Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

28.02.2023 [PERSON] звернулася до суду із позовом до Зміївської територіальної громади в особі Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, в якому просила встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] , на день її смерті [INFO] (факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті спадкодавця [PERSON] ); визнати право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [INFO] матері - [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] . Після смерті батька відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] . Мати позивача [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , оскільки на час його смерті була зареєстрована та проживала разом з померлим в спадковому будинку, за отриманням свідоцтва про прав на спадщину та реєстрацією права власності після смерті чоловіка [PERSON] до нотаріальної контори не зверталася. Після смерті [PERSON] , [PERSON] переїхала проживати до дочки - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , де постійно проживала до дня своєї смерті без реєстрації місця проживання. Так, [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно в тому числі й на будинок належний за життя її чоловіку [PERSON] . Позивач звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] та 29.12.2022 з підстав відсутності документів, що підтверджують факт прийняття спадщини, відповідно до частини 4 статті 1268 Цивільного кодексу України та відсутності документів що підтверджують право власності на спадкове майно приватним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та роз`яснено право на звернення до суду. Позивачка зазначає, що вона фактично прийняла спадщину - житловий будинок [ADDRESS] , але отримати свідоцтво про право на спадщину не має можливості, так як її матір фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, будучи зареєстрованою та фактично проживаючою з померлим на день його смерті, але не отримала свідоцтво про право на спадщину та не зареєструвала право власності на спадковий будинок, який в свою чергу належав [PERSON] . Враховуючи вищевикладене [PERSON] звернулася до суду. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 03.03.2023 провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче засідання. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 23.03.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, до канцелярії суду надала заяву, відповідно до якої просила здійснювати розгляд справи за її відсутності, на задоволені позову наполягала. Від представника відповідача Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області Шатної М.С. до канцелярії суду надійшов лист, відповідно до якого остання просить здійснювати розгляд справи за відсутності представника Зміївської міської ради за наявними матеріалами в справі. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є право на житловий будинок з надвірними будівлями розташований за адресою: [ADDRESS] . З копії Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 06.08.1970, батьками [PERSON] , [INFO] є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , актовий запис про народження № 78 (а.с. 6). Згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 13.08.2012 Виконавчим комітетом Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області [PERSON] помер [INFO] у віці 80 років в с. Таранівка Зміївського району Харківської області, актовий запис № 78 (а.с 10). Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно із Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого 28.12.1960, 23 квітня 1958 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », актовий запис № 35 (а.с. 9). Відповідно до довідки про останнє місце проживання померлого № 1528 від 17 грудня 2021 року померлий [INFO] [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та разом з померлим на день його смерті була зареєстрована та проживала дружина померлого - [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Згідно інформації наданої завідуючою Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області Чернолясовою Т.В. від 14.03.2023 № 268/08-16 на запит Зміївського районного суду Харківської області від 03.03.2023, після смерті [INFO] [PERSON] , з заявами про прийняття або відмову від спадщини, у встановлений законом шестимісячний термін до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався, спадкова справа не заводилася (а.с. 46-47). Відповідно до стаття 1261 Цивільного кодексу України [PERSON] , є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Відповідно до частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи що на час смерті [INFO] [PERSON] його дружина [PERSON] була зареєстрована та фактично проживала разом з спадкодавцем у спадковому будинку, то відповідно до положень частини статті 1278 Цивільного кодексу України, є такою, що прийняла спадщину, оскільки не зверталася до нотаріуса з заявою про відмову від такої. [INFO] у віці 87 років в Таранівка Зміївського району Харківської області померла [PERSON] , [INFO] - копія Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 10.02.2020 Виконавчим комітетом Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області, актовий запис № 14 (а.с. 13). Відповідно до довідки про останнє місце проживання померлого №1527 від 17 грудня 2021 року, померла [INFO] [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та на день її смерті ніхто окрім неї за вказаною адресою зареєстрований не був (а.с. 17). Постановою приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушної Л.М. від 29.12.2022 № 515/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт прийняття спадщини та відсутністю документів, що підтверджують право власності спадкодавця на вказане майно, роз`яснено право на звернення до суду (а.с. 18). З даних акта обстеження №45 від 05 жовтня 2022 року, складеного депутатом Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області Юрченком Ю.В. в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що в будинку [ADDRESS] , зареєстрована та фактично проживає [PERSON] , крім того у вказаному домоволодінні по день своє смерті [INFO] , також проживала мати [PERSON] - [PERSON] . [PERSON] та її мати - [PERSON] , зі слів свідків останні вели спільне господарство (а.с. 16). Відповідно до інформації наданої приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушною Л.М. від 07.03.2023 № 228//01-16 на запит Зміївського районного суду Харківської області від 03.03.2023, після смерті [INFO] [PERSON] , з заявами про прийняття або відмову від спадщини, у встановлений законом термін до приватного нотаріуса ніхто із спадкоємців не звертався, спадкова справа не заводилася, свояцтво про право на спадщину не видавалося (а.с. 37-38). Відповідно до стаття 1261 Цивільного кодексу України [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON] . Відповідно до частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Судом встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , 1 яка окрім іншого, складається із прав спадкоємиці майна, що залишилося після смерті [INFO] її чоловіка [PERSON] з яким вона проживала на день смерті, єдиною спадкоємицею першої черги, яка проживала разом із спадкодавцем на день її смерті за адресою: [ADDRESS] є дочка померлої - [PERSON] . Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Для захисту права суду необхідно встановити факт його порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини 1 статті 3, статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини 4 статті 25, пункту 11 частини 4 статті 346 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті; право власності припиняється у разі смерті власника. Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом та за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 Цивільного кодексу України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини першої статті 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця Відповідно до частини 1 статті 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з положеннями статті 1257 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадщину у разі відсутність спадкоємців попередньої черги, усунення їх від спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 Цивільного кодексу України. Статтею 1261 Цивільного кодексу України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 Цивільного кодексу України). Частиною першою статті 1296 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частина третя цієї статті встановлює, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, воно підлягає вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Відповідно до довідки виданої директором КП «Зміївське БТІЗМА» Воронцовим Д. 22.07.2022 №1140, згідно архівних матеріалів КП «Зміївське БТІЗМА» інвентаризація житлового будинку [ADDRESS] проведена в 2022 році, реєстрація права власності на зазначений житловий будинок станом на 31.12.2012 не проводилася (а.с. 12). Згідно інформації про об`єкти по господарського обліку наданої Зміївською міською радою Чугуївського району Харківської області від 03.08.2022 № 01-14/1613, відповідно до по господарського обліку, а саме по господарської книги № 26 на 2016-2023 роки, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належав [PERSON] , який помер у [INFO] (а.с. 11). З копії Виписки з погосподарської книги № 26 на 2016-2023 роки вбачається, що власником житлового будинку [ADDRESS] , 1958 року побудови, номер об`єкта по господарського обліку (номер особового рахунку): 01-2993-3, є [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 43-44). Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, померлий [PERSON] своє право власності в БТІ не оформив. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності, а тому, [PERSON] набув права власності на будинок. Відповідно до статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року (справа №6-54цс12), постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року (справа №557/1209/16-ц). До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року (справа №760/1651/16). Відповідно до частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Згідно статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із частиною 5 статті 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивачем [PERSON] було замовлено та оплачено виготовлення КП "Зміївське БТІЗМА"технічної документації на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, літ. А-1 - житловий будинок; літ. Б - сарай; літ. В - погріб; літ. Г - вбиральня; №1,3 - огорожі; № 2 ворота, хвіртка; № 4 - колодязь, які розташовані в [ADDRESS] , власником яких за життя був [PERSON] (а.с. 40-42). Таким чином, суд дійшов до висновку, що [PERSON] має право на отримання будинку з належними до нього надвірними будівлями у власність після смерті матері [PERSON] , яка в свою чергу успадкувала зазначений будинок у відповідності до положень частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, після смерті чоловіка [PERSON] . З огляду на викладене, встановивши фактичні обставини справи, а саме, що померлому [PERSON] належав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , та який відповідно до частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України успадкувала [PERSON] , враховуючи, що судом встановлений факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON] , відповідно до частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, з огляду на те, що позивачка в позасудовому порядку позбавлена можливості оформити право власності на вказаний житловий будинок, а будь - яких інших спадкоємців, які б претендували на вказане майно судом не встановлено, наявні підстави для визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом. Оскільки, позивач не вимагала відшкодування судових витрат, понесених нею по сплаті судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалося.

Outcome: approved