Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

27.10.2022 р. [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 4406,00 тис. євро, яка складається з основної суми боргу у розмірі 3916,00 євро та відсотків за користування грошима у розмірі 490 євро, що станом на дату подання позову становить 158395,70 грн, а також стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 1583,96 грн. Позовні вимоги обґрунтовані існування між позивачем та [PERSON] , як керівником ТОВ «Бутік подорожей «Зірка мандрів», зобов`язань за договором позики, які остання не виконала, чим порушила права та законні інтереси [PERSON] . Ухвалою Святошинського районного суду від 31.10.2022 р. позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Святошинського районного суду від 04.12.2022 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. На підставі заяви позивача від 07.03.2023 року, судом постановлено ухвалу від 08.03.2023 р. про накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Бутік подорожей «Зірка мандрів» (03194, м. Київ, бульв. Кольцова, 14к), ЄДРПОУ: 36941307 у межах розміру позовних вимог та складають 4406,00 Євро. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзиву не надав. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що згідно гарантійного листа виданого директором ТОВ «Бутік подорожей «Зірка мандрів» Щукіною Альоною Леонідівною 03.09.2019 року, остання гарантує повну виплату отриманих коштів від [PERSON] та сплати відсотків за користування ними. Вказується, що основна частина боргу становить 3916 євро, станом на 01.02.2020 р. розмір відсотків становить 390 євро, станом на 01.04.2020 р. розмір відсотків становить 490 євро. Згідно витягу про діяльність ТОВ «Бутік подорожей «Зірка мандрів» засновником юридичної особи та кінцевим бенефіціаром є [PERSON] . Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, доходить наступного висновку. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Суд, досліджуючи боргову розписку чи договір позики, повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі N 6-24ц12). У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов (Постанова Верховного суду від 08.03.2023 р. справа №640/3493/17). Таким чином, враховуючи зміст та умови, які сторони погодили та зафіксували у гарантійному листі, суд вважає, що за своєю суттю він є борговою розпискою, що підтверджує факт існування боргового зобов`язання та засвідчує безпосереднє отримання боржником від кредитора грошових коштів. Встановивши факт існування між сторонами позикових правовідносин, а також факт невиконання позичальником своїх зобов`язань із повернення суми позики, суд доходить обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми боргу за договором позики, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved