Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивачки Представник позивачки адвокат Мальченко Д.В. у березні 2023 року звернувся до суду з указаним позовом в інтересах [PERSON] , який мотивований тим, що сторони 13.07.2013 року зареєстрували шлюб. У подружжя під час шлюбу народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, спільне сімейне життя не склалося. У зв`язку з неможливістю у подальшому проживати однією сім`єю, позивачка просить розірвати шлюб, вважає збереження шлюбу неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Діти сторін проживають разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] у будинку, що належить її бабусі [PERSON] . За висновками комісії від 02.02.2023 та від 22.02.2023 року [PERSON] забезпечена належними умовами для проживання та виховання дітей, має змогу вести підсобне господарство, вирощувати картоплю, овочі та фрукти. [PERSON] працює на посаді сестри молодшої поліклініки в КНП «Тростянецька міська лікарня» Тростянецької міської ради, але з 25.11.2020 перебуває у відпустці по догляду за молодшою дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує соціальну допомогу на дитину. Старша донька [PERSON] навчається у третьому класі Тростянецької Філії №4-І-ІІ ступенів ЗЗСО І-ІІІ ступенів №3 Тростянецької міської ради. Батько дітей [PERSON] працює на посаді старшого оператора а Приватному акціонерному товаристві «Монделіс Україна», отримує заробітну плату, разом з позивачкою на праві спільної сумісної власності є співвласником земельної ділянки та житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Інших дітей відповідач не має, він проживає окремо від позивачки та їх спільних дітей, не бере участі у вихованні та утриманні. Позивачка вказає, що повністю забезпечує дітей матеріально, піклується про їх фізичний та духовний розвиток, має належні умови для проживання. Посилаючись на указані обставини, представник [PERSON] адвокат Мальченко Д.В. просить суд: 1) розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 13.07.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 77; 2) визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] ; 3) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття; 4) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення молодшою дитиною трирічного віку, а саме до [INFO] . Стислий виклад заперечень відповідача Відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та визначення місця проживання дітей в повному обсязі. Стислий виклад позиції третіх осіб Відділ «Служба у справах дітей» Тростянецької міської ради та Виконавчий комітет Тростянецької міської ради як орган опіки і піклування письмових пояснень не надали. Начальником Відділу «Служба у справах дітей» Тростянецької міської ради Пальошко З.В. надана заяву про розгляд справи без участі представника відділу, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. До суду поданий висновок від 04.04.2023 року про доцільність визначення місця проживання дітей з матір`ю. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою суду від 13.03.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, орган опіки та піклування виконавчий комітет Тростянецької міської ради Сумської області. 31.03.2023 року адвокатом Собиною П.М. в інтересах [PERSON] надано відзив на позовну заяву. 03.04.2023 року до суду адвокатом Собиною П.М. в інтересах [PERSON] подано зустрічну позовну заяву. Ухвалою суду від 13.04.2023 року прийнято відмову [PERSON] від позовної вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів на її утримання. Провадження у справі в частині указаних позовних вимог закрито. Зустрічну позовну заяву [PERSON] в інтересах [PERSON] за заявою останнього повернуто позивачу за зустрічним позовом. Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що сторони 13.07.2013 року зареєстровали шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №77 (а.с.12). У шлюбі [PERSON] та [PERSON] народилися діти: [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~які проживають\~разом з\~позивачкою за\~адресою:\~ [ADDRESS] (а.с. 13, 14, 15). Будинок за адресою: [ADDRESS] належить бабусі [PERSON] [PERSON] (а.с. 29-37, 40, 41). Відповідач [PERSON] визнав, що проживає окремо від позивачки та спільних доньок, працює на посаді старшого оператора а Приватному акціонерному товаристві «Монделіс Україна», тому має стабільний дохід, інших осіб на утриманні, крім дітей [PERSON] та [PERSON] не має. Відповідно до висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] створені належні умови для проживання, повноцінного розвитку, утримання та дітей, тому доцільно визначити місце проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. При вирішенні спору суд керується положеннями Конституції України, Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 56 СК України). У силу статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Ураховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не установлено, примушування для збереження шлюбних відносин є порушенням прав чоловіка та дружини на свободу, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. При розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини, насамперед, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Установлені судом обставини, які також визнані відповідачем, засвідчують, що позивачка належно опікується про дітей, забезпечує все необхідне для повного і гармонійного розвитку. У контексті першочергового врахування інтересів дітей, які переважають над інтересами батьків, урахувавши висновок про визначення місця проживання дітей від 04.04.2023, з огляду на на установлення судом обставин, які б свідчили, що проживання дитини з матір`ю може зашкодити дітям, що не заперечується відповідачем, суд дійшов висновку, що місцем проживання доньок сторін у цій справі слід визначити разом з позивачкою, що відповідатиме як найкращим інтересам малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Підстави для відмови у прийнятті визнання [PERSON] позову відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України судом не установлено. Згідно із\~статтею 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття. Виходячи з вимог частини першої-третьої\~статті 181 Сімейного кодексу України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі Відповідно до частини 3\~статті 181 Сімейного Кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, за змістом указаної норми утримання дитини може здійснюватися за домовленістю між батьками дитини, за відсутності такої домовленості право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина і лише одержувач визначає спосіб стягнення аліментів. Позивачка у цій справі просить стягнути з батька дітей аліменти у частці від його доходу, зокрема у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу). Розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга\~статті 182 Сімейного кодексу України. Згідно з\~статтею 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Ураховуючи визнання відповідачем позову та виходячи із рівного обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд вважає, що позов в цій частині також є обґрунтованим і підлягає задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з таких мотивів. Позивачкою при зверненні з цим позовом до суду сплачено судовий збір за дві вимоги у розмірі 2147,20 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, оскільки відповідач визнав позов, з останнього за вимогу про стягнення аліментів слід стягнути 50 % суми судового збору, яка мала бути сплачена за цю вимогу в розмірі 536 грн. 80 коп., а позивачці слід компенсувати з держаного бюджету 50 % сплаченого нею судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved