Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

У грудні 2022 року позивач звернулась до суду з позовом до Дніпровської районної ради про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. В обґрунтування зазначається, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем та 31 грудня 2021 року вона звільнена із займаної посади. На час звільнення позивача, відповідачем не було проведено повного розрахунку, зокрема не сплачено заборгованість по заробітній платі, яка складала 15 919,64 грн. 19 вересня 2022 року Кіровським районним судом міста Дніпропетровська видано судовий наказ про стягнення з відповідача вказаної заборгованості по заробітній платі та фактично, відповідач здійснив виплату зазначеної заборгованості позивачу 22 грудня 2022 року. У зв`язку із цим позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 01 січня 2022 по 22 грудня 2022 року у розмірі 86 202,94 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. та витрати на оплату правової допомоги адвоката в розмірі 1 000 грн. Відповідач свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 30 грудня 2022 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , працювала в Дніпровській районній раді Дніпропетровської області та перебувала на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку виконавчого апарату Дніпровської районної рада, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 7-9). Згідно розпорядження голови Дніпровської районної ради Дніпропетровської області 31 грудня 2021 року позивача [PERSON] звільнено з посади головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку виконавчого апарату Дніпровської районної ради Дніпропетровської області у зв`язку зі скороченням штатної чисельності виконавчого апарату районної ради відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (а.с. 10). У зв`язку з тим, що при звільненні, відповідач не провів повного розрахунку із позивачем по заробітній платі, судовим наказом Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 19 вересня 2022 року у цивільній справі № 203/3518/22 (провадження № 2-н/0203/213/2022) з Дніпровської районної ради на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 15 919,64 грн. (а.с. 13). Відповідно до банківської виписки АТ КБ «Приватбанк» від 26 грудня 2022 року зазначена заборгованість по заробітній платі перерахована відповідачем позивачу 22 грудня 2022 року в повному обсязі (а.с.14). У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що відповідачем було допущено затримку розрахунку при звільненні позивачки в період з 01 січня 2021 року по 22 грудня 2022 року. При визначенні наслідків вказаної затримки розрахунку суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом ст. 2, Глави XV КЗпП України працівник має право звернутися до суду для вирішення трудового спору, захисту свого порушеного права. Відповідно до ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормою ст. 15 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно ст. 47 КЗпП України передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові трудову книжку та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. В свою чергу, нормою ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільненні позивачки) було передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, з 17 липня 2022 року набрала чинність нова редакція ч. 1 ст. 117 КЗпП України, яка передбачає, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позивачка має право на одержання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 січня 2022 року по 17 липня 2022 рок (оскільки на день набрання чинності новою редакцією ч. 1 ст. 117 КЗпП хоч минуло шість місяців, проте відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, у зв`язку з чим період затримки розрахунку понад шість місяців але до набрання чинності новим законом не може бути виключений з розрахунку). Порядок розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (з наступними змінами та доповненнями). Згідно абз. 4 п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, а якщо працівник на працював ці 2 місяці та попередні 2 місяці - виходячи з посадового окладу працівника. Згідно довідки про заробітну плату позивачки від 22 грудня 2022 року вих. № 22-333/0/2-22 (а.с. 12) її заробітна плата за останні повні відпрацьовані два місяці: у жовні 2021 року становила 5 763 грн., у листопаді 2021 року 5 305 грн., у жовтні 2021 року -11 робочих днів, у листопаді 2021 року - 22 робочих дні, середньоденна заробітна плата за даними роботодавця становить 11 068,83 грн. / 33 дні = 335,42 грн. Кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні в період з 01 січня 2022 року (наступний день після звільнення) по 17 липня 2022 року (день набрання чинності новою редакцією ч. 1 ст.117 КЗпП України) становить 133 робочих дні. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає: 335,42 грн. (середньоденна заробітна плата за два місяці, які передують звільненню) х 133 робочі дні (за які здійснюється виплата середньої заробітної плати) = 44 610,86 грн. За таких обставин, враховуючи, що відповідачем було порушено строки виплати заробітної плати, у позивача наявне право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який становить 44 610,86 грн. і має бути стягнутий в судовому порядку, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню. В решті вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 липня 2022 року по 22 грудня 2022 року суд вважає за необхідне відмовити за наведених вище підстав. Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 992,40 грн. підтверджується платіжним дорученням (а.с. 18). Враховуючи те, що задоволено 51,75 % позовних вимог (44 610,86 грн. х 100% / 86 202,94 грн.), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 513,56 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (992,40 грн. х 51,75% / 100%). Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат на правову допомогу у розмірі 1 000 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п.п.1, 4 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат. 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надані суду відповідні документи, а саме: договір про надання правової допомоги, укладений 22 грудня 2022 року між позивачем та адвокатом Черненковим Олегом Віталійовичем, згідно якого позивачем сплачено гонорар зазначеному адвокату у розмірі 1 000 грн. за підготовку документів для пред`явлення цього позову до суду, сплата яких підтверджується квитанцією № 02 до договору про надання правової допомоги (а.с.15, 16). Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 1 000 грн. Що стосується заяви позивача про негайне виконання рішення суду у зазначеній цивільній справі суд зазначає, що ст. 430 ЦПК визначений перелік судових рішень, що підлягають негайному виконанню, серед якого не міститься рішення про стягнення середнього заробітку на час затримки розрахунку при звільненні, з огляду на що суд не вбачає підстав допускати до негайного виконання зазначене рішення суду.

Outcome: partial