Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

Позивач ВЧ [NUMBER] звернулися з позовом до Вінницького районного суду Вінницької області до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно витягу з наказу командира військової частини - польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) від 31.10.2015 року за №200 старшого солдата [PERSON] з 01.11.2015 року зараховано до списків частини військової частини - польова пошта [NUMBER] (на теперішній час військова частина [NUMBER] ) та призначено на посаду водія 1 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки. 21.10.16 року близько 07.20 в населеному пункті Костянтинівка, Костянтинівського району, Донецької області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу під керуванням військовослужбовця військової служби водія роти вогневої підтримки військової частини - польова пошта [NUMBER] старшого солдата [PERSON] . Попередньо встановлено, що старший солдат [PERSON] виконував функціональні обов`язки в військовій частині [NUMBER] , що знаходиться в [ADDRESS]. 21.10.16 року зазначений військовослужбовець перебував на службі. 21.10.16 року о 06.40 год. зазначений військовослужбовець, на автомобілі "ГАЗ-66" (в/н [NUMBER] ), вибув в напрямку м. Бахмут Донецької області, з метою доставки несправної зброї в ремонт до військової частини [NUMBER] . 21.10.16 року близько 07.20 год., на мосту по [ADDRESS] старший солдат [PERSON] здійснив маневр по об`їзду автомобіля, який стояв на узбіччі, повернув ліворуч. Під час здійснення вказаного маневру з ним скоїв зіткнення автомобілем "АУДІ А6" державний номер реєстрації [NUMBER] . В салоні автомобіля "АУДІ А6" перебував водій [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] подав позов до Костянтинівського міського суду Донецької області про стягнення з військової частини - польова пошта [NUMBER] матеріальної шкоди у розмірі 149 000 (сто сорок дев`ять тисячі) гривень 00 коп., та моральної шкоди у сумі 10000 (десять тисяч) гривень 00 коп. 26.06.2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області ухвалив рішення №233/1210/17 щодо стягнення з військової частини - польова пошта [NUMBER] на користь [PERSON] : відшкодування матеріальної шкоди спричиненої пошкодженням автомобіля в наслідок ДТП у розмірі 102844 (сто дві тисячі вісімсот сорок чотири) гривні 00 коп.; відшкодування суми понесених витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 581 (п`ятсот вісімдесят одна) гривень 00 коп.; суму понесених витрат на проведення комп`ютерної томографії в розмірі 875 (вісімсот сімдесят п`ять) гривень 00 коп.; відшкодування моральної шкоди в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 коп.; витрати по сплаті судового збору в розмірі 1083 (одна тисяча вісімдесят три) гривні 00 коп.Також рішенням було зобов`язано [PERSON] після відшкодування військової частиною - польова пошта [NUMBER] вищенаведених збитків передати пошкоджене майно, що не може використовуватись за призначенням, у вигляді 70 (сімдесяти) відсотків автомобіля "АУДІ А6", реєстраційний номер [NUMBER] . 12.12.2018року військовою частиною [NUMBER] , було подано апеляційну скаргу на рішення №233/1210/17 Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26.06.2017. 27.12.2017 року Апеляційним судом Донецької області апеляційну скаргу військової частини [NUMBER] задоволено частково, рішення №233/1210/17 Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26.06.2017 року скасовано. 12.12.2018 [PERSON] подано касаційну скаргу. Згідно з постановою Верховного Суду від 15 квітня 2020 року касаційну скаргу [PERSON] , було задоволено. Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області №233/1210/17 від 26.06.2017 року змінено, а саме з резулятивної частини виключено «передати пошкоджене майно, що не може використовуватись за призначенням, у вигляді 70 (сімдесяти) відсотків автомобіля "АУДІ А6", реєстраційний номер [NUMBER] ». Військовою частиною [NUMBER] рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області № 233/1210/17 від 26.06.2017 року виконано у повному обсязі, шо підтверджується наступними фінансовими документами: Платіжним дорученням №1757 від 20 серпня 2020 року [PERSON] перераховано 102844 сто дві тисячі вісімсот сорок чотири) гривні 00 коп; Платіжним дорученням №1760 від 20 серпня 2020 року [PERSON] перераховано відшкодування моральної шкоди в розмірі 4000 (чотири гривень 00 коп.; Платіжним дорученням №1761 від 20 серпня 2020 року [PERSON] перераховано витрати по сплаті судового збору в розмірі 1083 (одна вісімдесят три) гривні 00 коп.; Платіжним дорученням №2556 від 20 серпня 2020 року [PERSON] перераховано суму понесених витрат на проведення комп`ютерної томографії в розмірі 875 (вісімсот сімдесят п`ять) гривень 00 коп.; Платіжним дорученням №2557 від 20 серпня 2020 року [PERSON] перераховано суму понесених витрат на проведення експертного товарознавчого дослідження в розмірі 581 (п`ятсот вісімдесят одна) грн 00 коп. Таким чином військовою частиною [NUMBER] було відшкодовано матеріальну моральну шкоду та інші витрати згідно рішення Костянтинівського міськрайонного Донецької області №233/1210/17 від 26.06.2017 року [PERSON] , яка була нанесена в наслідок скоєння ДТП під керуванням військовослужбовця військової служби водія роти вогневої підтримки військової частини - польова пошта [NUMBER] старшим солдатом [PERSON] . Враховуючи те, що відповідач в особі старшого солдата [PERSON] керував джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем "ГАЗ-66" (військовий номер [NUMBER] ) під час скоєння ДТП 21.10.2016 року на законних підставах, що підтверджено витягом з наказу командира військової частини - польова пошта [NUMBER] (про закріплення автомобільної техніки за особовим складом возіїв) від 22.03.2016 року за №227, то саме він має відшкодувати шкоду позивачу в особі військової частини [NUMBER] в порядку регресу відповідно до п.1 ст. -1191 ЦК України. В зв`язку із вищевикладеним позивач просить стягнути із відповідача в порядку регресу витрати пов`язані із виплатою збитків в сумі 109 383,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270, 00 грн. Представник позивача в особі [PERSON] просив провести заочний розгляд даної цивільної справи, оскільки відповідач до судового засідання не з`явився, заяв про розгляд справи у його відсутність не подав. Також просив справу розглянути у його відсутність. Відповідач [PERSON] повторно до суду не з`явився без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується матеріалами справи, зокрема рекомендованими повідомленнями, повернутими до суду. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву у запропонований судом строк відповідачем не подано. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов; відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки учасників справи, викладені у поданих до суду письмовій заяві та клопотанні, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що відповідно витягу з наказу командира військової частини - польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) від 31.10.2015 року за №200 старшого солдата [PERSON] з 01.11.2015 року зараховано до списків частини військової частини - польова пошта [NUMBER] (на теперішній час військова частина [NUMBER] ) та призначено на посаду водія 1 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки (а.с.20). 21.10.16 року близько 07.20 в населеному пункті Костянтинівка, Костянтинівського району, Донецької області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу під керуванням військовослужбовця військової служби водія роти вогневої підтримки військової частини - польова пошта [NUMBER] старшого солдата [PERSON] . Попередньо встановлено, що старший солдат [PERSON] виконував функціональні обов`язки в військовій частині [NUMBER] , що знаходиться в [ADDRESS]. 21.10.16 року зазначений військовослужбовець перебував на службі. 21.10.16 року о 06.40 год. зазначений військовослужбовець, на автомобілі "ГАЗ-66" (в/н [NUMBER] ), вибув в напрямку м. Бахмут Донецької області, з метою доставки несправної зброї в ремонт до військової частини [NUMBER] . 21.10.16 року близько 07.20 год., на мосту по [ADDRESS] старший солдат [PERSON] здійснив маневр по об`їзду автомобіля, який стояв на узбіччі, повернув ліворуч. Під час здійснення вказаного маневру з ним скоїв зіткнення автомобілем "АУДІ А6" державний номер реєстрації [NUMBER] . В салоні автомобіля "АУДІ А6" перебував водій [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-14). 26.06.2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області ухвалив рішення №233/1210/17 щодо стягнення з військової частини - польова пошта [NUMBER] на користь [PERSON] : відшкодування матеріальної шкоди спричиненої пошкодженням автомобіля в наслідок ДТП у розмірі 102844 (сто дві тисячі вісімсот сорок чотири) гривні 00 коп.; відшкодування суми понесених витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 581 (п`ятсот вісімдесят одна) гривень 00 коп.; суму понесених витрат на проведення комп`ютерної томографії в розмірі 875 (вісімсот сімдесят п`ять) гривень 00 коп.; відшкодування моральної шкоди в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 коп.; витрати по сплаті судового збору в розмірі 1083 (одна тисяча вісімдесят три) гривні 00 коп. Також рішенням було зобов`язано [PERSON] після відшкодування військової частиною - польова пошта [NUMBER] вищенаведених збитків передати пошкоджене майно, що не може використовуватись за призначенням, у вигляді 70 (сімдесяти) відсотків автомобіля "АУДІ А6", реєстраційний номер [NUMBER] . 12.12.2019року військовою частиною [NUMBER] , було подано апеляційну скаргу на рішення №233/1210/17 Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26.06.2017. 27.12.2017 року Апеляційним судом Донецької області апеляційну скаргу військової частини [NUMBER] задоволено частково, рішення №233/1210/17 Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26.06.2017 року скасовано. 12.12.2018 [PERSON] подано касаційну скаргу. Згідно з постановою Верховного Суду від 15 квітня 2020 року касаційну скаргу [PERSON] , було задоволено. Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області №233/1210/17 від 26.06.2017 року змінено, а саме з резулятивної частини виключено «передати пошкоджене майно, що не може використовуватись за призначенням, у вигляді 70 (сімдесяти) відсотків автомобіля "АУДІ А6", реєстраційний номер [NUMBER] » (а.с.15-18). Військовою частиною [NUMBER] рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області № 233/1210/17 від 26.06.2017 року виконано у повному обсязі, шо підтверджується наступними фінансовими документами: Платіжним дорученням №1757 від 20 серпня 2020 року [PERSON] перераховано 102844 сто дві тисячі вісімсот сорок чотири) гривні 00 коп; Платіжним дорученням №1760 від 20 серпня 2020 року [PERSON] перераховано відшкодування моральної шкоди в розмірі 4000 (чотири гривень 00 коп.; Платіжним дорученням №1761 від 20 серпня 2020 року [PERSON] перераховано витрати по сплаті судового збору в розмірі 1083 (одна вісімдесят три) гривні 00 коп.; Платіжним дорученням №2556 від 20 серпня 2020 року [PERSON] перераховано суму понесених витрат на проведення комп`ютерної томографії в розмірі 875 (вісімсот сімдесят п`ять) гривень 00 коп.; Платіжним дорученням №2557 від 20 серпня 2020 року [PERSON] перераховано суму понесених витрат на проведення експертного товарознавчого дослідження в розмірі 581 (п`ятсот вісімдесят одна) грн 00 коп (а.с. 7-10). Відповідно до п. 2 ст. 1187 ЦК України - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 5 ст. 1187 ЦК України - особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Узвичаєна практика застосування значеного положення цивільного законодавства виходить з того, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Положення частини 1 статті 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина 2 статті 1187 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №355/1394/16-ц. Схожі за змістом висновки зроблені і у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №640/4185/15-ц, від 05.05.2018 у справі №910/14685/17, від 21.08.2020 у справі № 905/1391/19. Відповідно до норм ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Визначаючись щодо заявлених вимог, суд враховує, що відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи даної справи, суд враховує, що цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова є обов`язковою для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. При цьому, преюдиційними фактами, є факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За змістом ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання, зазвичай, виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Так, відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: 1) право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; 2) регрес застосовується після припинення зобов`язання з відшкодування шкоди. За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання, зокрема виплати страхового відшкодування (частина шоста статті 261 ЦК України). Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є законними і обґрунтованими, а тому позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача слід стягнути судові витрати в розмірі 2 270,00 грн. (а.с.43).

Outcome: approved