Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з даним позовом до [PERSON] в якому просить визнати за нею право власності на частину нежитлового приміщення площею 373,8 кв,м, та площею 24,7 кв.м., за адресою [ADDRESS] , а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 01.03.2023 розірвано. Під час шлюбу ними за спільно нажиті кошти придбано нежитлові приміщення заводоуправління та водонасосної станції, які розташовані в [ADDRESS] . На даний час вони не можуть дійти згоди щодо поділу майна, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою судді від 07.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 15.03.2023 представник відповідача адвокат Денисова Т.С. подала до суду відзив на позовну заяву, у якому вказала, що відповідач погоджується із тим, що майно набуте подружжям під час шлюбу є спільною сумісною власністю. Відповідач [PERSON] звертався до позивачки [PERSON] з листом, в якому запропонував укласти договір про поділ майна, набутого подружжям у шлюбу, для чого просив прибути 02.03.2023 о 09 год. до державного нотаріуса. У призначений день позивач не прибула. В телефонній розмові повідомила, що не прийде, всі питання по майну вирішує зі своїм адвокатом. За таких обставин [PERSON] клопотатиме перед судом про залишення позову без руху та в подальшому про залишення позову без розгляду на підставі п.8. ч.1 ст.257 ЦПК України. Про закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмета позову. 23.03.2023 представник позивача адвокат Скиба В.М. подав до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що доводи відповідача викладені у відзиві є безпідставними на даний час між сторонами існує реальний спір, який неможливо врегулювати у добровільному порядку. Жодного офіційного запрошення від нотаріуса чи інших осіб позивач не отримувала. В усній розмові, під час розірвання шлюбу, позивач пропонувала відповідачу мирно врегулювати та поділити майно в рівних частках по кожному. Однак такий вимагав здійснити поділ майна в рівних частках на трьох, а саме на позивача, відповідача і його матір. При цьому на пропозицію [PERSON] про можливість добровільного вирішення спору шляхом передання спільного майна їх спільній дитині відповідач також заперечив. 03.04.2023 представник відповідача адвокат Денисова Т.С. подала до суду заперечення на відзив на позовну заяву, в якому вказала, що у відзиві на позов [PERSON] , наголошував на відсутності предмета спору. Відповідно, заперечення щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, не викладав. У відповіді на відзив [PERSON] обґрунтовуючи предмет позову та його підставність, приходить до висновку, що твердження відповідача у відзиві про начебто бажання добровільного поділу спрямовані на уникнення здійснення поділу та задоволення позову і внаслідок чого понесені витрати на судовий розгляд. За таких обставин відповідач заперечує щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, які позивач ніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті, вважає такі не обґрунтованими та безпідставними. Позивач [PERSON] та її представник Скиба В.М. в судовому засіданні, позовні вимоги підтримали та просять визнати за позивачкою право власності на частину нежилого приміщення площею 373,8 кв,м, та площею 24,7 кв.м., за адресою [ADDRESS] . Судові витрати у виді судового збору просять розділити між сторонами навпіл. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1817 грн 50 коп. судового збору. Від стягнення з відповідача в користь позивача, заявлених усіх інших судових витрат по справі позивач відмовляється. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Денисова Т.С. в судовому засіданні позовні вимоги визнали, погодилися на поділ спільного майна подружжя між сторонами по частині та сплати позивачці 1817 грн 50 коп. судового збору. Заслухавши сторони, дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив наступне. Сторони перебували у шлюбі, який рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 01.03.2023 у справі №594/60/23 розірвано. Будучи ще у шлюбі, 10.09.2008 між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу, який зареєстровано в реєстрі №2506, згідно якого [PERSON] купив нежилі приміщення заводоуправління та водонасосної станції, які знаходяться в [ADDRESS] , приміщення площею 373,8 кв,м, та площею 24,7 кв.м. Згідно Витягу про державну реєстрацію прав номер 28850270 від 01.02.2011, [PERSON] на праві приватної власності належить нежиле приміщення заводоуправління та водонасосної станції, за адресою [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу від 10.09.2008 за №2506. Як вбачається з висновку про вартість об`єкта оцінки ТОВ «Консалтинг експертиза», ринкова вартість нежилого приміщення заводоуправління та водонасосної станції, загальною площею 373,8 кв.м., яке розташоване за адресою [ADDRESS] становить 727000 грн. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що нежилі приміщення заводоуправління та водонасосної станції були придбані сторонами за час шлюбу, що в ході судового розгляду справи не спростовано, а отже належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної вартості подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Верховний Суд у постанові від 09.07.2021 у справі №161/8116/19 зазначив, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Виходячи з презумпції рівності часток подружжя, суд дійшов до переконання про необхідність задовольнити позов шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину нежилого приміщення площею 373,8 кв.м. та нежилого приміщення площею 24,7 кв.м., розташованих за адресою [ADDRESS] . З відповідача на користь позивача стягнути 1817 грн. 50 коп. судового збору сплаченого позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved