Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить стягнути з відповідача недоплачене страхове відшкодування в сумі 30 659,96 грн та витрати, пов`язані з оцінкою пошкодженого автомобіля в розмірі 4 000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29 липня 2022 року у м. Києві по проспекту Правди, 47 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участі належного йому автомобіля марки Hyundai Sonata, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіля марки Peugeot 508, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача. Внаслідок ДТП автомобілю позивача завдано технічні пошкодження. У зв`язку з тим, що відповідач визнав свою винуватість на місці ДТП, його цивільно?правова відповідальність на момент події була застрахована у ПрАТ «СК «Інтер-Плюс», було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 30 липня 2022 року. Після чого, позивач звернувся до ПрАТ «СК «Інтер-Плюс» із заявою про виплату страхового відшкодування, долучивши усі необхідні документи. Страховою компанією останньому було виплачено 25 166 грн, в той час як, відповідно до висновку № 28 по дослідженню з визначення матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного транспортного засобу Hyundai Sonata, реєстраційний номер [NUMBER] , від 01 вересня 2022 року вартість матеріального збитку внаслідок ДТП складає 55 825,96 грн. З огляду на викладене, враховуючи, що вартість майнового збитку завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка настала з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то з нього підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і отриманим страховим відшкодуванням, що становить 30 659,96 грн, тому він звернувся до суду з указаними позовом за захистом своїх порушених прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 вересня 2022 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін за вищевказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, 23 березня 2023 року подав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, на підставі пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, що підтверджується конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», про поважність причин неявки суд не повідомив, правом на подання відзиву не скористався. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність учасників справи. Частиною першою статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, який не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що 29 липня 2022 року о 21-30 год. по проспекту Правди, 47 у м. Києві, сталася ДТП з вини громадянина [PERSON] , який керував транспортним засобом Peugeot 508, реєстраційний номер [NUMBER] . Власником пошкодженого транспортного засобу Hyundai Sonata, реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Сторонами було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол). Як вбачається із повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу [PERSON] була застрахована у ТДВ «СК «Кредо», номер полісу ЕР/205393701. Також, із повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «Інтер-Поліс», номер полісу ЕР/208031960. 01 серпня 2022 року [PERSON] звернувся із повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування до ПрАТ «СК «Інтер-Поліс». 22 серпня 2022 року позивач отримав від ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» суму страхового відшкодування в розмірі 25 166 грн, що підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк» від 23 вересня 2023 року по надходженням по картці/рахунку за 22 серпня 2022 року. Згідно з висновком № 28 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного транспортного засобу Hyundai Sonata, реєстраційний номер [NUMBER] , вартість матеріального збитку на дату оцінки складає 55 825,96 грн. Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з пунктом 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. Оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність позивача та відповідача, як власників наземних транспортних засобів була застрахована, були відсутні травмовані (загиблі) люди, наявна згоди водіїв обставин скоєння ДТП, відсутні докази наявності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, то у даному випадку сторони мали право на складення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («Європротоколу»). Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 вказала, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи викладене, оскільки, згідно з висновком № 28 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного транспортного засобу Hyundai Sonata, реєстраційний номер [NUMBER] , вартість матеріального збитку на дату оцінки складає 55 825,96 грн, а 22 серпня 2022 року [PERSON] отримав від ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» суму відшкодування у розмірі 25 166 грн, з відповідача підлягає стягненню сума різниці між сумою матеріального збитку та сумою виплаченою позивачеві страховою компанією, тобто 55 825,96 грн - 25 166 грн = 30 659,96 грн. Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи те, що доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на спростування доводів позивача відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовним вимог та про їх задоволення в частині стягнення майнової шкоди. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані з оцінкою пошкодженого автомобіля в розмірі 4 000 грн, на підтвердження яких надає Акт № 28 виконаних робіт від 01 вересня 2022 року, який містить лише відомості про те, що в повному обсязі була виконана робота по проведенню автотоварознавчого дослідження автомобіля, яка прийнята замовникам і підлягає оплаті в сумі 4 000 грн, однак відомостей про сплату цих коштів не містить. Крім того, в позовній заяві не зазначено чи сплачено зазначені витрати позивачем та не надано відповідні докази, як і не надано доказів про те, що вказані витрати позивач має сплатити. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами оплату таких витрат. За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума судового збору, пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог, що була сплачена позивачем при зверненні до суду з указаним позовом. Відтак, сума судового збору в процентному відношенні від задоволеної суми становить 793,92 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial