Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій вказує, що 05.12.2020 між нею та відповідачем було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Михальченко М.М. та зареєстрований в реєстрі за №3548. Продавець у строк до 30 жовтня 2021 року зобов`язався передати у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити квартиру [ADDRESS] , загальною площею 28,5 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1010 га, кадастровий номер якої - 3222486200:03:006:0032, що розташована в [ADDRESS] . На підтвердження намірів сторін Покупець передав, а Продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 239274 гривень. Ще 136400 гривень були передані покупцем продавцю на виконання вимог цього ж пункту пізніше. Таким чином, сукупно Продавцю було передано 375674 гривень. Сторони домовилися, що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк, передбачений Попереднім договором, Продавець повинен повернути покупцю одержану від нього суму авансу протягом одного місяця. Всупереч умовам попереднього договору, продавець не передав у власність Покупця з укладенням договору купівлі-продажу вказану квартиру як до 30 жовтня 2021 року, так і станом на день подання цієї позовної заяви до суду. Більш того, багатоквартирний житловий будинок, в якому має знаходитися вказана квартира, не побудований та не введений в експлуатацію досі. Крім того, всупереч умовам попереднього договору продавцем не повернуто покупцю одержану від нього суму авансу. При цьому розшукати продавця для вручення вимоги про повернення авансу не вдається можливим, оскільки останній за місцем реєстрації не проживає, на зв`язок не виходить, працівники офісу продажів відповідного житлового комплексу його контактів не надають. Просить стягнути з відповідача 375674 гривень боргу за Попереднім договором, моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень та судовий збір. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , не з`явилися. Представник позивача [PERSON] , подав суду заяву, в якій просять справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги підтримує і просить задоволити їх з підстав, наведених у позовній заяві. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] на розгляд справи до суду не з"явився, про час та місце її розгляду повідомлений в установленому законом порядку. Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. За змістом ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Судом встановлено, що 05 грудня 2020 року між позивачкою [PERSON] та уповноваженою особою відповідача було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири, посвідчений нотаріусом Михальченко М.М. та зареєстрований в реєстрі за №3548. Згідну п.1 вказаного договору, Продавець у строк до 30 жовтня 2021 року зобов`язався передати у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити квартиру [ADDRESS] , загальною площею 28,5 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1010га, кадастровий номер якої - 3222486200:03:006:0032, що розташована в [ADDRESS] . На підтвердження намірів сторін Покупець передав, а Продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 239274 гривень (а.с.7-8). Ще 136400 гривень були передані покупцем продавцю на виконання вимог цього ж пункту пізніше (а.с.9). Таким чином, сукупно продавцю було передано 375 674 гривень. Сторони домовилися, що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк, передбачений Попереднім договором, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього суму авансу протягом одного місяця. Всупереч умовам попереднього договору, продавець не передав у власність Покупця з укладенням договору купівлі-продажу вказану квартиру як до 30 жовтня 2021 року, так і станом на день подання позову до суду. Більш того, багатоквартирний житловий будинок, в якому має знаходитися вказана квартира, не побудований та не введений в експлуатацію. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Отже, зобов`язання за попереднім договором між сторонами припинились, оскільки основний договір між ними не було укладено у строк, обумовлений у попередньому договорі. Відповідно ст.570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом та повертається у тому розмірі у якому вона була надана. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати із договору (основного договору), укладеного сторонами. У аналогічній справі Верховний Суд України в постанові від 13 лютого 2013 року (справа №6-176цс12) зазначив, що оскільки договори купівлі-продажу нерухомого майна, які б за своєю формою та змістом відповідали закону, між сторонами укладені не були, а сторони лише домовились укласти такі договори в майбутньому, то передана відповідачу сума коштів є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Оскільки основний договір купівлі-продажу квартири в установленому законом порядку між сторонами укладено не було, то передані позивачем відповідачу грошові кошти є авансом, який підлягає поверненню позивачу, однак всупереч умовам попереднього договору продавцем не повернуто покупцю одержану від нього суму авансу. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Саме таких висновків щодо застосування норми ч.2 ст.625 ЦК України дійшов Верховний Суд у постановах від 21 серпня 2018 року №61-13891св18, від 5 грудня 2018 року №61-14162св18, від 12 грудня 2018 року № 61-13220св18. Аналіз зазначених положень попереднього договору дає підстави для висновку, що в разі невиконання Продавцем вимог щодо укладення основного договору купівлі-продажу квартири у строк до 30.10.2021, із вказаної дати у продавця виникає грошове зобов`язання щодо повернення суми авансу. Пунктом 9 ч.2 ст.16 ЦК України встановлено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи. Відшкодування моральної шкоди також передбачене Конституцією та низкою нормативно-правових актів. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до вимог ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до постанови ВС КЦС ВС від 7 жовтня 2020 року у справі №755/3509/18, моральна шкода за порушення цивільно-правового договору може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або договором. Зокрема, у разі несвоєчасного введення будинку в експлуатацію (а в нашому випадку невведення в експлуатацію взагалі). У цьому рішенні Верховний Суд звернув увагу на те, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що Закон "Про захист прав споживачів" не регулює правовідносини, що виникли між сторонами договору купівлі-продажу майнових прав щодо об`єкта нерухомого майна - житлове будівництво та те, що вказаним договором не передбачено відшкодування моральної шкоди, а отже відсутні підстави для її відшкодування, є помилковими. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що моральна шкода у розмірі 5000 гривень підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивачки в повному обсязі. Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, то з відповідача у відповідності до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню на користь позивачки понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 806,74 копійок.

Outcome: approved