Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 29.01.2021 року на перехресті вул.Князя Володимира Великого та вул.Ю.Словацького в м.Дніпрі, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Ford Fusion, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля Ford Transit Connect, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті якої автомобіля зазнали механічних пошкоджень. Постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16.03.2021 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди. Згідно висновку судового експерта Дроздова Ю.В. №0703/21/21 від 04.03.2021 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Ford Fusion, д.н.з. [NUMBER] , визначена в сумі 403543 грн. 31 коп., а ринкова вартість у аварійному (пошкодженому стані) після дорожньо-транспортної пригоди в сумі 72758 грн. 53 коп. За послуги експерта позивачем було сплачено 4500 грн. Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», де була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, позивачу було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 127400 грн., в межах ліміту відповідальності та за виключенням франшизи в сумі 2600 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача різницю між розміром завданої шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням в сумі 210484 грн. 78 коп. (враховуючи суму франшизи в розмірі 2600 грн. та витрати на послуги експерта в сумі 4500 грн.). Також, у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок знищення майна, позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 10000 грн. та понесені по справі судові витрати. \~ \~ \~ \~В наданому відзиві представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів звернення до страхової компанії, погодження суми страхового відшкодування та його виплати; доказів наявності у позивача полісу страхування, додаткового полісу про збільшення ліміту відповідальності, можливого договору «КАСКО». Також заперечував проти правильності наданого позивачем висновку експерта, посилаючись на те, що його було складено без повідомлення страховика та відповідача, більш ніж через місяць після дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, представник відповідача просив відмовити в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди, посилаючись на невмотивованість та недоведеність вимог в цій частині. Третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», в наданих письмових поясненнях по суті спору зазначили, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу Ford Transit Connect, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована згідно полісу серії АР №501219 від 29.06.2020 року, з терміном дії з 29.06.2020 року по 28.06.2021 року, лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 130000 грн., франшизою 2600 грн. Свої зобов`язання за полісом товариством було виконано в повному обсязі та виплачено позивачу страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності та за виключенням франшизи в розмірі 127400 грн. \~ \~ \~ \~ Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04.08.2021 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою в судовому засіданні від 30.09.2021 року в якості третьої особи без самостійних вимог було залучено Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо». Ухвалою від 17.01.2022 року за клопотанням сторони відповідача судом було призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу, на час проведення якої провадження по справі зупинено. Ухвалою від 02.09.2022 року, в зв`язку із неоплатою відповідачем вартості експертизи, ухвалу від 17.01.2022 року було скасовано, провадження по справі поновлено та призначено до подальшого розгляду. Протокольною ухвалою від 27.09.2022 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено останню до розгляду по суті. Під час розгляду справи представник позивача підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач під час розгляду справи в своїх поясненнях у вступному слові фактично визнав позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, Проти вимог про стягнення моральної шкоди заперечував. В судове засіданні, призначене на 04.04.2023 року сторони не з`явились. Представник позивача в наданій заяві просив розглядати справу без участі позивача та його представника, зазначивши про підтримання позовних вимог в повному обсязі. Відповідач про причини своєї неявки не повідомив. Третя особа в наданих письмових поясненнях просила розглядати справу за відсутності їх представника. За вказаних обставин, враховуючи положення ст.ст.211,223 ЦПК України, подані представником позивача та третьою особою заяви, надання відповідачем відзиву на позов та пояснень у вступному слові, суд визнав за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності сторін та третьої особи. Перевіривши доводи, надані сторонами в поясненнях та заявах по суті справи, дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Згідно ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон України №1961-IV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. \~ \~ \~ \~Пунктом 22.1 ст.22 Закону України №1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. \~ \~ \~ \~Статтею 29 Закону України №1961-IV встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. При цьому, п.12.1 ст.12 зазначеного вище Закону встановлено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Пунктом 36.6 ст.36 Закону України №1961-IV визначено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно до п.34.4 ст.34 Закону України №1961-IV для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти. Згідно зі ст.22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала . Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч.ч.1,2,5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Пунктом 1 ч.1 ст.1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. \~ \~ \~ \~Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст.30 Закону України №1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Під час розгляду справи встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29.01.2021 року на перехресті вул.