Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по аліментам в сумі 175\~244 грн., неустойку в сумі 175\~244 грн., а всього 350\~488 грн. та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з 23.09.2005 року, який було розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишилися проживати з позивачкою. Відповідно до рішення суду від 30.08.2012 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей. Внаслідок не виконання відповідачем рішення суду, утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 175\~244 грн. У зв`язку з чим, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 26.08.2022 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач та її представник у судовому засіданні на позові наполягали та просили його задовольнити, також представник позивача зазначив, щодо вирішення питання про прийняття доводів боржника про сплату у добровільному порядку дітям на поповнення мобільного, відпочинок на оздоровлення, передача продуктів харчування для дітей, то вказана грошова допомога не обговорювалась з позивачкою в якості сплати заборгованості по аліментам, як і не було домовленості про сплату аліментів в натуральній формі у виді продуктів харчування та інших витрат, оскільки вказане вказує на те, що відповідач повинен був сплачувати аліменти своєчасно на утримання дітей у визначений спосіб. У судовому засіданні відповідач заперечував проти позовних вимог та пояснив, що відповідач постійно дбає про своїх неповнолітніх дітей, забезпечує їх продуктами харчування та одягом та витратами на інші потреби, в матеріалах справи містяться фактичні дані щодо забезпечення дітей відповідачем, та відповідач здійснював свої обов`язки належним чином, тому просив відмовити у задоволенні позову та врахувати допомогу, яку надавав відповідач, як сплату заборгованості по аліментам. Крім того, відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що позивачка обґрунтовуючи свої позовні вимоги надала до суду розрахунок заборгованості по аліментах за період: 01.11.2014 р. по 01.08.2022 р. у сумі 175\~244,00 грн. Але позивачка приховала від суду та державного виконавця докази добровільної, поза межами виконавчого провадження, безпосередньої сплати на її користь аліментів в сумі 97\~700,00 грн. Вказана сплата підтверджується квитанціями про здійснення поштових переводів УДППЗ «Укрпошта» та банківськими чеками, оновленим розрахунком державного виконавця від 19.09.2022 року, де він визначив розмір заборгованості по аліментам в сумі 77\~544,00 грн. Слід зазначити, що після розлучення відповідач постійно дбав та дбає про своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , забезпечує їх продуктами харчування та одягом, загалом з дня розлучення та до цього часу поніс втрати на суму 80\~000,00 грн., але не зберігав докази придбання продуктів харчування та одягу, оскільки не очікував, що позивачка звернеться до нього з цим позовом. 12.08.2022 р. відповідач проінформував державного виконавця Біляївського ВДВС Горділовського М.М. про наявність постійного місця роботи та регулярного доходу, надавши йому довідку про доходи від КНП «Дитяча міська поліклініка № 7» ОМР. Також, 19.02.2022 р. відповідач звернувся до державного виконавця Біляївського ВДВС Горділовського М.М. із заявою про постановлення вимоги про утримання із заробітку у КНП «Дитяча міська поліклініка № 7» ОМР 70% заробітку для погашення заборгованості по аліментам в сумі 77\~544,00 грн. Також, відповідач звернувся до Біляївського районного суду Одеської області із заявою по справі № 1506/2355/2012 по встановленню розстрочки строком на 1 рік по сплаті заборгованості зі сплати аліментів на суму 77\~544,00 грн. Також у відзиві відповідач зазначив, що на його утриманні перебуває донька [PERSON] , [INFO] , його мати [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки про доходи від КНП «Дитяча міська поліклініка № 7» ОМР середня заробітна плата відповідача складає орієнтовно 7\~500,00 грн. та цих коштів вистачить лише на сплату поточних платежів по аліментам (2\~744,00 грн.) та поточної заборгованості по аліментам в сумі 75\~544,00 грн. (по 5\~000,00 грн. щомісяця протягом 12 місяців). У задоволені позову просив відмовити повністю (т. 1 а.с. 25-157). Згодом, відповідач надав до суду додатковий відзив, згідно з яким 21.09.2022 року у судовому засіданні позивачка сповістила, що відповідач за 10 років навіть не дав дітям 200 грн. Для спростування цього твердження відповідач надав додаткові докази, що свідчать про належну турботу до дітей з його боку. Зокрема, у відзиві він зазначив, що після розлучення постійно дбав та дбає про своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , забезпечує їх продуктами харчування та одягом, загалом з дня розлучення та до цього часу поніс втрати на утримання дітей в сумі 97\~700,00 грн. коштів, сплачених безпосередньо поштовими переказами та транзакціями на банківську карту позивачки. На виконання законодавства, згідно Розрахунку загальної суми фактично сплачених безготівкових коштів, сплачених банківськими переводами безпосередньо [PERSON] та [PERSON] , за їх проханням, банківськими переказами відповідач сплатив на їх користь 8\~192,00 грн. Окрім цього, згідно Розрахунку загальної суми фактично сплачених коштів на поповнення телефонів [PERSON] та [PERSON] , за їх проханням, банківськими переказами відповідач сплатив 969,00 грн. коштів на поповнення їх особистих мобільних телефонів. До того ж, відповідно до Розрахунку загальної суми фактично переданих готівкових коштів безпосередньо [PERSON] та [PERSON] , за їх проханням, відповідач передав їм 15\~420,00 грн. Також слід зазначити, що за проханням позивачки, регулярно, щомісяця відповідач надавав їй аліменти у натуральній формі (продукти харчування), що підтверджується Розрахунком загальної суми фактично переданих продуктів харчування безпосередньо позивачці, загалом на суму 57\~265,00 грн. Також, у серпні 2020 року відповідач оплатив відпочинок його дітей на оздоровчій базі « [INFO] » у с. Грибівка, Одеського району, Одеської області в сумі 9\~000,00 грн. З урахуванням викладеного відповідач просив відмовити позивачці в задоволені позову повністю (т. 1 а.с. 170 т. 2 а.с. 9). Позивачка у відповідь на відзив надала до суду заяву та пояснення на відзив, в яких зазначає, що відзив відповідача визнає частково пояснюючи це наступним. Відповідач стверджує про сплату аліментів за рішенням суду у розмірі 97\~700,00 грн. та надав докази-квитанції комерційних банків та Укрпошти про їх перерахування на її користь. Позивачка визнає, що відповідно до квитанцій, копії яких містяться на 23 сторінках, нею отримано в рахунок аліментів 77\~450,00 грн. Таким чином заборгованість складає 97\~794,00 грн. Квитанції на решту суму просить суд не приймати до уваги, оскільки вони не несуть інформації щодо предмету заперечень. Щодо вирішення питання про прийняття доводів боржника про сплату у добровільному порядку дітям [PERSON] та [PERSON] на поповнення телефонних карток у сумі 969,00 грн., безпосередньо на їх прохання 15\~420,00 грн., витрачених 9\~000,00 грн. на оздоровлення дітей та нібито передачу позивачці продуктів харчування для дітей на суму 57\~265,00 грн. Позивачка є утримувачем дітей, відповідальною за формування сімейного бюджету та його раціонального використання. Вказані суми могли бути використані більш раціонально в інтересах дітей. Грошова допомога дітям на їх прохання та поповнення телефонних карток ніяким чином з позивачкою не обговорювалось, як не було домовленості про сплату аліментів в натуральній формі/продуктів харчування, на придбання яких та передачу їх їй немає взагалі ніяких доказів. Рішення суду про зміну порядку та способу виконання рішення суду про стягнення аліментів також відсутнє. Не можуть бути прийняті до уваги докази про сплату переказ коштів, як аліментів, на суму 12\~000,00 грн. від третьої особи [PERSON] , оскільки вона ніяким чином не зобов`язана перед позивачкою по сплаті аліментів. За змістом розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 05.08.2022 року заборгованість по аліментам за період 3 01.11.2014 року по 01.08.2022 року становить 175\~244,00 грн. Враховуючи положення ч. 1 ст. 191 СК України про те, що розмір неустойки не може перевищувати 100% заборгованості з розрахунку 1% від суми заборгованості за кожен день прострочки, розмір неустойки має бути встановлений на рівні заборгованості у сумі 97\~794,00 грн., враховуючи, що платежі по аліментах припинилися 04.05.2022 року і до теперішнього часу, тобто вказаний період складає більше ніж 100 днів, а відповідно і розмір неустойки складає 100% від суми заборгованості. Всього підлягає стягненню 195\~588,00 грн. (т. 2 а.с. 13-17). 23.01.2023 року від відповідача до суду надійшла відповідь на заяву та пояснення позивачки про часткове визнання доводів відповідача, згідно якої зазначив, що свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала розрахунком від 05.08.2022 року державного виконавця у виконавчому провадженні № ДВ-14/164/2015, в якому державний виконавець визначив заборгованість по аліментам за період: 01.11.2014 р. по 01.08.2022 р. у сумі 175\~244,00 грн. Однак, до відзиву відповідача від 19.09.2022 року було додано оновлений розрахунок від 19.09.2022 року державного виконавця у виконавчому провадженні № ДВ-14/164/2015, в якому державний виконавець визначив заборгованість по аліментам за період з 01.11.2014 р. по 01.08.2022 р. на суму 77\~544,00 грн. Слід зазначити, що 20.01.2023 року державний виконавець постановив оновлений розрахунок від 20.01.2023 року у виконавчому провадженні № ДВ-14/164/2015, в якому державний виконавець визначив заборгованість по аліментам за період: 01.08.2022 р. по 01.01.2023 р. на суму 75\~085,86 грн. Отже, розрахунок державного виконавця від 19.09.2022 року, яким була визначена заборгованість по аліментам на суму 77\~544,00 грн. за період: 01.11.2014 р. по 01.08.2022 р., та розрахунок державного виконавця від 20.01.2023 року, яким була визначена заборгованість по аліментам на суму 75\~085,86 грн. за період: 01.08.2022 р. по 01.01.2023 р., постановлені уповноваженим органом відповідно до вимог Закону, й відповідно засвідчують викладені в них факти щодо розміру заборгованості. Наразі, ані розрахунок державного виконавця від 19.09.2022 року, ані розрахунок державного виконавця від 20.01.2023 року, в судовому та адміністративному порядку не оскаржені та не скасовані. Таким чином, зазначені розрахунки є діючими та обов`язковими для сторін виконавчого провадження. Відповідно заява позивача про часткове визнання доводів відповідача, якою позивач зменшила розмір позовних вимог до 195\~588,00 грн. не відповідає розрахункам державного виконавця від 19.09.2022 року та від 20.01.2023 року, які є діючими та не скасованими в судовому порядку. Крім того, доводи відповідача, що не можуть бути прийняті до уваги докази про сплату переказ коштів, як аліментів, на суму 12\~000,00 грн. від третьої особи, що не є зобов`язаною, [PERSON] підлягають відхиленню, оскільки в призначення платежу вказаних квитанцій зазначено: «аліменти [PERSON] ». Окрім цього у поясненнях на відзив відповідача позивачка зазначила, що розмір неустойки має бути встановлений на рівні заборгованості у сумі 97\~794,00 грн., але погодитись з таким висновком позивачки неможливо: по-перше, розмір заборгованості у сумі 97\~794,00 грн. не відповідає оновленому розрахунку від 20.01.2023 року у виконавчому провадженні № ДВ-14/164/2015, в якому державний виконавець визначив заборгованість по аліментам за період: 01.08.2022 р. по 01.01.2023 р. на суму 75\~085,86 грн.; по-друге, сплата аліментів не припинялась 04.05.2022 року, як свідчать додані до матеріалів справи квитанції ПАТ «Приватбанк», ТОВ «ФК «Свіф-Гарант», відповідачем було сплачено 9\~500,00 грн. Отже, висновки позивачки щодо наявності неустойки в розмірі 97\~794,00 грн. не відповідають дійсності. З приводу наявності домовленості між позивачкою та відповідачкою про сплату аліментів в натуральній формі та домовленості про надання грошової допомоги дітям на їх прохання та поповнення телефонних карток сповіщаємо, що позивачка надсилала відповідачу повідомлення у месенджері «Вайбер», копії скрін-шотів яких додаються. У зв`язку з вищевикладеним відповідач просить відмовити позивачці в задоволенні позову повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30.08.2012 року, з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 14.05.2012 року та до повноліття [PERSON] , після чого стягувати аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] (а.с. 12-13). Як вбачається з наданого суду розрахунку заборгованості по аліментам від 05.08.2022 року, заборгованість відповідача по аліментам складає 175\~244,00 грн. (а.с. 14). Відповідачем до відзиву також надано розрахунок заборгованості по аліментам від 19.09.2022 року, згідно якого зазначено, що у період з 01.11.2014 року по 01.08.2022 року боржник [PERSON] повинен був сплати аліменти у загальному розмірі на суму: 175\~244,00 грн. 97\~700,00 грн. = 77\~544,00 грн. (а.с. 34). Згідно розрахунку загальної суми фактично сплачених аліментів на користь позивача, наданого відповідачем разом з відзивом на позовну заяву вбачається, що відповідачем сплачено на користь позивачки суму заборгованості по аліментам в розмірі 97\~700,00 грн. (а.с. 35-36). Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам від 20.01.2023 року встановлено розмір заборгованості [PERSON] по аліментах підлягаючих сплаті по виконавчому листу №1506/2355/2012 у сумі 75085,83 грн. (а.с. 29, том 29). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) дитина, враховуючи її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до положень\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Статтею 155 СК України\~передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом ст. ст.\~180,\~181,\~184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 3\~ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Частино 1\~ст. 196 СК України\~передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. В пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. В статті 197 СК України, зазначені підстави за яких платнику аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості, повністю або частково звільнити від сплати заборгованості по аліментах. Отже, за положеннями Сімейного кодексу України аліменти призначаються та повинні сплачуватися щомісячно, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів. Оскільки, згідно з положеннями СК України, аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Разом цим ч. 1\~ст. 196 СК України\~встановлене обмеження щодо стягнення суми неустойки (пені), яка не може бути більшою 100 відсотків заборгованості. Так,\~судом було\~досліджено розрахунок\~заборгованостіпо\~аліментам від\~20.01.2023\~року встановлено\~розмір заборгованості\~ [PERSON] \~по аліментах\~підлягаючих сплаті\~по виконавчому\~листу №1506/2355/2012\~у сумі\~75085,83\~грн.\~ Як вбачається з матеріалів наданих відповідачем до відзиву на позову заяву, згідно свідоцтва про народження від 21.02.2015 року серії № [NUMBER] відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , офіційно працевлаштований, також відповідачем надано копію пенсійного посвідчення матері [PERSON] № [NUMBER] та серії [NUMBER] . Доводи відповідача про те, що він домовився з позивачкою про допомогу в утриманні дітей за наявності у нього можливостей, а також те, що він періодично в рахунок сплати аліментів купував дітям одяг та продукти харчування, здійснював поповнення мобільного рахунку, інші витрати, заперечені позивачем, суд не приймає до уваги, оскільки надання такої допомоги є його правом та не звільняє від обов`язку щодо сплати аліментів на підставі рішення суду. Надані ним грошові кошти можуть бути зараховані в рахунок погашення заборгованості за аліментами за заявою позивача, надавши відповідні докази державному виконавцю, який здійснює примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів, або за домовленістю між ним і позивачем. При цьому суд зазначає, що відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дітей за рішенням суду, що не заперечувалось відповідачем в судовому засіданні, тому він повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів. Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, суд бере до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дітей, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дітей, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дітей, пов`язаних з їхнім матеріальним забезпеченням. Ураховуючи викладене, та приймаючи до уваги те, що відповідачем не сплачувались аліменти, через що виникла заборгованість, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у розмірі 75085,86 грн. та неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 75086,86 грн., що відповідає сумі заборгованості по сплаті аліментів згідно розрахунку заборгованості від 20.01.2023 року. Згідно ст. 81 ЦПК України, \~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Надані докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмету позовних вимог.

Outcome: partial