Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до відповідачів [PERSON] , [PERSON] . Просять стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 1276,80 доларів США, що за курсом 36,56 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.09.2022 року складає 46679,80 грн., станом на 31.10.2022 року за кредитним договором №СVG0GK00000023 від 29.08.2007 року, яка складається з наступного: 1276,80 доларів США - 3% річних від простроченої суми та судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтували наступним. АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 29.08.2007 року уклали кредитний договір №СVG0GK00000023. Згідно договору АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 8058,25 доларів США на термін до 26.08.2022 року, а [PERSON] зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. [PERSON] своєчасно не надавала банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, зобов`язання за вказаним договором не виконала. В забезпечення виконання зобов`язання за договором №СVG0GK00000023 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки. 09.05.2016 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Путильського районного суду Чернівецької області з позовною заявою про стягнення заборгованості. Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 19.08.2016 року позовні вимоги задоволено, стягнуто заборгованість. Винесення вказаного рішення не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Посилаючись на ч.2 ст.625 ЦК України, зазначили, що мають право на нарахування трьох процентів річних від простроченої суми. Прострочена сума заборгованості за тілом кредиту становить 6732,49 доларів США. Оскільки з [PERSON] було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Путильського районного суду Чернівецької області від 19.08.2016 року, тобто за період з 29.08.2007 року по 26.02.2016 року, то за період після подання позовної заяви від 09.05.2016 року, з 20.05.2016 року по 14.09.2022 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 1276,80 доларів США, яка складається з наступного: 1276,80 доларів США - 3% річних від простроченої суми. Заяви (клопотання) учасників справи. В судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» Поліщук Т.В. позовну заяву та відповідь на відзив підтримала, просила задовольнити. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав, підтримав відзив, де зазначив, що право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Розмір заборгованості повинен бути вирахуваним починаючи з 30.10.2019 року, а не за весь період починаючи з 20.05.2016 року, як зазначено в позові. Зазначив, що 29.08.2007 року [PERSON] продав [PERSON] квартиру, яка належала його матері. Продаж квартири оформлювала представник позивача, яка зазначена в кредитному договорі Ходан Є. , вона ж склала договір поруки, який помилково [PERSON] , будучи введеним в оману підписав. Про рішення Путильського районного суду [PERSON] дізнався тільки 16.01.2023 року. Просив відмовити в задоволенні позову та застосувати строк позовної давності. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши представника позивача, відповідачку [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що 29.08.2007 року між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою [PERSON] укладено договір №СVG0GK00000023, останній надано кредит у розмірі 7000,00 доларів США на термін до 26.08.2022 року, що підтверджується копією кредитного договору. 29.08.2007 року в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №СVG0GK00000023 між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №СVG0GK00000023, що підтверджується копією договору. Заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 серпня 2016 року стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 858851,15 грн., що підтверджується копією рішення. Згідно розрахунку заборгованості за договором №СVG0GK00000023 від 29.08.2007 року станом на 14.09.2022 року вбачається, що прострочена сума заборгованості за тілом кредиту становить 6732,49 доларів США. Позивач, звертаючись до суду просить стягнути солідарно заборгованість у розмірі 1276,80 доларів США, яка складається з наступного: 1276,80 доларів США - 3% річних від простроченої суми. Норми права, які застосував суд. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. За змістом частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно зі ст.1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності. Закон України №2120-IX від 15.03.2022 року, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України було доповнено, зокрема, пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (з урахуванням змін, внесених згідно з Указами Президента № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, №757 від 17.11.2022 року) в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року до 19 лютого 2023 року. Отже, кінцевою датою задоволення вимоги має бути 23 лютого 2022 року. У позовній заяві зазначено, що 3% річних від простроченої суми позивач рахує за період після винесення рішення суду, а саме з 20.05.2016 року по 14.09.2022 року. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надаючи оцінку наданим позивачем та безпосередньо дослідженим у судовому засіданні доказам судом встановлено, що: відповідачка [PERSON] не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №СVG0GK00000023 від 29.08.2007 року; при укладенні спірного кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. 29.08.2007 року в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №СVG0GK00000023 між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №СVG0GK00000023. 19 серпня 2016 року заочним рішенням Путильського районного суду Чернівецької області стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 858851,15 грн. Позивач, звертаючись до суду просить стягнути заборгованість у розмірі 1276,80 доларів США, яка складається з наступного: 1276,80 доларів США - 3% річних від простроченої суми. Представник відповідача в судовому засіданні просив застосувати строк позовної давності. Таким чином, з урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі обставин, Суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, у відповідачів утворилась заборгованість. Прострочена сума заборгованості за тілом кредиту становить 6732,49 доларів США. АТ КБ «ПриватБанк» має право на стягнення з відповідачів відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних від простроченої суми. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України і становить три роки. За змістом ч.2 ст. 259 ЦК України, строк позовної давності може бути збільшений за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Тлумачення статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц)». Позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за період з 20.05.2016 року по 14.09.2022 року. АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовною заявою 21.11.2022 року. Представник відповідача в судовому засіданні просив застосувати строк позовної давності. Враховуючи заявлене клопотання про застосування строку позовної давності, суд стягує заборгованість за період з 21 листопада 2019 року, в межах строку позовної давності. Щодо стягнення з відповідачів 3% річних від простроченої суми, суд вважає, що позивачем протиправно нараховано 3% річних від простроченої суми, після введення в державі воєнного стану, Тому із відповідачів підлягає стягненню солідарно 456,51 доларів США, за період з 21.11.2019 року по 23.02.2022 року, що станом на 20.04.2023 року за курсом НБУ в розмірі 36,56 грн. за один долар, становить 16690,00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено 2481 гривню судового збору. Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, зокрема, із заявлених до стягнення 1276,80 доларів США, судом задоволено 456,51 доларів США, або 35,75%. Таким чином, судові витрати підлягають компенсації позивачу у розмірі 886,95 гривні. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 443,47 гривень та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 443,47 гривень.

Outcome: partial