Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

Адвокат Попова І.С., яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просить суд: розірвати попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-11451 від 24.12.2021, укладений між [PERSON] та ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ»; стягнути з відповідача на користь позивача кошти, сплачені на виконання умов попереднього договору купівлі-продажу в розмірі 274792,60 грн., інфляційні витрати в розмірі 34602,06 грн, 3% річних в розмірі 5420,57 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.12.2021 між позивачем та відповідачем ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №ПКП-11451, згідно з яким сторони зобов`язалися в майбутньому укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу марки CADILLAC, модель ATS LUXURY, рік випуску 2013, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Згідно умов попереднього договору сторони зобов`язались до 30.04.2022 укласти основний договір. Позивач належним чином виконав умови попереднього договору та перерахував відповідачу грошові кошти в загальному розмірі 274792,60 грн. Проте відповідач не уклав з позивачем основний договір та не передав позивачу транспортний засіб, тобто свої зобов`язання за договором не виконав. На звернення позивача відповідач не реагує. Відповідач в добровільному порядку не повернув позивачу сплачені грошові кошти, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який просить задовольнити. Ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 09.01.2023 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, відповідачу роз`яснено його право надати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. До суду також надійшла заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову. Ухвалою від 10.01.2023 року заяву про забезпечення позову задоволено та вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах суми позовних вимог у розмірі 314815,23 грн., які знаходяться в усіх банківських установах на всіх рахунках ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ». В судове засідання позивач не з`явився, від його представника - адвоката Попової І.С. надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про місце та час розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, надала до суду письмові пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та просила позов задовольнити. Крім того, надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи - АТ «ОТП БАНК» в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень на позов та клопотань до суду не подавав. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 24.12.2021 між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №ПКП-11451, згідно з яким сторони зобов`язалися в майбутньому укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу марки CADILLAC, модель ATS LUXURY, рік випуску 2013, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Згідно з п. 1.2. попереднього договору сторони зобов`язались до 30.04.2022 укласти основний договір. Відповідно до п. 1.3. попереднього договору ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» гарантує, що на момент укладання основного договору транспортний засіб, визначений у п. 1.1. цього договору, буде належати Товариству та не буде знаходитись під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичним та юридичними особами, а також не буде обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством. Згідно з п. 1.5. попереднього договору, ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» здійснила викуп транспортного засобу з онлайн-аукціону автомобілів після його погодження з [PERSON] , який жодних заперечень та претензій щодо придбання транспортного засобу з метою подальшого укладення основного договору не має. Згідно з п. 2.1. попереднього договору, продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 274792,60 грн, у тому числі ПДВ 45798,86 грн. На підставі пунктів 2.2.-2.5. попереднього договору сторони домовилися про проведення розрахунків за цим договором. [PERSON] сплачує в день підписання цього договору ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» на розрахунковий рахунок Товариства 274792,60 грн, у тому числі ПДВ 45798,86 грн. Наступні розрахунки за транспортний засіб здійснюються [PERSON] на розрахунковий розрахунок Товариства відповідно до виставлених ним рахунків, але не пізніше строку, встановленого в п. 1.2. даного договору. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення основного договору, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням. Розділом 3 попереднього договору визначений порядок переходу права власності на транспортний засіб. Згідно з положеннями розділу 4 попереднього договору, договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, а саме 24.12.2021, і діє до 30.04.2022, або до укладання основного договору. Судом встановлено, що на виконання умов укладеного між сторонами попереднього договору, позивач сплатив відповідачу кошти в розмірі 274792,00 грн, що підтверджується квитанцією №85T003PBJ від 29.12.2021 про оплату коштів в розмірі 220000,00 грн та квитанцією №85Е003РВК від 29.12.2021 про оплату коштів в розмірі 54792,60 грн. Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання по укладеному між сторонами попередньому договору купівлі-продажу транспортного засобу. Натомість відповідач не уклав з позивачем основний договір та не передав позивачу транспортний засіб. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. В силу положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплатою неустойки і відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно частин 1,2 статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1, 2 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до абзацу 2 ч. 1, 2-3 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 24.12.2021 було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №ПКП-11451. Відповідно до умов попереднього договору позивач сплатив відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 274792,60 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Основний договір купівлі-продажу транспортного засобу марки CADILLAC, модель ATS LUXURY, рік випуску 2013, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , в строк до 30.04.2022, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між позивачем та відповідачем не був укладений. Оскільки сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому під час укладання попереднього договору, то передана позивачем відповідачу сума коштів в розмірі 274792,60 грн є авансом в розумінні ст. 570 ЦК України, який підлягає поверненню позивачу. Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду України від 18.02.2009 у справі №6-23108св08, у постановах Верховного Суду України від 25.09.2012 у справі №6-82цс13, від 13.02.2013 у справі №6-176цс12 та у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 №461/5297/16-ц, від 17.06.2021 у справі №711/5065/15-ц. Положеннями статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що відповідач допустив істотне порушення прав позивача, як сторони попереднього договору, оскільки останній позбавлений можливості отримати у власність обумовлений автомобіль певної марки та моделі, на що він розраховував при укладенні попереднього договору. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 13 ЦПК України, приходить до висновку про обґрунтованість позову та про те, що обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Представником позивача до позовної заяви додано докази розміру понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме договір про ндання правової допомоги від 26.09.2022 року, укладений між позивачем [PERSON] та адвокатом Поповою І.С. (а.с. 56-58), рахунок-фактуру №1 від 03.10.2022 року до договору про надання правової допомоги (а.с.59-60), меморіальний ордер № @2PL807320 від 16.11.2022 року (а.с. 61). Відповідно до ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, згідно абзаців 1 і 2 ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо. Аналогічний висновок зазначений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 червня 2020 року справа № 466/9758/16-ц (провадження № 61-39474св18). Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме представником позивача адвокатом Поповою І.С. складені та підписані наступні документи: позовна заява з додатками, письмова претензія, заява про забезпечення позову, клопотання про залучення третіх осіб, всі копії документів оригінали яких наявні у позивача завірені його представником адвокатом Поповою І.С. з дотриманням положень частини 4 статті 95 ЦПК України, заява про забезпечення позову. Враховуючи зазначене вище, складність справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання таких робіт, ціну позову, принципи розумності та справедливості, а також те, що позовні вимоги було задоволено повністю, зазначенні судові витрати підтверджені належними та допустимими доказами, то суд дійшов висновку, що заявлена до відшкодування сума судових витрат є співмірною зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат понесених останнім на професійну правничу допомогу. Щодо заходів забезпечення позову. Згідно ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. У зв`язку з чим суд вважає необхідним продовжити дію заходів забезпечення позову вжитих ухвалою суду від 10.01.2023 року (а.с. 69-71) на строк протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили після спливу якого вони вважаються скасованими.

Outcome: approved