Князя Володимира Великого та вул.Ю.Словацького в м.Дніпрі, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Ford Fusion, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який є власником вказаного транспортного засобу, та автомобіля Ford Transit Connect, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті якої автомобіля зазнали механічних пошкоджень. Постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16.03.2021 року у справі №203/713/21, яка набрала законної сили, [PERSON] було визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Згідно висновку судового експерта Дроздова Ю.В. №0703/21/21 від 04.03.2021 року складеного на замовлення позивача, що відповідає зазначеним вище положенням п.34.4 ст.34 Закону України №1961-IV , ринкова вартість автомобіля Ford Fusion, д.н.з. [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди визначена в сумі 403543 грн. 31 коп., вартість відновлювального ремонту в сумі 689936 грн. 92 коп. З огляду на це вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Ford Fusion, д.н.з. [NUMBER] , визначена в сумі 403543 грн. 31 коп. Ринкова вартість вказаного автомобіля у аварійному (пошкодженому стані) після дорожньо-транспортної пригоди визначена в сумі 72758 грн. 53 коп. За послуги експерта позивачем було сплачено 4500 грн., що підтверджується квитанцією від 04.03.2021 року. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу Ford Transit Connect, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» згідно полісу серії АР №501219 від 29.06.2020 року, з терміном дії з 29.06.2020 року по 28.06.2021 року, лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 130000 грн., франшизою 2600 грн. За зверненням позивача в порядку, передбаченому Законом України №1961-IV, страховою компанією в межах максимального ліміту відповідальності за шкоду, завдану майну, було відшкодовано матеріальні збитки в сумі 127400 грн., за виключенням франшизи в сумі 2600 грн. З урахуванням зазначеного та наведених вище положень ЦК України та Закону України №1961-IV, суд приходить до висновку про обгрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача різниці між розміром завданого матеріального збитку та розміром виплаченого страхового відшкодування, а також франшизи та понесених витрат за послуги експерта в сумі 210484 грн. 78 коп., виходячи із наступного розрахунку: 403543 грн. 31 коп. (матеріальний збиток) 127400 грн. (виплачене страхове відшкодування) - 72758 грн. 53 коп. (ринкова вартість автомобіля у аварійному (пошкодженому стані) після дорожньо-транспортної пригоди) + 2600 (франшиза) + 4500 грн. (витрати на послуги експерта). При цьому, суд відхиляє заперечення відповідача щодо недоведеності розміру завданих збитків та неналежність, як доказу, висновку судового експерта Дроздова Ю.В. №0703/21/21 від 04.03.2021 року, оскільки будь-яких доказів на спростування позовних вимог, а також належних обгрунтовань, які б свідчили про неповноту чи неправильність висновку експерта, відповідачем під час розгляду справи суду не представлено. За клопотанням відповідача по справу призначалась судова автотоварознавча експертиза, яка не була проведена через несплату відповідачем її вартості. Інші доводи, викладені у відзиві на позов, є безпідставними та зазначених вище висновків суду не спростовують. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. \~ \~ \~ \~Суд вважає доведеним позивачем, що йому було завдано моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях та переживаннях в зв`язку із суттєвим пошкодженням належного йому транспортного засобу, у зміні звичайного ритму життя через позбавлення можливості певний час користуватись останнім, необхідності витрачати додатковий час для вирішення питання щодо відшкодування завданих збитків, нести додаткові, незаплановані витрати на це. \~ \~ \~ \~Поряд з цим, враховуючи ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги в цій частині, стягнувши з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. В іншій частині в задоволенні вказаних позовних вимог відмовити. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог слід стягнути судовий збір в сумі 2210 грн. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~до яких\~віднесено і\~витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою ст.137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, згідно з ч.6 ст.137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». З матеріалів справи вбачається, що правова допомога, пов`язана із підготовкою позову до суду та його судовим розглядом надавалась позивачу адвокатом Негробовим О.В., який діяв на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 11.05.2021 року та виданого на його підставі ордеру від 01.07.2021 року. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу стороною позивача було надано додаткову угоду №1 до договору від 11.05.2021 року, згідно п.2 якого вартість однієї години роботи адвоката була визначена в сумі 2000 грн.; додаткову угоду №2 від 29.09.2021 року та складений до них акт приймання-передачі виконаних робіт від 07.03.2023 року на суму 30000 грн., а також квитанцію до прибуткового касового ордеру №5 від 07.03.2023 року на суму 30000 грн. Клопотань про зменшення розміру цих витрат стороною відповідача у відповідності до ч.5 ст.137 ЦПК України не подавалось. Факт надання відповідних послуг об`єктивно підтверджується матеріали справи, за виключенням зазначених в акті витрат на суму 2000 грн. за складання та узгодження із клієнтом проекту письмової промови в судових дебатах, оскільки текст відповідної письмової промови суду не надавався. В зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 28000 грн. В іншій частині в стягнення відповідних витрат відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial