Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 березня 2023 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. 10.04.2023 року адвокат Бабічук А.С. подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення по вищезазначеній справі про компенсацію судових витрат у розмірі 21 243,00 гривень, що складаються з : 12 350, 00 грн. - витрат на правничу допомогу; 7 443,00 грн.- судового збору; 1450, 00 грн.- витрат на проведення автотоварознавчої експертизи. У судовому засіданні 20.04.2023 року представник позивача - адвокат Бабічук А.С. свою заяву про ухвалення додаткового рішення підтримала та просила її повністю задовольнити. Представник відповідача - адвокат Томко В.М. заперечувала проти задоволення заяви представника позивача з підстав, передбачених ч.9 ст.141 УПК України, посилаючись при цьому на те, що раніше позивачка вже зверталась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, який судом було залишено без розгляду, оскільки [PERSON] подала відповідну заяву. Крім того, в ході розгляду даної справи судом представник останньої неодноразово подавала до суду безпідставні, на думку адвоката позивачки, клопотання, а тому сторона відповідача вважає, що таким чином позивачка затягувала судовий розгляд, зловживаючи своїми процесуальними правами, а тому у задоволенні її вимог про відшкодування судових витрат слід відмовити. Заслухавши думки представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Рішенням Шевченківського районного суду від 24.03.2023 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено частково Разом з тим, при ухваленні по справі рішення від 24 березня 2023 року судом не було вирішено питання стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою, яка надана позивачці [PERSON] адвокатом. Заява про надання доказів на підтвердження таких витрат подана адвокатом Бабічук А.С. 10.04.2023 року, тобто з додержанням строку, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а саме впродовж п`яти днів після складання повного тексту судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26 серпня 2022, між [PERSON] та адвокатським об`єднанням "Юридична фірма "Форс-мажор" укладено договір про надання правничої допомоги №44, у відповідності із яким [PERSON] зобов`язується сплатити адвокату гонорар за надання правової допомоги. На підтвердження витрат за надання правничої допомоги у справі №727/9065/22 представником позивачки подано наступні докази: акт виконаних робіт №INV-000241 від 24.03.2023 року про надані послуги, відповідно до якого адвокатське об`єднання "Юридична фірма "Форс-мажор" надало, а Войціх М.В. прийняла правничу допомогу, яка полягає в наступному: консультація клієнта щодо поділу майна подружжя (0.25 год.), підготовка позову (3 год.), участь та представництво клієнта в судових засіданнях (1:50 год.), квитанція про сплату позивачкою адвокату грошових коштів за надання правничої допомоги. Також на підтвердження понесених судових витрат адвокатом подано: квітанції про сплату судового збору від 12.10.2022 року та від 01.11.2022 року, квитанцію від 04.10.2022 року про сплату коштів за проведення автотоварознавчої експертизи. Згідно з частиною 1 та 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин 3-4 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 5 статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною 6 статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі №596/2305/18-ц (провадження №61-13608св20). У постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 Верховний Суд дійшов висновку про те, що згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Таким чином, суд при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалось від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат. Сторона відповідача не скористалася своїм процесуальним правом, до суду із клопотанням про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на неспівмірність гонорару зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, не зверталась, в судовому засіданні адвокат Томко В.В. проти розміру таких витрат позивачки не заперечувала. При цьому доводи адвоката відповідача щодо зловживання позивачкою процесуальними правами не можуть бути прийняті до уваги , оскільки судом ухвали у порядку Глави 9 "Заходи процесуального примусу" ЦПК України щодо зловживання позивачкою та її представником процесуальними правами, чи неправильних дій позивача не постановлювались. Крім того, стороною відповідача не доведено належними та допустимими доказами вчинення позивачкою та/або її представником інших необгрунтованих дій, зокрема систематичне протидіяння правильному та швидкому вирішенню спору, а також умисність таких дій та винну поведінку. Звернення позивачки до суду за захистом свого порушеного права та її дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання нею своїми процесуальними правами, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання дій позивачки необгрунтованими та компенсацію здійснених нею витрат на правничу допомогу. Крім того, згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору, а також до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на проведення експертизи. Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог, підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки понесені останньою судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 7443 грн. та на проведення експертизи в сумі 1450 грн. Оскільки у ході судового розгляду суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в сумі 169 349,50 грн., що становить 17,97 % від заявленої позивачем суми 942 531 грн., стягненню з відповідача на користь позивачки їх слід стягнути в сумі 1598,07 грн. (8893 грн. х 17,97%). На підставі викладеного та,

Outcome: partial