Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , уточнивши який просить: стягнути з відповідача на користь [PERSON] , яка продовжує навчання, аліменти на її утримання у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, до закінчення навчання, але не більше як до досягнення 23-річного віку. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що під час шлюбу її батьків [PERSON] та [PERSON] , [INFO] народилась [PERSON] . [INFO] , її мати - [PERSON] померла. Після смерті мами вона проживає разом з рідною бабусею [PERSON] та перебуває на її утриманні. Батько [PERSON] в добровільному порядку не сплачував аліментів на її утримання до досягнення нею повноліття. На теперішній час вона продовжує навчання в Криворізькому Державному педагогічному університеті та коштів на її утримання батько не надає, тому вона змушена звернутися до суду із заявою про стягнення аліментів на її утримання, оскільки вона продовжує навчання і не може на даний час працювати. У ст. 18 СК України вказується, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу, тобто надання дитині, якій виповнилося чотирнадцять років, цивільної процесуальної дієздатності. Така дитина має право самостійно подати позовну заяву на захист свого права або інтересу, зокрема, позовну заяву про розірвання шлюбу чи визнання шлюбу недійсним, визнання батьківства, стягнення аліментів, скасування усиновлення чи визнання усиновлення недійсним. Частиною 3 ст. 199 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Враховуючи вищезазначене, вона може особисто звернутися до суду за захистом свого права або інтересу, тобто з позовною заявою про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Дане твердження міститься також в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 1-4 статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають гуртуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. В ч.1 ст.200 СК України встановлено що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи зазначене, положення статті 182 СК України, те, що відповідач є здоровою працездатною особою, у зв`язку з чим, може працювати та надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини у вигляді % частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову і до досягнення двадцяти трьох років. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Представником відповідача 25.02.2021 року до суду було подану відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначено, що ознайомившись з позовною заявою, відповідач повністю заперечує проти позову, вважає вимоги необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне. В обґрунтування необхідності стягнення аліментів позивач в позовній заяві посилається на положення СК України, які регулюють стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а також на положення Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року. Проте, Конвенція з прав дитини визначає дитину як людську істоту, що не досягла віку вісімнадцяти років, Статтею 6 СК України визначено, що «правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття», і відповідно «неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років». Відповідно до статті 1 ЗУ «Про охорону дитинства» дитина - це особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно із законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше. Згідно ч.1 ст.47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття. Так, 03.12.2020 року позивачці виповнилося 18 року. Тобто, на момент подання позовної заяви 08.12.2020 року позивачка є повнолітньою особою та не є дитиною. Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів; 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). При цьому, подаючи до суду позовну заяву, позивачка має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, навчання, що є її процесуальним обов`язком, сина, що продовжують Однак, позивачкою не вказано та не додано жодного доказу на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у неї потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням. Не надання будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо) може стати підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття. Саме такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі № 635/1139/17 щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Щодо ще однієї з обов`язкових умов для стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання, визначеної ст. ст. 182, 199 СУ України наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Так, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27.12.2007 року у справі №2-5184/07 з відповідача на користь [PERSON] , було стягнуто аліменти на утримання дочки позивачки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Примусового стягнення аліментів на вказаним рішенням суду протягом останніх десяти років не відбувалося. Відповідач спілкувався з дочкою позивачкою, за можливості надав їй допомогу. Лише у квітні 2020 року відповідач дізнався про існування ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 25.02.2020 у справі 214/944/20, згідно якої за заявою позивачки видано дублікат виконавчого листа №2-5184 від 27.12.2007 року виданого на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по цивільній справі № 2-5184/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання [PERSON] та замінено стягувача у виконавчому листі замінивши стягувача [PERSON] на позивачку, відповідачу не було відомо взагалі до моменту отримання документів від державного виконавця Руді Т. про нарахування заборгованості зі сплати аліментів. Наразі розрахунок заборгованості, який позивачкою долучено до позову, не відповідає дійсності, оскільки розрахунок заборгованості державним виконавцем, який подано позивачкою, було здійснено без врахування заробітної плати відповідача та виходячи з нарахованого йому, а не з фактичного заробітку. Позивачці було відомо, що [INFO] померла стягувач його колишня дружина [PERSON] , оскільки він був присутній на похоронах, спілкувався з вказаного приводу з донькою позивачкою та її бабусею [PERSON] . Відповідач пропонував позивачці мешкати після смерті її матері разом з ним, однак за наполяганням бабусі та бажанням самої позивачки, вони вирішили, що дитині краще буде мешкати разом з бабусею за адресою, де вони до цього часу мешкали всі разом з померлою матір`ю. Саме тому, з метою врегулювання можливості бабусі [PERSON] здійснювати участь у вирішенні питань у вихованні позивачки, відповідачем, як батьком позивачки, було оформлено відповідну заяву дозвіл, яку посвідчено нотаріально. Восени 2017 року після спілкування з бабусею [PERSON] , відповідачем було вирішено надавати таки кошти з урахуванням його можливостей, які щомісяця надавались ним позивачці особисто. Вказане підтверджується також розрахунком заборгованості, здійсненим державним виконавцем. За участю відповідача, позивачці було оформлено пенсію у зв`язку з втратою годувальника, як дитині, віком до 18 років після смерті одного з батьків матері, яку позивачка отримувала і до свого повноліття. Відповідачем було оформлено банківську карту для отримання виплат вказаної допомоги. Разом з тим, позивачкою приховано вказані обставини та нічого не зазначено про це в позовній заяві. Представником відповідача було здійснено адвокатський запит за для підтвердження даної інформації, проте відповідь на теперішній час ним не отримана, після отримання її буде долучено до матеріалів справи. Наразі позивачка є повнолітньою особою. Сімейне положення відповідача на теперішній час змінилось, матеріальний стан його є дуже скрутним, оскільки за заявою позивачки з нього в примусовому порядку стягується заборгованість за аліментами на утримання позивачки за минулий період в розмірі понад 40% його заробітку. Разом з цим, відповідач перебуває у шлюбі із [PERSON] . Від шлюбу в них народилося двоє дітей [INFO] донька [PERSON] та [INFO] донька [PERSON] . Дружина відповідача та його двоє неповнолітніх дітей повністю перебувають на його утриманні. Крім того, дружина відповідача на даний час не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, у зв`язку з чим заробітну плату не отримує. Також, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28.09.2009 у справі №2-3347/09 з відповідача стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] ([INFO]) в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця до досягнення повноліття дитини. Також, на утриманні відповідача перебувають його непрацездатні батьки- пенсіонери- мати [PERSON] [INFO] та батько [PERSON] . [INFO] , які постійно хворіють, що вимагає постійного придбання різних, в тому числі коштовних ліків, та внаслідок захворювань часто перебувають на стаціонарному лікуванні в лікарні, що також вимагає значних витрат відповідача. Усі зазначені вище обставини у своїй сукупності свідчать про відсутність у відповідача можливості сплачувати аліменти на утримання позивачки на період навчання, що є обов`язковою умовою згідно ст. 182, 199 СК України. Згідно ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, у тому числі дітям, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно- технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років. Отже, позивачка на сьогоднішній день має право на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника на період навчання до досягнення 23 років. Проте в позовній заяві позивачка зазначає про утримання її лише бабусею [PERSON] , при цьому позивачка не користується своїм правом на отримання додаткових коштів у вигляді пенсії у зв`язку із втратою годувальника на період навчання до досягнення 23 років, у разі потреби. Вказаний факт також опосередковано свідчить про відсутність реальної необхідності позивачки у додаткових коштах на період її навчання. В позовній заяві позивачка просить стягнути аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте, мінімальний розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, котра продовжує навчання законодавством не визначено. Верховний суд, в своїх рішеннях вказує на те, що розмір меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на даний вид стягнень - не розповсюджується. Так, в своєму рішенні №569/8960/17, відхиляючи касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов наступного висновку: «Доводи касаційної скарги про незастосування судами частини другої статті 182 СК України є необґрунтованими, оскільки мінімальний розмір аліментів на повнолітніх дочку чи сина цією статтею не встановлений». Не погодившись з відзивом на позовну заяву, позивачкою 03.03.2021 року було подано відповідь на відзив, в обґрунтування якого зазначено. Звертає увагу суду, що зазначена представником відповідача правова позиція Верховного суду не може застосовуватися при розгляді даної справи, оскільки судом при розгляді справи № 635/1139/17 було встановлено, що повнолітній син. перебуває на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України, так як навчається у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, тому необхідно будо доказувати, що повнолітній син потребує додаткових витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників. В її випадку, вона навчається в Криворізькому Державному педагогічному університеті на денній формі навчання за контрактом, про що було надано довідку з місця навчання № 20/455 від 24.09.2020р., яка знаходиться в матеріалах справи. Таким чином, вона не перебуває на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету. Місце проживання по [ADDRESS] , тому їй необхідні кошти на проїзд, харчування та придбання канцелярських товарів (зошити, ручки, олівці і т.д.) і підручників. Вона спілкується з батьком і йому відомо, що вона не отримує стипендії та її навчання е платним. Так, відповідно до договору № 02-3669 про надання освітніх послуг вартість навчання становить: 7620,00 грн. 2020 рік (вересень-грудень) 2021 рік - 19 050,00 грн. 2022 рік - 19 050,00 грн. 2023 рік - 19 050,00 грн. 2024 рік (січень-червень) 11 430,00 грн. Звертає увагу суду, що нею не було долучено до позовної заяви, в якості доказів, договір № 02-3669 про надання освітніх послуг та довідку № 20/105 від 01.03.2021р. про відсутність стипендії, оскільки вона не просила стягувати вартість навчання з батька, та йому достеменно було відомо про наявність цього договору та вартість її навчання, тому просить долучити зазначені докази до матеріалів справи. Представник відповідача також у відзиві зазначає, що у відповідача нема можливості надавати таку допомогу. В обґрунтування зазначає, що [PERSON] сплачує заборгованість по аліментах за виконавчим листом № 2-5184 від 27.12.2007 року виданого на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по цивільній справі № 2-5184/07, має на утриманні дружину та двох неповнолітніх дітей, а також на утриманні відповідача перебувають його непрацездатні батьки пенсіонери [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які постійно хворіють. Що стосується заборгованості по аліментах за виконавчим листом № 2-5184 від 27.12.2007 року зазначає про те, що відповідач сам допустив таку велику заборгованість, не сплачуючи аліменти протягом 2007 - 2020 років. Йому було відомо про рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по цивільній справі № 2-5184/07 про стягнення аліментів із зазначенням розміру стягнення, те що відповідач надавав допомогу в добровільному порядку, як зазначено у відзиві, то звертає увагу суду, що допомога надавалась з листопада 2017 року у сумі 200 гривень щомісяця при встановленому до стягнення розмірі аліментів 14 частина всіх видів його заробітку (доходу), тому і виникла заборгованість, згідно довідки-розрахунку від 01.11.2020 року, виданої державним виконавцем Т.Рудя. Стосовно перебування на утриманні відповідача дружини та двох неповнолітніх дітей, зазначає, наступне. Дійсно, [PERSON] , згідно довідки з ТОВ «Стройкапітал» знаходиться у відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку, тобто до 19 грудня 2021 року, оскільки [PERSON] , [INFO] . Однак, відповідач не зазначає, що [PERSON] отримує державну допомогу на дитину, яка затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 19.05.2008р. № 254/704/260/427/2014, а саме 31 липня 2014 року призначається в єдиному розмірі 41280,00 гривень незалежно від того, яка дитина за черговістю (перша, друга, третя чи кожна наступна). Виплата здійснюється одноразово в сумі 10320,00 гривень, решта суми допомоги (30960 гривень) буде виплачуватися протягом наступних 36 місяців рівними частинами в сумі 860 гривень щомісяця. Що стосується перебування на утриманні відповідача непрацездатних батьків - пенсіонерів, які постійно хворіють, звертаю увагу суду, що надані представником відповідача епікриз про стан здоров`я [PERSON] , [INFO] та епікриз про стан здоров`я [PERSON] , [INFO] не підтверджують тієї обставини, що батьки відповідача постійно хворіють і потребують додаткових витрат на лікування. Натомість, надані пенсійні посвідчення представником відповідача, підтверджують, що [PERSON] та [PERSON] , є особами пенсійного віку та отримують пенсію в Управлінні Пенсійного фонду України, тобто мають самостійний дохід. Крім цього, представник відповідача зазначає, що вона отримує пенсію у зв`язку із втратою годувальника на період навчання до досягнення 23 років і приховала від суду що обставину. Звертає увагу суду, що нею дійсно не було зазначено в позовній заяві про отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника, однак ці відомості вона не зазначила не з метою приховування цієї обставини, а через те, що розмір призначеної їй пенсії у зв`язку із втратою годувальника на період навчання до досягнення 23 років становить 2000,00 гривень та ці кошти вона сплачує за своє навчання. Відповідачу відомо про розмір призначеної пенсії, оскільки банківська карта, на яку приходить зазначена допомога оформлена на ім`я відповідача і його представник зазначає про це у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначає, що відповідачем було оформлено банківську карту для отримання виплат вказаної допомоги у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» № [NUMBER] на його ім`я, тому мені в банку не давали довідки-виписки про стан рахунку і вона не могла надати суду доказів на підтвердження того, який розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника вона отримує, натомість батько міг взяти довідку особисто як у банку так і в Управлінні Пенсійного фонду України. Також звертає увагу суду на те, що згідно Договору № 02-3669 вартість її навчання за 1 місяць становить 1905,00 гривень, отже із призначеної їй пенсії залишається всього 95,00 гривень, тому у позовній заяві вона зазначала, що повністю перебуває на утриманні бабусі [PERSON] , яка дає їй грошові кошти на проїзд, на харчування, на придбання канцелярських товарів і підручників, а також на одяг і взуття, оскільки вона росте, а речі мають властивість зношуватися, у зв`язку з цим, вважаю немає потреби доводити ті факти, що їй не вистачає призначеної пенсії. Отже, не можуть заслуговувати на увагу доводи представника відповідача про те, що отримуючи пенсію у зв`язку із втратою годувальника, у неї відсутня реальна необхідність у додаткових коштах на період мого навчання. Окрім цього, представник відповідача зазначає, що мінімальний розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, котра продовжує навчання законодавством не визначено, однак ці доводи не можуть заслуговувати на увагу. Так як, частиною 1 статті 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. А частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. С. 199 СК України встановлений обов`язок обох батьків утримувати дочку, сина які продовжують навчання. 05.05.2021 року представником відповідача подані клопотання про витребування доказів та про залучення третьої особи, які задоволені. 28 червня 2022 року представник позивача та представник відповідача пояснень не надавали у зв`язку з відкладенням розгляду справи. 19 квітня 2023 року, коли справа розглядалася по суті, в судове засідання позивачка не з`явилась, її представник подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовну заяву підтримує в повному обсязі. 19 квітня 2023 року, коли справа розглядалася по суті, відповідач в судове засідання не з`явився, його представник подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності та відсутності відповідача, в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. У судовому засіданні дослідженні наступні письмові докази: свідоцтво про народження (а.с. 6), довідка з навчального закладу (а.с. 7), свідоцтво про смерть (а.с. 8), заява (а.с. 9), розрахунок заборгованості по аліментам (а.с. 10-11), розрахунок (а.с. 30-31), довідка (а.с. 32), свідоцтво про шлюб (а.с. 33), рішення (а.с. 34), свідоцтво про народження (а.с. 35,36), довідка НОВАКОМ (а.см. 37), довідка (а.с. 38), свідоцтво про народження (а.с. 40), посвідчення (а.с. 41-42), епікриз (а.с. 43,44), договір про надання освітніх - послуг (а.с. 54), витяг з автоматизованої системи виконавчого провадження (а.с. 136), виконавчий лист (а.с. 138, 139),відповідь на адвокатський запит (а.с. 150),наказ (а.с. 151). Суд,

Outcome: dismissed