Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

позивачі через свого представника адвоката Заставного Р.А., що діє на підставі ордерів серії ВС №1156115 та №1156116 від 17 серпня 2022 року, звернулися до суду з позовом, відповідно до якого просять: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 324 000 (триста двадцять чотири тисячі) грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , яка діє в інтересах свого малолітнього сила [PERSON] , моральну шкоду у розмірі 324 000 (триста двадцять чотири тисячі) грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , яка діє в інтересах своєї малолітньої доньки [PERSON] , моральну шкоду у розмірі 324 000 (триста двадцять чотири тисячі) грн.; стягнути з відповідача судові витрати пов`язані із оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. Позов мотивує тим, що близько 19 години 48 хвилин 27 лютого 2022 року у м. Львові на вул. Мечнікова, 10, відбулась дорожньо-транспортна пригода (наїзд на пішохода) за участю автомобіля марки «BMW528і», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] і пішохода [PERSON] , який отримав тілесні ушкодження, від яких [INFO] помер. Постановою від 28 квітня 2022 року слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 Головного управління поліції у Львівській області капітана поліції Фургало Р.Р., кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022141360000305 від 27 лютого 2022 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. З висновку судово-медичної експертизи №37/2022 від 1 квітня 2022 року вбачається, що причиною смерті [PERSON] є тупа закрита черепно-мозкова травма у вигляді крововиливу у м`які тканини голови справа, лінійного перелому луски правої скроневої кістки з переходом на тім`яну кістку справа та на середню черпну ямку справа, крововиливу під тверду та м`які мозкові оболонки та у речовину головного мозку, що призвело до набряку набухання та компресій головного мозку, з подальшим розвитком поліоранної недостатності. Таким чином, вважає, що смерть [PERSON] настала після дорожньо-транспортної пригоди та була прямим причинним наслідком цієї пригоди, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 28 квітня 2022 року, довідкою про причину смерті [PERSON] від 3 березня 2022 року та свідоцтвом про смерть від 10 березня 2022 року. Внаслідок смерті [PERSON] матері загиблого та його дітям спричинено моральну шкоду, яка проявляється в пережитих моральних стражданнях, які і надалі вони будуть переживати у зв`язку з втратою близької особи. Щодо розміру моральної шкоди, то вказує, що просить стягнути різницю між оціненою моральною шкодою на кожного позивача в розмірі 324000 гривень та страховою виплатою в розмірі 78000 гривень. Як на підставу позову посилається на положення ст. 23, 1167, 1168, 1187, 1194 ЦК України. Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 23 серпня 2022 року. Ухвалою суду від 28 вересня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 16 листопада 2022 року представником відповідача адвокатом Приступою Л.Л. , який діяв на підставі ордера серії ВС №1166391 від 20 жовтня 2022 року, подано відзив яким просить в задоволені позову відмовити. Вказує, що відповідач згідно з висновком судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/114-22/3850-ІТ від 28 квітня 2022 року не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] . Кримінальне провадження №12022141360000305 було закрито постановою слідчого від 28 квітня 2022 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. З запису з камери відеоспостереження, який наявний в матеріалах кримінального провадження вбачається, що перед ДТП пішохід [PERSON] , перед тим як фактично впасти з тротуару на транспортний засіб «BMW» реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував відповідач, перебував у стані алкогольного сп`яніння, не міг самостійно триматись на ногах. А тому просить врахувати ці обставини, зокрема грубу необережність самого потерпілого, при ухваленні рішення, а також відсутність вини відповідача у спричиненні ДТП. Розмір заявленої моральної шкоди вважає необґрунтованим та недостатньо аргументованим. Єдиною людиною, яка цікавилась станом здоров`я потерпілого був відповідач, відвідував його у лікарні. Позивачі лише через чотири доби довідались, що [PERSON] потрапив до лікарні. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахованою в ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ» згідно полісу №206474744, а тому всі претензії позивачів можуть бути задоволені страховиком. 17 листопада 2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивачів адвоката Заставного Р.А., який просить позов задоволити та врахувати, що відповідальність відповідача настає як власника джерела підвищеної небезпеки, а тому саме він повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду навіть за відсутності вини у вчиненні ДТП. Зазначає, що відповідач обмежився лише відвідуванням потерпілого в лікарні, однак жодного разу не навідувався до позивачів у справі та не запропонував їм жодної допомоги, та навіть не висловив співчуття з приводу трагічної загибелі [PERSON] . Позивачі не могли відразу ж навідатись до лікарні, де перебував потерпілий, оскільки у зв`язку зі збройною агресією російської федерації перебували за межами м. Львова та не відразу ж довідались про обставини ДТП. Та лише через чотири доби після ДТП довідались від сусідів про неї. Щодо відшкодування моральної шкоди за рахунок страховика, то така становить лише 26000 гривень на кожного потерпілого, що на їх думку є явно замалим розміром. 17 лютого 2023 року ухвалою суду підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] позов підтримали з мотивів викладених у ньому та відповіді на відзив, просили такий задовольнити. Представник позивачів адвокат Заставний Р.А. також позов підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним у ньому та відповіді на відзив, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти позову заперечив і пояснив, що йшли перші дні війни, він їхав по вул. Мечнікова в м. Львові та йому на автомобіль впав пішохід. Вказав, що відвідував потерпілого в лікарні, купував для нього необхідні ліки. До кримінальної відповідальності він не притягався. До позивачів не звертався, оскільки раніше ніколи не був в такій ситуації. Вказав, що їхав повільно, не мав змоги уникнути зіткнення, однак вчинив все залежне від нього для уникнення ДТП. Просив в задоволені позову відмовити. Представник відповідача адвокат Приступа Л.Л. проти позову заперечив, пояснення надав аналогічні викладеним у відзиві, просив в задоволені позову відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 12 квітня 2023 року пояснив, що 27 лютого 2022 року близько 19:00 години йшов по вул. Мечнікова та став мимоволі свідком ДТП. Був за сто метрів від такої і бачив як потерпілий йшов вказаною вулицею вниз і на його думку такий не був тверезим, оскільки його координація рухів не була чіткою та від нього було чути запах алкоголю. Потім він побачив як цей пішохід впав на автомобіль «BMW». Водій автомобіля їхав повільно, бо падав сніг і відразу ж зупинився, вийшов з автомобіля, викликали швидку допомогу на приїзд якої чекали більше однієї години, оскільки в місті в цей час була повітряна тривога. Потерпілий був без свідомості. Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали кримінального провадження №12022141360000305, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 березня 1976 року вбачається, що [PERSON] була матір`ю [PERSON] і при укладенні шлюбу змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян пре державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00035668480 від 27 травня 2022 року. Батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] і [PERSON] , що стверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 6 березня 2018 року та серії [NUMBER] від 14 березня 2019 року відповідно. Судовим розглядом встановлено, що близько 19 години 48 хвилин 27 лютого 2022 року у м. Львові на вул. Мечнікова, 10, відбулась дорожньо-транспортна пригода (наїзд на пішохода) за участю автомобіля марки «BMW528і», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] і пішохода [PERSON] , який отримав тілесні ушкодження, від яких [INFO] помер. Постановою слідчого ВРЗ СТ СВ ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області Фургало Р.Р. кримінальне провадження №12022141360000305 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. З постанови вбачається, що в ході досудового розслідування встановлено, що в діях водія [PERSON] , не вбачається порушень Правил дорожнього руху України, які б перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної ДТП та її наслідками у вигляді смерті [PERSON] . З висновку судово-медичної експертизи №37/2022 від 1 квітня 2022 року вбачається, що причиною смерті [PERSON] є тупа закрита черепно-мозкова травма у вигляді крововиливу у м`які тканини голови справа, лінійного перелому луски правої скроневої кістки з переходом на тім`яну кістку справа та на середню черпну ямку справа, крововиливу під тверду та м`які мозкові оболонки та у речовину головного мозку, що призвело до набряку набухання та компресій головного мозку, з подальшим розвитком поліоранної недостатності. При судово-токсилогічному дослідженні крові з трупа [PERSON] виявлено еталон в кількості в крові 2,2% (проміле). З висновку судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/114-22/3226-ІТ від 21 березня 2022 року вбачається, що на момент огляду робоча гальмівна система досліджуваного автомобіля марки «BMW528і» реєстраційний номер [NUMBER] знаходиться в працездатному стані та може виконувати функції передбачені конструкцією. На момент огляду система рульового управління досліджуваного автомобіля марки «BMW528і» реєстраційний номер [NUMBER] знаходиться в працездатному стані та може виконувати функції передбачені конструкцією. З висновку судової транспортно-трасологічної експертизи №СЕ-19/114-22/3227- IT від 22 березня 2022 року вбачається, що наїзд автомобіля марки «BMW528і» реєстраційний номер [NUMBER] , на пішохода відбувся в місці, що передує плямі РБК розмірами 1,6x0,7 м. відносно напрямку руху до вул. Пекарська (детальніше див. схему до протоколу ОМП, позначення на схемі №2). Автомобіль марки «BMW528і» реєстраційний номер [NUMBER] , первинно контактував своєю передньою правою частиною з групою відносно твердих предметів (може бути тіло пішохода) та відносне пересування предметів (предмету) проходило в напрямку спереду до заду по відношенню до його поздовжньої осі. З висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/114-22/3850-ІТ від 28 квітня 2022 року вбачається, що водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] . З оглянутого в судовому засіданні відеозапису з камери відеоспостереження вбачається, що пішохід йде вулицею Мечнікова в м. Львові в напрямку вулиці Пекарської. Його ходьба та координація рухів не є чіткими. При появленні автомобіля «BMW» пішохід робить рух в напрямку проїжджої частини, який схожий на падіння, автомобіль зупиняється. [PERSON] помер [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10 березня 2022 року. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ» згідно з полісом №ЕР/206474744, що стверджується копією відповідного полісу. ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ» здійснило виплату [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 234000 гривень, що стверджується платіжним дорученням №2634 від 12 серпня 2022 року. Крім того, ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ» здійснило виплату [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 26000 гривень, що стверджується платіжним дорученням №2633 від 12 серпня 2022 року. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з положеннями статті 55 Конституції України та чинного законодавства фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Вимоги частин другої та третьої статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року №14-463цс18 (справа №210/5258/16-ц) та постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року №61-44173св18 (справа №336/3665/16-ц). Відповідно до частини другої статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Отже, судом встановлено, що шкода, спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі №450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. Обставин непереборної сили або умислу потерпілого під час судового розгляду не встановлено. У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. В рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, виходить з того, що моральна шкода позивачам завдана смертю їх сина та батька відповідно, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя останнім душевні страждання. Відновити становище, яке існувало до смерті батька у житті дітей, не можливо. Однак ухвалюючи рішення суд враховує обставину, що потерпілий на час ДТП був в стані алкогольного сп`яніння, що на думку суду також впливало на його поведінку як учасника дорожнього руху, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь [PERSON] 20000 гривень для відшкодування моральної шкоди, а на користь дітей [PERSON] та [PERSON] по 100000 гривень на кожну дитину для відшкодування моральної шкоди, що на думку суду відповідатиме принципам розумності, справедливості та співмірності. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, судом враховано також здійсненні виплати страхувальником. Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року і вважає, що завдана позивачам моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом констатації судом факту порушення. Крім того, в даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші доводи, зазначені сторонами у заявах по суті справи та в судовому засіданні, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Крім того у відповідності до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати, які складаються з 2200 гривень судового збору, оскільки позивач від сплати такого звільнений на підставі пункту два частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Суд ухвалюючи рішення не вирішує питання стягнення витрат пов`язаних із оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги, оскільки доказів понесення таких не надано.

Outcome: partial