Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У січні 2022 року Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оазис - 4» (надалі - ОСББ «Оазис - 4») звернулося до суду із вищевказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором оренди місця у приміщенні паркінгу № 20 від 01 серпня 2020 року у розмірі 4000,00 грн; витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначають, що 01 серпня 2020 року між ОСББ «Оазис - 4» та [PERSON] було укладено Договір оренди місця у приміщенні паркінгу № 20 за адресою: [ADDRESS], за умовами якого [PERSON] отримав в платне користування місце паркінгу [NUMBER], загальною площею 51,75 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Орендна плата встановлюється у грошовій формі і складає 400,00 грн на місяць. Згідно Акту звірених взаємних розрахунків між ОСББ «Оазис 4» та [PERSON] станом на 01 грудня 2021 року відповідач має заборгованість 4000,00 грн. Відповідач належним чином не виконав умови договору, а тому позивач просить суд стягнути несплачені суми. Рух справи Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 14 січня 2022 року справу передано на розгляд головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду. Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року стягнуто з [PERSON] на користь ОСББ «Оазис-4» заборгованість за договором оренди у приміщенні паркінгу № 20 від 01 серпня 2020 року в розмірі 4000,00 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. 05 січня 2023 року відповідач [PERSON] звернувся до суду зі заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19 січня 2023 року скасовано заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 травня 2022 року та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 30 січня 2023 року. 26 січня 2023 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву ОСББ «Оазис-4». Проти позовних вимог заперечував в повному обсязі. Вказував, що відсутні підстави для стягнення з нього орендної плати, оскільки укладений між сторонами Договір суперечить вимогам ЦК України, а відтак підлягає визнанню недійсним з підстав того, що позивач не мав повноважень укладати Договір та розпоряджатися майном, яке є предметом договору оренди. Зазначає, що позивач не є власником паркінгу, не надано доказів, що напівпідземний паркінг або його окремі елементи, є спільної сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] . Крім того, паркінг не є частиною будинку, не має спільних конструктивних елементів з будинком, і немає інженерних мереж і комунікацій, що обслуговують будинок. Власники паркових місць або машиномісць в зазначеному паркінгу набули прав власності на машиномісця на підставі цивільно-правових угод, не пов`язаних з співвласниками багатоповерхового будинку. Таким чином голова правління ОСББ «Оазис-4», не наділений повноваженнями розпоряджатися майном, яке не є спільною сумісною власністю співвласників багатоповерхового будинку. З наведених підстав просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСББ «Оазис-4» в повному обсязі. Також 26 січня 2023 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до ОСББ «Оазис-4», в якій просить суд: визнати недійсним з моменту укладення Договір оренди місця у паркінгу № 20 від 01 серпня 2020 року за адресою: [ADDRESS] , укладений між ОСББ «Оазис-4» та [PERSON] ; стягнути з ОСББ «Оазис-4» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1569,80 грн. В обгрунтування позову зазначає, що 01 серпня 2020 року між ОСББ «Оазис-4» та [PERSON] укладено Договір оренди нежитлового приміщення. Предметом даного Договору оренди стала передача у строкове платне користування місця [ADDRESS] . Позивач уклав договір пославшись на ст. 5 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», та зазначив, що об`єкт є спільною сумісною власністю співвласників багатоповерхового будинку (п. 2 Договору). Проте Договір оренди суперечить вимогам цивільного законодавства, а особа яка вчинила правочин не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, тому Договір оренди підлягає визнанню недійсним з моменту укладення. [PERSON] стверджує, що ОСББ «Оазис-4» не є власником паркінгу, також об`єднанням не надано суду доказів, що напвіпідземний паркінг або його окремі елементи є спільної сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку. Таким чином голова правління не наділений повноваженнями розпоряджатися майном, яке не є спільною сумісною власністю ОСББ «Оазис-4». Отже при укладенні Договору оренди порушено вимоги ст. 761 ЦК України, що є підставою для застосування ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України та визнання недійсним договору оренди. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2023 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до ОСББ «Оазис 4» про визнання недійсним договору оренди місця у паркінгу, об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСББ «Оазис 4» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди місця у приміщенні паркінгу. 30 січня 2023 року, судове засідання не відбулося у зв`язку з відсутністю в приміщенні суду постачання електроенергії. Розгляд справи перепризначено на 01 березня 2023 року. 07 лютого 2023 року від представника ОСББ «Оазис 4» надійшла відповідь на відзив. Представник зазначав, що ОСББ «Оазис 4» здійснює свою діяльність відповідно до ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та статуту, затвердженого протоколом Загальних зборів від 22 березня 2019 року № 4. Відповідно до ст. 26 Закону об`єкти, що належать до спільного майна багатоквартирного будинку, можуть за рішенням загальних зборів об`єднання передаватися в користування, у тому числі на умовах оренди, фізичним та юридичним особам за умови, що не будуть погіршені умови експлуатації багатоквартирного будинку. Вказує, що протоколом № 2 позачергових Загальних зборів об`єднання прийнято рішення про використання спільного майна, яким доручено правлінню об`єднання передавати у платне користування, у тому числі на умовах оренди фізичним та/або юридичним особам приміщення (їх частину) загального користування (у тому числі допоміжні та технічні) на умовах, при яких не будуть погіршені умови експлуатації багатоквартирного будинку та не будуть обмежені права співвласників будинку. Крім того, протоколом Загальних зборів власників машиномісць в паркінгу будинку за адресою [ADDRESS] від 28 лютого 2017 року, затверджено положення про Загальні збори власників машиномісць паркінгу та прийнято рішення про початок утримання паркінгу. На підставі вказаного представник стверджує, що при укладенні 01 серпня 2020 року між ОСББ «Оазис 4» та [PERSON] договору оренди місця у приміщені № 20 від 01 серпня 2020 року за адресою: [ADDRESS], дотримано вимог законодавства. Зазначає, що доводи відповідача про відсутність повноважень позивача на укладення договору не відповідають дійсності. Тому просить суд відмовити у задоволені зустрічного позову [PERSON] , а позовні вимоги ОСББ «Оазис 4» задовольнити в повному обсязі. Також, 13 лютого 2023 року представником ОСББ «Оазис 4» подано відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] про визнання недійсним договору оренди місця у паркінгу. Відзив на зустрічний позов обґрунтований тими ж мотивами, що і подана 07 лютого 2023 року відповідь на відзив [PERSON] 23 лютого 2023 року від представника [PERSON] надійшло заперечення на відповідь на відзив. Стверджує, що твердження представника позивача на те, що протоколом № 2 позачергових загальних зборів ОСББ «Оазис 4» прийнято рішення про використання спільного майна, яким доручено правлінню об`єднання передавати у платне користування, у тому числі на умовах оренди фізичним та/або юридичним особам приміщення загального користування, не можна рахувати, як згоду співвласників паркінгу. Та обставина, що паркінг не є об`єктом спільної сумісної власності співвласників багатоповерхового будинку. У судовому засіданні, призначеному на 01 березня 2023 року представником позивача заявлено клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання додаткових доказів, експертного висновку, що стосується місця паркінгу, яке передано в оренду відповідачу. Судом задоволено клопотання представника позивача та двічі відкладено розгляд справи до 30 березня 2023 року, й згодом до 19 квітня 2023 року. 19 квітня 2023 року представник позивача ОСББ «Оазис 4», будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, не скористалася правом безпосередньої участі в судовому засіданні, в судове засідання не з`явилася. Будь-яких заяви чи клопотань від представника позивача до суду не надходило. В судовому засіданні 19 квітня 2023 року представник відповідача за первісним позовом - адвокат Овсієнко Р.М. проти позову ОСББ «Оазис 4» заперечував, просив відмовити у задоволенні позову. Зустрічний позов [PERSON] підтримав, просив задовольнити з підстав та мотивів наведених у зустрічному позові, відзиві та письмових поясненнях. Пояснив, що представником позивача не надано жодних доказів на повноваження представника ОСББ «Оазис 4» передавати в оренду приміщення, що не відноситься до місць загального користування власників багатоповерхового будинку. Окрім того, машиномісце №6 паркінгу має іншого власника, суду не надано плану паркінгу, яке саме місце паркінгу передано в оренду [PERSON] та права на розпорядження цим місцем. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів, без участі належно повідомлено представника позивача. За клопотанням якої двічі розгляд справи відкладався. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, які вважає належними, допустимими та достатніми в їх сукупності, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову та наявності правових підстав для задоволення зустрічного позову. Фактичні обставини справи Дослідивши письмові докази подані в обґрунтування позову, судом встановлені наступні обставини та правовідносини між сторонами. Судом встановлено, що на утриманні та обслуговуванні ОСББ «Оазис 4» перебуває багатоквартирний будинок, розташований на [ADDRESS] , який складається з квартир та нежитлових приміщень. ОСББ «Оазис 4» здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про об?єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29 лютого 2001 року № 2866-ІІІ та власного статуту, прийнятого 22 березня 2019 року на Загальних зборах власників. Згідно п. 1 розділу І статуту ОСББ «Оазис 4», об`єднання співвласників багатоквартирного будинку створено власниками квартир та нежитлових приміщень корпусу 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 та ІТП 122, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . В розділі ІІІ статуту зазначено, що органом управління об`єднання є Загальні збори співвласників, збори представників, правління на чолі з його головою, виконавчий директор, ревізійна комісія (ревізор) об`єднання. Вищим органом у правління об`єднання є Загальні збори. Загальні збори вправі приймати рішення з усіх питань діяльності об`єднання. Загальні збори скликаються не рідше одного разу на рік. До виключної компетенції Загальних зборів, належить, крім іншого, питання про використання спільного майна. 01 серпня 2020 року між головою правління ОСББ «Оазис 4» та [PERSON] укладено Договір оренди місця у приміщенні паркінгу № 20 (надалі - Договір). Відповідно до п.1 Договору, його предметом є надання в платне користування місця у паркінгу за адресою [ADDRESS] (далі Об`єкт). Місцезнаходження та межі Об`єкту, визначаються Додатком до Договору. У пункті 1.2 Договору, вказано, що відповідно до ст. 5 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», об`єкт є спільним майном багатоквартирного будинку та є спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.5 Договору об`єкт має номер [NUMBER], загальною площею 51,75 кв.м, згідно плану паркінгу, який додається до даного договору. Судом також досліджено протокол Загальних зборів власників машиномісць в паркінгу будинку за адресою: [ADDRESS] , від 28 лютого 2017 року. З вказаного протоколу вбачається, що 28 лютого 2017 року Загальними зборами було затверджено Положення про загальні збори власників машиномісць в паркінгу будинку за адресою: [ADDRESS] . В пункті 1 розділу 5 цього Положення, вказано, що ОСББ, здійснюючи обслуговування будинку та прибудинкової території по відношенню до паркінгу та власників машиномісць має право, крім іншого, здавати в оренду приміщення та місця загального користування паркінгу на умовах, узгоджених з Активом паркінгу, з використанням орендної плати виключно на потреби, пов`язані з утриманням паркінгу. Також, з вищевказаного протоколу вбачається, що до проекту порядку денного Загальних зборів, крім іншого включено і п. 4 - обрання складу постійно-діючого Активу власників машиномісць паркінгу. За результатами голосування було прийнято рішення обрати постійно-діючий Актив власників машиномісць у складі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Також судом досліджено протокол № 2 позачергових Загальних зборів ОСББ «Оазис 4» від 22 вересня 2016 року. Відповідно до п. ІІ проекту порядку денного порядку загальних зборів включено 10 питань, серед них і питання про використання спільного майна (№ 10). Однак за результатами розгляду загальними зборами було вирішено лише питання № 4 та № 6 порядку денного. Як видно з Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 15 грудня 2022 року, об`єкт нерухомого майна - машиномісце № [NUMBER] на праві власності зареєстровано 07 листопада 2013 року за [PERSON] (а.с. 71 на звороті). Представником позивача суду не надано план паркінгу, що є невід`ємною частиною укладеного договору, як і не надано відомостей яке саме місце в паркінгу за №6 передано відповідачу в оренду, не надано узгоджених умов з Активом паркінгу. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положенням ст.1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Також визначення допоміжних приміщень наводить у своєму рішенні Конституційний Суд України № 4-рп/2004 від 02.03.2004, де визначено, що в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» треба розуміти так: допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і ін.). Схожа позиція викладена також в рішенні Конституційного Суду України № 14-рп/2011 від 09.11.2011 у справі №1-22/2011. Загальне майно перебуває у спільній частковій власності співвласників багатоквартирного будинку. Власники приміщень володіють, користуються і у встановлених цим Законом та цивільним законодавством межах розпоряджаються спільним майном. Частина 2 статті 382 Цивільного кодексу України визначає правовий режим допоміжних приміщень і приміщень загального користування житлового будинку дво- або багатоквартирному будинку. Зокрема, власникам квартир у таких будинках на праві спільної сумісної власності належать приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Статтею 10 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків. До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про: 1) розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та п. 3 Статуту ОСББ «ОАЗИС-4» до виключної компетенції загальних зборів належить питання про використання спільного майна, визначення обмежень на користування спільним майном. З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що рішення про укладання договору оренди майна співвласників багатоповерхового будинку - місця в паркінгу [NUMBER] площею 51,75 кв.м., за адресою [ADDRESS] , повинне розглядатись та прийматись загальними зборами співвласників. Натомість в оскаржуваному договорі відсутнє посилання на рішення загальних зборів співвласників багатоповерхового будинку про погодження передачі в оренду допоміжного приміщення [NUMBER] площею 51,75 м.кв. в напівпідземному паркінгу за адресою [ADDRESS] . Згідно дослідженого договору оренди, стороною орендодавця є ОСББ «Оазис-4» в особі голови правління Поплавської Л.В., яка діє на підставі статуту. Проте, положеннями статуту не передбачаються повноваження Голови правління розпоряджатися майном, що є спільною сумісною власністю співвласників багатоповерхового будинку, в тому числі і передавати його в платне користування (оренду), укладати та підписувати договори оренди, акти приймання передачі - тощо. Всупереч вимогам ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», ст.10 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ст.382 ЦК України ЦК України, голова правління ОСББ «Оазис 4» уклав та підписав Договір оренди місця в приміщенні паркінгу № 20 від 01 серпня 2020 року, та передав у користування фізичній особі - [PERSON] . Окрім іншого, на підставі досліджених доказів та пояснень учасників процесу, суд також приходить до переконання, що передане в оренду місце паркінгу не перебуває у спільній сумісній власності власників багатоквартирного будинку [ADDRESS] . Передане в оренду місце розташовано в приміщенні паркінгу. Через відсутність плану паркінгу, який зазначений додатком до договору, суд не може ідентифікувати яке саме місце в паркінгу передано в оплатне користування відповідачу, чи було це місце загального користування, чи паркомісце № [NUMBER] , що належить [PERSON] . Окрім того, в порушення підпункту 6 пункту 1 Розділу 5 Положення про загальні збори власників машиномісць представником позивача не надано умови про узгодження з Активом Паркінгу , на підставі яких може ОСББ «Оазис 4» здавати в оренду приміщення та місця загального користування. За таких обставин договір оренди підписано особою, яка не мала необхідного обсягу повноважень на укладання такого договору. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч. 3 ст. 319 ЦК України). Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права (ч. 1 ст. 761 ЦК України). Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Положеннями ч. 1, 2, 3, 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Згідно ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Представником позивача не надано будь-яких належних та допустимих доказів наявності у голови правління ОСББ «Оазис 4» повноважень розпоряджатися майном, в момент укладання договору оренди. Так само як і не надано визначених пунктом 1 розділу 5 Положення умов, узгоджених з Активом паркінгу, плану паркінгу із визначенням місця, що було передано в оренду, який зазначений у п.1.5 додатком до договору. Розглядаючи даний спір, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи доказами доведена наявність підстав для застосування положень ч. 1 ст. 215 ЦК України. На підставі вищевказаного, суд вважає доцільним відмовити в задоволенні первісного позову ОСББ «Оазис 4» про стягнення заборгованості за договором оренди місця у приміщенні паркінгу й задовольнити зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору оренди місця у паркінгу, та визнати недійсним з моменту укладення договір оренди місця у паркінгу № 20 від 01 серпня 2020 року за адресою: [ADDRESS] , укладений між ОСББ «Оазис - 4» та [PERSON] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСББ «Оазис - 4» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору 1569,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved