Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення останньої батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що він з відповідачкою проживали однією сім`єю з 2012 по 2013 роки. Від спільного проживання вони мають сина [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є відповідачка у справі. У березні 2020 року він забрав сина із КП «Дитячий фтизіопульмонологічний медичний центр» ДОР» м. Дніпро, куди син був поміщений службою захисту прав дитини, і син з того часу постійно повністю перебуває на його вихованні та утриманні. Матір ніяким чином участі у вихованні не приймає, не провідує сина, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у дошкільному закладі освіти, матеріальної підтримки також не надає. Відповідачка повністю самоухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків виховання та утримання сина. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Томаківській районній державній адміністрації від 04.06.2020 року визначено місце проживання сина разом з батьком. Позивач зазначає, що він сам займається вихованням дитини, піклується про його здоров`я, надає матеріальну допомогу. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Представник третьої особи - Служба у справах дітей виконавчого комітету Томаківської селищної ради Дніпропетровської області за довіреністю від 04.04.2023 в судовому засіданні проти позову не заперечує. За таких обставин, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, та дослідивши надані докази в їх сукупності, заслухавши представника позивача та представника третьої особи вважає, що даний позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач з відповідачкою проживали однією сім`єю з 2012 по 2013 роки. Від спільного проживання сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є відповідачка, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Томаківського районного управління юстиції у Дніпропетровської області, зроблений відповідний актовий запис за № 93 у його свідоцтві про народження серії [NUMBER] (а.с.7). У березні 2020 року позивач забрав сина із КП «Дитячий фтизіопульмонологічний медичний центр» ДОР» м. Дніпро, куди син був поміщений службою захисту прав дитини, і син з того часу постійно повністю перебуває на його вихованні та утриманні. Матір ніяким чином участі у вихованні не приймає, не провідує сина, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у дошкільному закладі освіти, матеріальної підтримки також не надає. Відповідачка повністю самоухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків виховання та утримання сина. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Томаківській районній державній адміністрації від 04.06.2020 року визначено місце проживання сина разом з батьком, тобто позивачем. Зазначена обставина підтверджується витягом з протоколу № 2 засідання комісії з питань захисту прав дитини при Томаківській районній державній адміністрації від 04.06.2020 року (а.с.10). Ніякої матеріальної допомоги на утримання сина відповідачка не надавала і не надає по цей час, навіть не цікавився його життям, не відвідувала і не відвідує вдома, в дошкільному закладі, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Син не отримував від матері жодного подарунку на день народження. Зазначені обставини підтверджуються: випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 263 КП «Дитячий фтизіопульмонологічний медичний центр» ДОР» (а.с.8); довідкою від 09.12.2022 року № 264 наданою службою у справах дітей наданою виконавчим комітетом Томаківської селищної ради (а.с.11); довідкою про місце проживання разом із сином наданою виконавчим комітетом Томаківської селищної ради за вих. № 2853 від 28.12.2022 року (а.с.12); актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї 28.12.2022 року складених депутатом Томаківської селищної ради (а.с.13); довідкою - характеристикою на ім`я [PERSON] наданою виконавчим комітетом Томаківської селищної ради за вих. № 515 від 29.12.2022 року (а.с.14); характеристикою на [PERSON] , [INFO] , наданою учбовим закладом Томаківський ліцей № 1 (а.с.15). Третьою особою подано до суду Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , [INFO] , по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.27). Таким чином, відповідачка [PERSON] всупереч вимогам ст.150 СК України, не виявляє бажання щодо виховання та утримання свого сина і не виконуює обов`язків по піклуванню за ним. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вказаної статті Сімейного кодексу України позивач і звернувуся до суду з даним позовом. Підставою позбавлення батьківських прав, як зазначає позивач є те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки, де б вони не перебували, зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Відповідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. Враховуючи вищевказане, суд з`ясував, що відповідачка ніяких дій, щодо утримання та виховання своєї дитини не проводить, вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, син перебуває на утриманні позивача, що підтверджується вищевказаними документами. Таким чином, відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, викладені обставини дають суду підставу задовольнити позов щодо позбавлення відповідача батьківських прав. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Обов`язковість батьків утримувати дітей до їх повноліття передбачена ст.51 Конституції України, де зазначено, що сім`я, дитинство, материнство охороняються державою. Частина 1ст. 183 СК України встановлює, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Тобто позивач сам займається вихованням дитини, піклується про його здоров`я, надає матеріальну допомогу, що підтверджується доданими до заяви документальними доказами. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Згідно до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Тому, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав по відношенню до дитини та про стягнення аліментів на утримання дитини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 5 ст. 164 СК України, рішення суду після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача та на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved