душевних страждань, оскільки він втратив близьку людину, що смерть матері стала для нього великим ударом і він перебував у напруженому психічному стані, відчував переживання і до теперішнього часу не може оговтатися від такого лиха. При цьому судом ураховується, що смерть матері позивача настала внаслідок ДТП і виключно через вину самої потерпілої; враховано судом також матеріальне становище відповідача, - що не працює і не має регулярного доходу. Щодо вимоги про стягнення судових витрат суд зазначає наступне: Згідно з ч. ч. 1 і 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у задоволенні позову - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать зокрема і витрати на професійну правничу допомогу адвоката; частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами; розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами; при цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Як роз`яснено в п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 №10, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені; до складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами. Зважаючи на ту обставину, що позивачем не підтверджено належними доказами понесення витрат на правничу допомогу в заявленому в позові розмірі 8000грн., а саме суду представлено лише договір про надання правової допомоги, інших документальних підтверджень матеріали справи не містять і на момент ухвалення рішення позивачем такі не представлені, - тому вимога сторони позивача про стягнення витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню. Таким чином, враховуючи раніше наведене, суд прийшов до такого вирішення спору виходячи із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства, аналізуючи пояснення сторін, подані ними суду матеріали; главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов`язок доказування і подання доказів. Ураховуючи все у сукупності із поясненнями сторін та їх представників, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково та стягнути із [PERSON] в користь [PERSON] кошти на відшкодування матеріальної шкоди в сумі 20000грн; а з урахуванням питання задоволення позову з відповідача на користь держави повинно бути стягнуто в законний спосіб судовий збір, що підлягав би сплаті при зверненні позивача до місцевого суду.

Outcome: partial