Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання, в якому просить стягнути на її користь з відповідача [PERSON] аліменти в розмірі 25 відсотків всіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду до досягнення дитиною трирічного віку. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з 14 липня 2018 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . У позові зазначається, що подружні відносини та ведення спільного господарства сторони припинили, проживають у різних містах. Відповідач добровільно не надає позивачу кошти на її утримання, а вона позбавлена можливості працювати і утримувати себе самостійно, оскільки з 18 квітня 2021 року по даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на її користь аліменти а також судові витрати у справі, що складаються із витрат на надання правничої допомоги в розмірі 10000 гривень. Ухвалою суду від 10 лютого 2023 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 07 березня 2023 року з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді та заперечень. 21 березня 2023 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву у якому він зазначає, що дійсно з відповідачем з 24.02.2022 року проживають окремо, проте він у цей час належним чином виконував свій обов"язок щодо утримання дитини та дружини, надсилаючи на банківську картку позивача кошти в середньому розмірі 10000 гривень у місяць. Зазначає, що у нього є обов"язок матеріально утримувати також інших членів його сім"ї, зокрема батьків та непрацездатну бабусю, натомість позивач має змогу отримувати матеріальну допомогу від своїх батьків, з якими вона проживає. Просить також врахувати, що у позивача [PERSON] є у власності нерухоме майно, в якому вона не проживає, що може гарантувати їй додатковий дохід та стабільнне матеріальне забезпечення. Відповідач у відзиві зазначає, що позивач звернулась також із позовом до Шевченківського районного суду м.Києва про стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 30% його доходу, з 01 серпня 2022 року він працює заступником начальника відділення поліції ГУНП у Львівській області, з 01 лютого 2023 року значно зменшився його дохід, а тому він не може забезпечити виплату аліментів для дружини та сина в розмірі, який виплачував раніше. Враховуючи його добросовісну поведінку, добровільну та регулярну сплату грошових коштів на утримання дружини та сина, необхідність утримання інших членів сім`ї, значне зменшення його заробітної плати, подання позивачем ще одного позову про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 30 відсотків його доходу та відсутність у зв`язку з цим у неї об`єктивної потреби на додаткове отримання аліментів просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог та стягненні з нього витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 гривень, які вважає значно завищеними та необгрунтованими. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, просили задовольнити їх в повному обсязі. Позивач не заперечує того факту, що відповідачем сплачувались кошти на її картковий рахунок, проте вважає їх аліментами на утримання дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, заперечила проти їх задоволення з підстав, зазначених у відзиві. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог та стягненні судових витрат. Заслухавши представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 14 липня 2018 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №1011 між сторонами було зареєстровано шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що видане 14 липня 2018 року. Від шлюбу у сторін є син [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 24 грудня 2020 року. Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , що видане 16 лютого 2021 року Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) [PERSON] [INFO] 16 лютого 2021 року змінила ім`я. Прізвище, ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені: [PERSON] . Як встановлено судом із копії акту перевірки житлових умов, що складений комісією у складі начальника відділу обслуговування гуртожитків ДУ «ЦОП МВС України» Ніжняк І.С., завідувача гуртожитку відділу обслуговування гуртожитків ДУ «ЦОП МВС України» Замороки Л.М., бухгалтера 1 категорії фінансово-економічного відділу ДУ «ЦОП МВС України» [PERSON] [PERSON] з сином [PERSON] не зареєстровані, проте проживають у гуртожитку по [ADDRESS] . Як вбачається із копії довідки управління кадрового забезпечення ГУНП в Рівненській області від 20.06.2022 року №1291/116/12/02-2022 [PERSON] із 04 грудня 2017 року проходить службу у Головному управління національної поліції в Рівненській області. З 18 квітня 2021 року по теперішній час перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (наказ ГУНП в Рівненській області від 20.04.2021 року №54 о/с). Як встановлено судом із довідки, що видана ВК Новороздільської міської ради Львівської області 13.10.2022 року №641/21 [PERSON] проживає без реєстрації з 01.08.2022 року в [ADDRESS] . До складу сім`ї входять: батько [PERSON] , [INFO] , матір [PERSON] , [INFO] , сестра [PERSON] [INFO] та бабця [PERSON] , [INFO] . Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання - можливості чоловіка надавати таке утримання. Відповідно до ч. 2-4 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У добровільному порядку питання щодо утримання дружини позивач та відповідач не вирішили. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Згідно з ч.1, ч.ч.5-7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] , заперечуючи проти позовних вимог позивача, вказував, що не спроможний надавати матеріальне утримання дружині, проте ним не подано суду доказів того, що його доходи не дозволяють сплачувати аліменти на утримання позивача. Окрім того, суд враховує, що відповідачем не доведено належними доказами того факту, що його батьки та бабуся є непрацездатними, потребують матеріальної допомоги і така допомога [PERSON] надається, що і впливає на його матеріальний стан. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Враховуючи викладене, обмежені можливості позивача у працевлаштуванні, у зв`язку із доглядом за малолітньою дитиною до досягнення нею трирічного віку, та те, що відповідач є працездатним, отримує дохід, оскільки він працевлаштований, може надавати допомогу, суд, виходячи з принципу справедливості та розумності, вважає за необхідним стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дружини щомісячно і до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу). Як вбачається із матеріалів справи, на картковий рахунок позивача відповідачем сплачувались кошти, у деяких квитанціях призначенням платежу зазначені «аліменти», що сторонами не заперечується, проте, оскільки відповідачем достовірно не доведено, що дані кошти є саме аліментами на утримання дружини. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України та стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПКУкраїни судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи. До витрат, пов"язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному\~статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов"язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов"язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов"язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, на підтвердження понесених [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу представником позивача [PERSON] надано копію Договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги в цивільній справі) від 19 серпня 2022 року, що укладений між [PERSON] та адвокатом Горбовим В.А., копію акту виконаних робіт №3 від 19 серпня 2022 року, копію додаткової угоди №3 до договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 19 грудня 2022 року. Відповідно до п.1 Додаткової угоди №3 до договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 19 грудня 2022 року «Сторони домовились доповнити розділ «3» «Оплата доручення та порядок розрахунків» Договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 19 серпня 2022 року наступним пунктом: «Замовник зобов`язується виплатити виконавцю винагороду (гонорар) у розмірі 12078,00 грн під час оформлення та підписання Додаткової угоди №3 за надану правову допомогу під час підготовки, подання і розгляду відповідним судом позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.» Адвокатом Горбовим В.А. були надані послуги, перелік яких міститься в акті виконаних робіт №3 від 20 січня 2023 року та оплачені позивачем [PERSON] в розмірі 12078 гривень, про що свідчить копія квитанції до прибуткового касового ордера від 20 січня 2023 року. Таким чином, судом встановлено, що позивач понесла витрати на правничу допомогу в розмірі 12078,00 грн. Проте, суд погоджується із доводами представника відповідача про те, що витрати на правничу допомогу, що заявлені позивачем до стягнення з відповідача є завищеними та не співмірними із складністю справи, а тому суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають до стягнення з відповідача у зв`язку із задоволенням позову, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 6000 гривень в якості компенсації витрат, що понесені нею на правничу допомогу адвоката. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial