Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просить стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на неповнолітню дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття сина. Свої вимоги мотивувала тим, що з 2016 року сторони проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] , який зараз мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання сина та добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. На утриманні відповідача перебуває донька від першого шлюбу та з нього проводяться стягнення аліментів на її утримання. Відповідач працює та має постійний стабільний дохід. Через скрутне фінансове становище та через те, що відповідач відмовляється у добровільному порядку надавати допомогу, позивачка була змушена звернутись до суду з вказаним позовом. До судового засідання позивачка не з`явилася, але від її представника до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, в якій позовні вимоги підтримали та наполягають на їх задоволені (а.с. 23). Відповідач до судового засідання не з`явився, про причини не явки суд не повідомив, також в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідно до частини 3, 11 ст. 128 ЦПК України (а.с. 19, 26-28), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивачка не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України. Судом, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що з 2016 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 5), який зареєстрований за місцем проживання позивачки за адресою: [ADDRESS] , згідно довідки Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області №34 від січня 2023 року (а.с. 6). Як вбачається з вказаного вище свідоцтва про народження, [PERSON] є батьком [PERSON] . Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) дитина, враховуючи її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Надані докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмету позовних вимог. За результатами розгляду справи та дослідження наданих доказів, судом встановлено, що відповідач є батьком - [PERSON] та у відповідності до закону повинен нести обов`язок матеріального забезпечення дитини. Відповідно до ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Суд розцінює неявку відповідача до судових засідань як погодження з позовною заявою про стягнення аліментів. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати по справі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved