Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-13 00:00:00

До Межівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Межівський відділ державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про припинення стягнення аліментів та скасування заборгованості зі сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Межівським районним судом Дніпропетровської області 20.10.2016 року винесено рішення про стягнення з нього на утримання [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13 жовтня 2016 року, допустивши рішення суду негайному виконанню в межах місячної суми стягнення аліментів до поновлення її працездатності, або до реєстрації з ним повторного шлюбу. Підставою винесення вказаного рішення судом стало те, що за час їх спільного подружнього життя з 25.06.2011 року по 20.09.2016 року, вона отримала ІІ групу інвалідності. Відповідачка захворіла на гостий лімфообласний лейкоз. На час винесення вказаного рішення він не мав іншої родини та мав можливість надавати матеріальну допомогу на лікування відповідачки. Крім того, вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Межівським районним судом Дніпропетровської області 20.10.2016 року винесено рішення про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання доньки [PERSON] 26.03.2012 року, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення нею повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 жовтня 2016 року. На теперішній час обставини його життя значно змінилися. Він не має матеріальної змоги сплачувати аліменти на утримання відповідачки. 14 серпня 2021 року ним було укладено шлюб з [PERSON] . Від цього шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Його дружина на теперішній час не працює, оскільки доглядає їх доньку. Він повністю забезпечує родину. Наразі сам потребує лікування. З 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан. 11 квітня 2022 року він отримав проникаюче кульове поранення черевної порожнини від російських солдат. З цього часу його стан здоров`я погіршився. Він постійно потребує лікування. З 14.01.2022 року він працює на посаді майстра ТОВ «Автомагістраль-Південь». Відповідно розрахунку наданого державним виконавцем за період з 01.01.2022 року по 01.12.2022 року він має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 37661,77 гривень. Державним виконавцем його було повідомлено, якщо він терміново не сплатить всю заборгованість ним буде вжито заходи примусового виконання рішення суду. Будуть винесені постанови про арешт рахунків, майна та позбавлення його права керування транспортним засобом та ін.. заходи. Сплачувати заборгованість він не має можливості. Також сплачувати аліменти на утримання колишньої дружини він також немає можливості. Відповідачка отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує визначений законодавством прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, при цьому він хоча і є працездатним проте має утриманців. Розмір пенсії відповідача становить понад 2000,00 гривень. Відповідачка отримала інвалідність внаслідок загального захворювання, не пов`язаного з його відношенням до неї. Вона мала незадовільний стан здоров`я до їх одруження. Він наразі не має достатньої можливості матеріально забезпечувати її утримання. Забезпечення утримання колишньої дружини значно впливає на матеріальне утримання його обох малолітніх доньок та непрацездатної дружини. Позивач просить суд припинити стягнення аліментів з нього на утримання колишньої дружини [PERSON] в розмір 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13 жовтня 2016 року до поновлення її працездатності, або до реєстрації з ним повторного шлюбу, які стягуються на підставі рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 20.10.2016 року; скасувати заборгованість [PERSON] за аліментами на утримання колишньої дружини [PERSON] в розмірі 37661,77 гривень, яка утворилася за період з 01.01.2022 року по 01.12.2022 рік; виконавчий лист Межівського районного суду Дніпропетровської області від 20.10.2016 року №181/801/16-ц про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання колишньої дружини [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13 жовтня 2016 року, до поновлення її працездатності або до реєстрації з ним повторного шлюбу відкликати; стягнути з відповідачки на його користь усі судові витрати. Ухвалою судді Межівського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. (а.с.26-27). 10 лютого 2023 року від позивача [PERSON] надійшла заява про усунення недоліків з додатками на виконання ухвали судді від 30 січня 2023 року. (а.с.30-31) Ухвалою судді Межівського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2023 року провадження у справі було відкрито, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, визначено строк для подання відзиву, призначене підготовче судове засідання на 24 лютого 2023 року. (а.с.40-41). 24 лютого 2023 року від представника відповідача адвоката Щербініна Є.М. надійшло клопотання про відкладення судового засідання та відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги вважає безпідставними та необґрунтованими.На теперішній час відповідач є інвалідом третьої групи, внаслідок загального захворювання, вимушена мешкати разом з малолітньою донькою у власних батьків, які потребують постійного догляду за станом здоров`я, оскільки немає власного житла та роботи, а повідомлення позивача, що відповідач має інші заробітки не підтверджені належним чином, а тільки припущеннями позивача. Коштів отриманих відповідачем з пенсії за інвалідністю, інших доходів відповідач немає, не вистачає в повному обсязі на лікування, тому відповідач вимушена звертатися за грошовою допомогою до власних батьків, які також мають тяжкі захворювання. Зазначає, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про матеріальне становище та спроможність утримувати себе відповідачем. Прохає в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та стягнути з позивача всі понесені судові витрати на користь [PERSON] в сумі 3220,80 грн.(а.с.49-52) 08 березня 2023 року від позивача [PERSON] надійшли заперечення на відзив відповідно до яких зазначає, що з часу прийняття рішення про стягнення з нього аліментів змінилися обставини як у нього; погіршився стан здоров`я, збільшення його родини та народження доньки, так і у відповідачки також. Найголовніше те, що відповідачка має покращення стану здоров`я. За наданими нею документами вона має ІІІ групу інвалідності. Їй дозволена легка праця. Лікарями їй рекомендовані певні професії. Відповідачка зазначає, що мешкає разом з батьками та повинна їх утримувати, однак вважає, що ця обставина її життя це її право, а не обов`язок, оскільки батьки отримують пенсію. З соціальної мережі, персональної сторінки відповідачки явно вбачається, про те, що вона активно займається роботою дома, а саме: нігтьовим сервісом. Проте у відзиві до позовної заяви вона заперечує цей факт. Враховуючи все вище зазначене вважає, що відповідачка не надала переконливих доказів того, що повинна надалі отримувати аліменти. Прохає суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі.(а.с.75-77) Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 09.00 годину 31 березня 2023 року.(а.с.90-91) Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, за участі адвоката Паливоди В.П. На позовних вимогах наполягає, позов прохає задовольнити у повному обсязі. Неможливість прибути у судове засідання зумовлене тим, що він буде знаходитися у відрядженні в іншому регіоні країни, терміном два місяці.(а.с.108) Представник позивача, адвокат Паливода В.П. у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач [PERSON] та її представник, адвокат Щербінін Є.М. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, надали пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Представник тертьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та прийняти рішення на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства. (а.с.107) Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: Згідно ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Так, у судовому засіданні встановлено, що рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2016 року у справі № 181/801/16-ц (провадження № 2/181/352/16) з [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13 жовтня 2016 року, допустивши рішення суду негайному виконанню в межах місячної суми стягнення аліментів до поновлення її працездатності, або до реєстрації з [PERSON] повторного шлюбу.(а.с.13-15) 08 листопада 2016 року Межівським районним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист у справі № 181/801/16-ц (провадження № 2/181/352/16), на підставі якого, 14 листопада 2016 року головним державним виконавцем Межівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження про стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки.(а.с.16,21) У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з січня 2022 року не сплачує аліменти на користь колишньої дружини за рішенням Межівського районного суду Дніппропетровської області від 20 жовтня 2016 року у справі № 181/801/16-ц (провадження № 2/181/352/16), внаслідок чого утворилася заборгованість у виконавчому провадженні №52883867, яка становить 37661,77 гривень, за період з січня 2022 року по листопад 2022 року, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості.(а.с.24) Згідно ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Отже, ст. 75 СК України встановлює чіткі підстави для виникнення права подружжя на утримання. Причому усі ці підстави мають бути в сукупності. У зв`язку з цим, внаслідок настання певних змін, що зумовлюють зникнення хоча б однієї із підстав для права на утримання, таке право припиняється. За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17, аналіз норм статей 75, 76 СК України дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має зазначена непрацездатна особа, яка не забезпечена доходом у розмірі прожиткового мінімуму на одну особу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Згідно ст. 82 СК України право одного з подружжя на утримання, а також право на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу, припиняється у разі поновлення його працездатності, а також реєстрації з ним повторного шлюбу. Право на утримання припиняється від дня настання цих обставин. Крім того, право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги чи платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу. Отже дана норма права визначає як перелік підстав, внаслідок яких право на утримання припиняється автоматично, так і перелік підстав, які має оцінити суд і прийняти з цього приводу відповідне рішення. Закон виділяє дві підстави, за якими право подружжя припиняється автоматично, тобто звертатися до суду з позовом про припинення цього права не потрібно. Першою є поновлення працездатності одержувача аліментів. Другою є реєстрація одержувачем аліментів нового шлюбу з іншою особою. Окрім автоматичних підстав для припинення права подружжя на утримання закон передбачає і такі, що припиняються судом у разі їх підтвердження в ході судового розгляду. Право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу. У ході судового процесу позивач зобов`язаний довести підставність припинення права подружжя на утримання. Факт відсутності потреби у аліментах слід довести доказами, які б підтвердили, що одержувач аліментів має стабільний дохід, який забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум. Це може бути довідка про його доходи, документи, що підтверджують одержання ним спадщини, утримання від інших осіб тощо. Платник аліментів в суді має довести свою неспроможність надавати матеріальну допомогу (довідка МСЕК про власну непрацездатність, довідка про перебування на обліку у службі зайнятості населення у зв`язку з втратою роботи, рішення судів про грошові стягнення з нього; свідоцтво про народження дитини тощо). З досліджених у судовому засіданні доказів, встановлено, що на даний час сімейний стан позивача змінився та 14 серпня 2021 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , від якого подружжя має доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 14 серпня 2021 року Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Чечелівсоьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). (а.с.22,23) Згідно акту №218 від 15.10.2022 року обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , разом з дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] . [PERSON] повністю забезпечує родину, бере активну участь у вихованні дитини. (а.с.17) Відповідно до довідки ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ ПІВДЕНЬ» вих. №00000000000286 від 09 грудня 2022 року, [PERSON] з 14.01.2022 року працює в ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ ПІВДЕНЬ». На даний момент займає посаду майстра. Дохід за період з 14.01.2022 року по 30.11.2022 року склав 187139,47 грн., з яких утримано 36492,35 грн. та сума до виплати склала 150647,12 грн.(а.с.18,33) Крім того, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованим в реєстрі за №1185, виданого 13.08.2019 року приватним нотаріусом Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Філіповою І.П., має у приватній власності земельну ділянку кадастровий номер: 1222688800:01:002:0649, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,69 га, що розташована на території Словянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області та перебуває в оренді у ТОВ «Агроформування «ЗОРЯ», строк дії договору до 31.12.2029 року з правом пролонгації.(а.с.34,35,36) Згідно довідки про доходи №14 від 07 лютого 2023 року, за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року, загальна сума доходу отримана орендодавцем, [PERSON] , за оренду його майна становить 19252,55 гривень (податок з доходів фізичних осіб 3465,46 гривень).(а.с.37) У судовому засіданні встановлено, що дружина позивача [PERSON] зараз не працює так як доглядає за дитиною, [PERSON] , [INFO] , і її дохід у період з січня по вересень 2022 року складався з соціальних виплат від Запорізького обласного центру зайнятості та Центрального УСЗН ДМР та становив 32618, 11 гривень, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків станом на 06.02.2023 року.(а.с.32) Також з [PERSON] на підставі виконавчого листа №181/776/16-ц стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення нею повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 жовтня 2016 року.(а.с.20) [PERSON] у позовній заяві зазначає також, що 11 квітня 2022 року він отримав проникаюче кульове поранення черевної порожнини від російських солдат, та з цього часу його стан здоров`я погіршився і він постійно потребує лікування. Однак, достатніх доказів на підтвердження даних фактів позивачем суду надано не було. Так, дійсно згідно виписного епікризу від 19.04.2022 року хірургічного відділення Токмацької багатопрофільної лікарні інтенсивного лікування, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні ТБЛІЛ з 11.04.2022 по 19.04.2022 року з діагнозом проникаюче кульове поранення черевної порожнини. Евентарація великого чіпця. Узадовільному стані виписаний на амбулаторне лікування. Рекомендовано: обмеження фізичних навантажень терміном 3 місяці.(а.с.19) Проте, з того часу, позивач майже рік не звертався за медичної допомогою та не проходив лікування і лише після звернення до суду із даною позовною заявою (яка надійшла 30.01.2023 року), [PERSON] у період з 08.02.2023 року по 10.02.2023 року перебував на стаціонарному лікуванні, з діагнозом: наслідки вогнепального поранення черевної порожнини з евентарацією великого чіпця, спайкова хвороба кишок з частковим порушенням пасажа. У задовільному стані виписаний на амбулаторне лікування. Рекомендовано курс лікування з захворювання ЖКТ, нагляд лікаря, що підтверджується випискою №0161 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого.(а.с.38) Таким чином, спростовано твердження позивача, що стан його здоров`я погіршився і він потребує постійного лікування. Також суд, не приймає до уваги посилання позивача [PERSON] зазначені у запереченнях на відзив, про відсутність власного житла та необхідність з родиною проживати у будинку власних батьків з бабусею, оскільки [PERSON] не надає суду достатніх та належних доказів, що у зв`язку із цим він несе якісь додаткові витрати: сплачує орендну плату чи комунальні послуги. Крім того у підтвердження вказаного факту до заперечень долучено довідку №37 від 02.03.2023 року про склад сім`ї з яким проживає позивач за адресою [ADDRESS] , де зазначено окрім родини [PERSON] також вказано батьків та бабусю позивача: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.78) Проте, при зверненні до суду із вказаною позовною заявою, позивачем [PERSON] було долучено акт №218 від 15.10.2022 року обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, з якого вбачалося, що [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , разом з дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] , та інші особи не зазначалися.(а.с.17) Отже, враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що зазначені обставини почали існувати відносно недавно, та склад осіб з якими проживає позивач змінився вже після звернення до суду із зазначеною позовною заявою. Також, суд критично відноситься до наданих позивачем довідок серії 12ААВ №133539 та серії МСЕ ДНА 01№403842, зі змісту яких вбачається, що батьки [PERSON] є інвалідами, а саме: батько є інвалідом другої групи з 01.08.2021, у зв`язку із загальним захворюванням, на строк до - 1 серпня 2023 року, матір - інвалідом третьої групи із загальним захворюванням, безстроково, оскільки такі довідки самі по собі не є беззаперечними та належними доказами здійснення позивачем витрат по утриманню батьків.(а.с.79,80) У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 01.02.2023 року було встановлено третю групу інвалідності, у зв`язку із загальним захворюванням на строк до 01 лютого 2024 року. Рекомендована легка фізична праця без впливу шкідливих факторів виробництва і зовнішнього середовища: продавець, реалізатор, диспетчер, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №171482. (а.с.61) У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] періодично перебуває на амбулаторному лікуванні, що підтверджується виписками №13172 та №29199 із медичної карти стаціонарного хворого та консультативним висновком спеціаліста гематолога (а.с.64-65,66-67,68) Згідно довідки Пенсійного фонду України вбачається, що [PERSON] у період з 2012 року по 2015 рік включно Управлінням соціального захисту населення Межівської районної державної адміністрації було нараховано 40061,74 гривень.(а.с.63) Відповідно до довідки про доходи №7211842939824212 від 20.02.2023 сума пенсії [PERSON] за період з 01.09.2022 року по 28.02.2023 року складає 14400,00 гривень, так у період з вересня 2022 року по листопад 2022 року включно розмір пенсії відповідачки становив 2300,00 грн. у місяць, починаючи з грудня 2022 року по лютий 2023 року включно 2500,00 грн. у місяць.(а.с.62) Суд критично відноситься до наданих позивачем фотоматеріалів з соціальної мережі, на підтвердження факту що [PERSON] займається роботою вдома, а саме: нігтьовим сервісом, оскільки дані докази є неналежними та недостатніми, а інших підтверджуючих зазначений факт доказів суду позивачем представлено не було (інформація про державну реєстрацію відповідачки, як суб`єкта підприємницької діяльності та інші). (а.с.39,81-85) Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2023 року - 2093 гривні. Відповідно до висновку Верховного суду України від 05.12.2018 у справі №570/3274/15-ц необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища особи. До уваги суд бере отримання пенсії, державних пільг, субсидій, наявність майна, що може приносити дохід, тощо. Сам факт непрацездатності не зумовлює виникнення обов`язку надання утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання особою доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно з діючим законодавством держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому під час постановлення рішення суду слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. Отже, відповідачка [PERSON] отримує пенсію в розмірі, що є більшим від розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, а тому в розумінні частини 4 статті 75 СК України її не можна вважати такою, що потребує матеріальної допомоги. Разом з\~тим, внаслідок наявності інвалідності у [PERSON] , безумовним є те, що така особа обтяжена необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування. Суд погоджується із тим, що з цієї точки зору факт отримання одним із подружжя пенсії, яка формально забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, слід тлумачити змістовно, виходячи із реального розміру цієї пенсії, а також витрат, які несе ця особа на лікування й на потреби із забезпечення свого життя. Також варто враховувати обов`язок подружжя із забезпечення (утримання) іншого подружжя, який визначений як в частині першій статті 75 СК України, так і в низці інших приписів СК України (постанова Верховного Суду від 24.06.2021 у справі № 759/6629/19). Водночас, суд зазначає наступне. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно довідки №14 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, вбачається, що [PERSON] з донькою [PERSON] разом з батьками [PERSON] ТА [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] .(а.с.60) Суд критично відноситься до посилань відповідачки, [PERSON] , що вона вимушена мешкати разом з малолітньою донькою у власних батьків, які потребують постійного догляду за станом здоров`я, оскільки немає власного житла та роботи, оскільки [PERSON] не надає суду достатніх та належних доказів, що у зв`язку із цим вона несе якісь додаткові витрати: сплачує орендну плату чи комунальні послуги. Також, суд не приймає до уваги надану відповідачем довідку від 21.02.2023 року про стан здоров`я батька [PERSON] - [PERSON] , оскільки така довідка сама по собі не є достатнім підтвердженням, того факту, що останній потребує постійного догляду, а також беззаперечним та належним доказом здійснення відповідачем витрат по утриманню батька. (а.с.58,59) Крім того, жодними доказами не були підтверджені і посилання відповідачки [PERSON] , що коштів отриманих з пенсії за інвалідністю, не вистачає в повному обсязі на лікування, тому відповідач вимушена звертатися за грошовою допомогою до власних батьків. Однак, при цьому, відповідачка не зазначає, в чому полягає лікування, необхідне у її випадку та суму витрат, необхідних для такого лікування. Отже, суд зазначає, що будь-яких доказів про те, що [PERSON] потребує додаткових коштів на лікування або інші потреби, які їй не може забезпечити пенсія, яку вона отримує, відповідачем під час судового розгляду не надано. Таким чином, виходячи з викладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що сімейний та майновий стан позивача з того часу, як його за рішенням суду зобов`язали сплачувати аліменти колишній дружині, змінився, тому на даний час він не спроможний й надалі платити аліменти відповідачці, яка забезпечена прожитковим мінімумом, тому наявні підстави для задоволення вимог про припинення стягнення аліментів на утримання дружини [PERSON] в розмір 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13 жовтня 2016 року до поновлення її працездатності, або до реєстрації з [PERSON] повторного шлюбу, які стягуються на підставі рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 20.10.2016 року. Щодо вимоги [PERSON] про скасування заборгованості за аліментами на утримання колишньої дружини [PERSON] в розмірі 37661,77 гривень, яка утворилася за період з 01.01.2022 року по 01.12.2022 рік, то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1,2 ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. Позивач просить скасувати заборгованість за аліментами на утримання колишньої дружини [PERSON] в розмірі 37661,77 гривень, яка утворилася за період з 01.01.2022 року по 01.12.2022 рік посилаючись на ч.2 ст.197 СК України. Однак, дослідивши у судовому засідані надані позивачем докази, суд не знаходить підстав для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами, адже позивачем не було надано суду достатніх доказів для підтвердження того факту, що вказана заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Обставин які б унеможливили виконання позивачем свого обов`язку судом не встановлено. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про скасування заборгованості за аліментами на утримання колишньої дружини [PERSON] в розмірі 37661,77 гривень, яка утворилася за період з 01.01.2022 року по 01.12.2022 рік, задоволенню не підлягає. Крім того, оскільки, позовна вимога про припинення стягнення аліментів на утримання дружини [PERSON] в розмір 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, які стягуються на підставі рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 20.10.2016 року підлягає задоволенню, проте у позивача є заборгованість за аліментами на утримання відповідачки у розмірі 37661,77 гривень, яка утворилася за період з 01.01.2022 року по 01.12.2022 рік, суд приходить до висновку, що з метою недопущення порушення прав позивача та належного здійснення виконавчого провадження суд вважає за необхідне відкликати виконавчий лист Межівського районного суду Дніпропетровської області від 20.10.2016 року №181/801/16-ц про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання колишньої дружини [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13 жовтня 2016 року, до поновлення її працездатності або до реєстрації з [PERSON] повторного шлюбу після сплати [PERSON] заборгованості по аліментах на утримання колишньої дружини [PERSON] . Враховуючи встановлені судом обставини та оцінивши усі надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до квитанції №0.0.2830899455.1 від 23.01.2023 року, позивачем, [PERSON] було сплачено судовий збір у загальному розмірі 2147,20 гривень (1073,60 грн. за позовну вимогу немайнового характеру, та 1073,60 грн. за позовну вимогу майнового характеру). Крім того, позивачем у вказаній цивільній справі також було сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 536,60 грн.(а.с.1) Судом позовні вимоги задоволено частково, отже, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь [PERSON] з [PERSON] має бути стягнуто судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, у сумі 1342,9 гривень (одна тисяча триста сорок дві гривні 90 копійок). Щодо понесених судових витрат в сумі 3220,80 гривень на професійну правничу допомогу адвоката у суді у зв`язку із розглядом цивільної справи стороною відповідача [PERSON] , які вона та її представник просили стягнути з позивача, то згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження обставин понесення відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу суду надано Договір №13/23 про надання правової допомоги від 23.02.2023 року, розрахунок судових витрат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №3943 та ордер на надання правничої (правової) допомоги.(а.с.53-54,55,56,57) Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 року визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). У своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи вищезазначене, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що відповідачем доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах даної цивільної справи, і заявлений розмір витрат є обґрунтованим та підлягає стягненню з позивача на користь відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 1610,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial