Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ДП «Чернігівський облавтодор» ВАТ«Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі-ДП) про стягнення 49025 грн. 71 коп невиплаченої заробітної плати та 373530 грн. 08 коп середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Позов обгрунтований тим, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем на посаді інженера філії Вертіївської ДЕД ДП «Чернігівський облавтодор» ВАТ«Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», 14 червня 2021 року звільнився згідно ст.36 КЗпП України та отримав трудову книжку, але не отримав остаточного розрахунку при звільненні, невиплачена заробітна плата за квітень-червень 2021 року складає 49025 грн. 71 коп, яка станом на час пред`явлення позову не виплачена, що є грубим порушенням вимог трудового законодавства. Середньоденна заробітна плата позивача становить 606 грн. 38 коп, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 373530 грн. 08 коп (606,38 грн.*616 днів затримки розрахунку=373530,08). Просить позов задовольнити та стягнути понесені судові витрати. Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до відзиву від 13 березня 2023 року представник відповідача т.в.о. директора ДП [PERSON] зазначає, що ДП на час звільнення позивача мало заборгованість із виплати заробітної плати, яка станом на час розгляду справи складає 48025 грн. 70 коп; додана позивачем довідка №12 від 15 лютого 2023 року на підприємстві не видавалась, у зв`язку з чим наявне кримінальне провадження за фактом її підробки. Просить зменшити розмір середнього заробітку із врахуванням розумного балансу між інтересами сторін, звернення позивача до суду майже через 1,8 року після звільнення, працевлаштування позивача з липня 2021 року, скрутного матеріального становища відповідача. Відповідно до заяви від 10 квітня 2023 року позивач [PERSON] підтримує заявлені вимоги, судовий розгляд просить провести за відсутності, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Інші заяви, клопотання сторін станом на 10 квітня 2023 року відсутні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Ухвалою суду від 10 квітня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі. Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права. Позивачем по справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання в с.Вертіївка Ніжинського району, останній згідно наказу ДП від 14 червня 2021 року звільнений з посади інженера за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України із виплатою компенсації за 35 днів невикористаної відпустки. Згідно довідки про доходи ДП №12 від 15 лютого 2023 року (за підписами начальника та головного бухгалтера) нарахований дохід позивача [PERSON] у даному ДП за період з 04 квітня 2021 року по 14 червня 2021 року: квітень-15703,15 грн., травень-15703,15 грн., червень-29495,22 грн.. У довідці за інформації про її підпис начальником Вертіївської ДЕД одноденний заробіток [PERSON] становить 753 грн. 26 коп з нарахуваннями, податок 146 грн. 88 коп, без нарахувань зарплата за 1 день-606 грн. 38 коп. Дана довідка не містить інформації про посадову особу, яка здійснила її підписання, не містить даних взагалі про бухгалтера та відповідний підпис, не містить відомостей про її відповідність Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 8 лютого 1995 року за №100 ,-як наслідок не може бути прийнята судом як належний та допустимий доказ стосовно обрахування середньоденного заробітку позивача по спірних правовідносинах, при цьому судом враховуються, як належні докази, додані до відзиву посвідчені копії довідок ДП за підписами в.о. начальника та головного бухгалтера від 09 березня 2023 року щодо заборгованості ДП перед позивачем по заробітній платі у загальному розмірі 48025 грн. 70 коп (за січень 2021 року-3028,77 грн., за лютий 2021 року-11090,25 грн., за березень 2021 року-11090,25 грн., за квітень 2021 року-3675,63 грн., за травень 2021 року-3915,37 грн., за червень 2021 року-15225,43 грн.); середньоденна заробітна плата-665 грн. 89 коп. Судом встановлено, що станом на час розгляду справи невиплачена ДП заробітна плата позивачу складає 48025 грн. 70 коп, що є порушенням відповідачем вимог ст.116 КЗпП України, згідно якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення, при цьому скрутне матеріальне становище, на що посилається у відзиві представник відповідача, не може бути безумовною підставою для невиконання обов`язку щодо виплати заробітної плати, також суду не подані будь-які докази на підтвердження об`єктивної неможливості відповідача, як юридичної особи, здійснювати вказані виплати, зокрема і на час звільнення позивача з роботи. За таких обставин на користь позивача підлягають стягненню із відповідача 48025 грн. 70 коп невиплаченої заробітної плати (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів). В даній частині позов підлягає частковому задоволенню. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені ст.117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя Судом встановлено, що в день звільнення позивача 14 червня 2021 року виплата належних сум у розмірі 49025 грн. 71 коп відповідачем не проведена, 1000 грн. виплачено 01 березня 2023 року, станом на час розгляду справи 10 квітня 2023 року заборгованість по заробітній платі становить 48025 грн. 70 коп. Позивач звільненений 14 червня 2021 року, його середньоденнний заробіток становить 665 грн. 89 коп. Кількість днів затримки (без врахування вихідних та св"яткових днів) розрахунку при звільненні з 14 червня 2021 року по 10 квітня 2023 року становить 462 дні (за період з 14 червня 2021 року по 31 грудня 2021 року-142 дні, за 2022 рік-249 днів, за період з 01 січня 2023 року по 10 квітня 2023 року-71 день). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 307641 грн. 18 коп (462 дні*665,89 грн=307641,18). Докази на підтвердження спору сторін про розмір належних до виплати сум позивача при звільненні відсутні. Встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Необхідно також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зазначила, що якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим стосовно роботодавця, а також стосовно третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру застосовуваного судом заходу відповідальності може призводити до об`єктивно нерозумних і несправедливих наслідків. Оцінка втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України. Судом враховується, що позивачу при звільненні належні суми заробітної плати не виплачені, розмір невиплаченої заробітної плати з 14 червня 2021 року становить 48025 грн. 70 коп, що по відношенню до обрахованого вище середнього заробітку за затримку розрахунку у сумі 307641 грн. 18 коп, складає 15,61% (48025,70/307641,18*100=15,61), що, із врахуванням тривалості порушенного права позивача (462 дні), яке не відновлене і на час розгляду справи, принципів розумності, справедливості та пропорційності,-є підставою для зменшення розміру відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, до 150000 грн., що є необхідним і достатнім для відновлення порушеного права позивача. В даній частині позов також підлягає частковому задоволенню. Зазначена сума визначена без прибуткового податку з громадян та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата даного податку є відповідно обов"язком роботодавця та працівника. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову-на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати, у зв`язку з чим 1073 грн. 60 коп судового збору підлягають стягненню із відповідача в дохід держави, а, із врахуванням сплати позивачем 1073 грн. 60 коп судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку,-вказаний судовий збір підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Також із врахуванням задоволення позову в частині стягнення 150000 грн. середнього заробітку (1% становить 1500 грн.), із позивача в дохід держави підлягають стягненню 426 грн. 40 коп недоплаченого судового збору (1500-1073,60=426,40). При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Outcome: partial