Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду і просить розірвати шлюб з відповідачем, мотивуючи тим, що вони втратили почуття не лише любові, ніжності, а й вирішили надалі йти по життю кожен своїм власним шляхом, оскільки крім дитини їх нічого не пов`язує. Тривалий час у них відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Зараз кожен з них живе своїм життям, спільне господарство не ведуть. На даний час шлюб існує лише формально, будь-яке примирення між членами подружжя неможливе, бо подружжя вже фактично немає, оскільки вказані вище обставини тривають впродовж тривалого часу. Спроби примирення в минулому не принесли жодних результатів. Від спільного проживання з відповідачем мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , спору щодо місця проживання якої не виникає. Сторони в судове засідання не з`явилися, але надали заяви. Позивач просить справу слухати у її відсутність. Позовні вимоги підтримала, зазначивши, що строк на примирення їм не потрібен. Відповідач також просить справу слухати у його відсутність. Позовні вимоги визнає, вказавши також, що строк на примирення їм не потрібен. Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Врахувавши позиції сторін, наведені в їх письмових заявах, та дослідивши письмові докази, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб 02.11.2015 (актовий запис №2). Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя , дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України законодавець закріпив, що шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. При цьому, законодавець не визначив будь-які виключення з положень вказаних правових норм. В судовому засіданні встановлено, що відносини між сторонами не склалися. Вони припинили спільне проживання та проживають окремо. Сторони не бажають примирення, що вбачається з їх письмових заяв. Тобто, фактично шлюб не існує, збереження сім`ї стало неможливим. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп. в дохід держави, який відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: approved