Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який Рішенням Виноградівського районного суду від 28.12.2022 року було розірвано. За час шлюбу у сторін народилася одна дитина- син [PERSON] , [INFO] . Син проживає разом з позивачкою та оскільки, остання перебуває у відпустці по догляду за дитиною та не має можливості працевлаштуватися, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не маючи при цьому інших непрацездатних осіб на своєму утриманні, тому позивач ставить питання про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку щомісячно, та на своє утримання у в розмірі 1/5 частини всіх видів доходів відповідача [PERSON] , починаючи з часу подання позовної заяви до суду. Ухвалою судді від 15.02.2023 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Станом на 11.04.2023 відзиву від відповідача не надходило. У відповідності до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Із досліджених доказів встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який Рішенням Виноградівського районного суду від 28.12.2022 року було розірвано. За час шлюбу у сторін народилася одна дитина- син [PERSON] , [INFO] . Син проживає разом з позивачкою та оскільки, остання перебуває у відпустці по догляду за дитиною та не має можливості працевлаштуватися, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання дитини не надає. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Згідно ч.1 ст.182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З урахуванням викладеного, враховуючи, що відповідач є особою працездатною, будь-яких обмежень, щодо можливості працювати та отримувати дохід, він не має, суд вважає за можливе стягувати з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів його заробітку. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та в першу чергу інтересам дитини та не порушить прав сторін. Разом з тим, згідно з ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Частиною 2 статті 91 СК України визначено, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Таким чином, право дружини на утримання виникає за наявності складу таких юридичних фактів: 1) вагітність або проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; 2) походження дитини від чоловіка (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення, факт біологічного походження); 3) здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що спільна дитина сторін не досягла 3-х річного віку та проживає з позивачкою [PERSON] . При цьому, суд враховує, що відповідно до ст. 84 СК України для задоволення вимоги про стягнення аліментів подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Визначаючи розмір аліментів суд дійшов наступного. Як встановлено ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. В першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. Суд зауважує, що право на утримання у дружини-матері існує паралельно із правом дитини на утримання і не залежить від нього. Тобто, з чоловіка-батька дитини аліменти можуть одночасно стягуватися за двома правовими підставами: на дружину, як з чоловіка, і на дитину, як з батька. У Сімейному кодексі України не встановлено ні мінімального, ні максимального розмірів аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. А тому, суд при визначенні розміру коштів, що належить стягнути як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Суд вважає за можливе стягувати аліменти з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] до досягнення дитиною-сином [PERSON] трьохрічного віку, а саме до [INFO] , в розмірі в розмірі 1/8 (однієї восьмої) частини всіх видів його заробітку щомісячно. Статтею 79 та ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину та на одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви до суду. Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів 01.02.2023, тому суд вважає за необхідне стягувати аліменти, починаючи з вказаної дати. Судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі наведеного та ст. 77, 79, 80, 84, 91, 180, 182, 183 СК України,

Outcome: partial