Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «МТМ» Заводського району звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії. В обґрунтування позову зазначено, що позивачем у період з 01.10.2015 по 01.11.2021 року відповідачам надавались послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі є власниками зазначеної квартири. За вказаний період відповідачі не виконували свій обов`язок щодо здійснення оплати за надані послуги у повному обсязі, внаслідок чого у них перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 29681, 27 грн., які позивач просить стягнути на свою користь, а також просить стягнути понесені судові витрати у розмірі 2481,00 грн. 21.11.2022 від представника відповідача адвоката Працевитого Г.О. через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позов до суду було пред`явлено лише в серпні 2022 р. У зв`язку із чим, нарахування заборгованості за період з 09.2015 р. по 02.2017 р. є незаконним у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Відповідачем зазначається саме цей період у часі, адже постановою КМУ від 11.03.2020 р. №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19», спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» було введено карантин на усій території України, чим саме було зупинено строки позовної давності. З 12 березня 2020 р. на усій території України установлено карантин, який діяв на час пред`явлення позову. Позов було пред`явлено в серпні 2022 р. Тобто, позивач має право на стягнення заборгованості не раніше як з березня 2017 р. Заборгованість, яка була нарахована за період з 09.2015 р. по 02.2017 р. в розмірі 10304, 32 грн. є за межами позовної давності. Платіж, який було внесено в травні 2016 року в розмірі 500,00 грн. згідно з розрахунком заборгованості не є перериванням строків позовної давності, адже виконання зобов`язання було здійснено частиною, яка менше ніж виставлений борг на початок місяця. Така дія свідчить лише про визнання лише періодичного платежу та не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Така правова позиція була висловлена у Постанові Верховного суду України 22.03.2017 р. в цивільній справі №761/12553/15-ц. Крім того, представник відповідача 25.12.2023 року надав додаткові пояснення, де зазначив, що з 29.02.2016 р. рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради №80 від 29.02.2016 р. було визнано житлові будинки по вул. Посадочній 17,19 аварійними, такими, що не відповідають санітарним і технічним вимогам, є непридатними для проживання та підлягають знесенню, а мешканці відселенню. Після винесення відповідного рішення, відповідачі фактично відселись в надану державою квартирою за адресою: [ADDRESS] з аварійного приміщення та не споживали послуги Концерну «МТМ», за які позивач просить стягнути заборгованість за їх споживання. Фактично вони і не надавались до аварійного будинку після рішення виконавчого комітету №80. Відповідачі не були споживачами комунальних послуг з 2016 р., оскільки за рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради їх відселили з аварійного та непридатного до проживання приміщення. Вони фактично там не проживали з 2016 р. та комунальними послугами не користувалися. Доказів того, що відповідачі користувалися аварійною квартирою, з якої їх офіційно відселили або отримували житлово-комунальні послуги у період, в який такі послуги ніби надавалися, суду надано не було. А тому, фактичне право власності (користування) аварійною квартирою за адресою: [ADDRESS] у відповідачів було припинено ще в 2016 р. Отже, в будинку, який за рішенням виконкому було визнано аварійним, в якому ніхто не проживав, який не відповідав а ні санітарним, а ні технічним вимогам було відключено від усіх комунальних послуг: від водопостачання, енергопостачання, теплопостачання тощо. Після виселення усіх мешканців будинку та підготовки його до знесення, було перекрито усі джерела постачання теплової енергії. Тому, представник позивача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник позивача не погодилась із застосуванням строку позовної давності, про що зазначила у письмових поясненнях. Обґрунтувала свою позицію наступним. Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочавсь припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц). Такий же висновок зроблений і Верховним Судом України у постанові Верховного Суду України від 8 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16, Постанові Верховного Суду № 161/15679/15-ц від 14.02.2018 року). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції, що була чинною впродовж періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість). Виконання зобов`язання не передбачається частинами або у вигляді періодичних платежів, допоки це не буде зазначено відповідною угодою між сторонами. В такому разі слід дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і вразі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у Постанові за № 6-43цс17 від 22 березня 2017 року. Так, як відповідачами не надано копій квитанцій з відображеними даними про призначення платежу, не обґрунтовано, що внесені кошти в частковому розмірі за отримані послуги свідчать про визнання відповідачами лише певної частини заборгованості, вважають, що збоку відповідачів мало місце визнання боргу. З роздруківки особового рахунку, яка долучена до позовної заяви, вбачається, що відповідачі здійснювали платежі: -у травні 2016 р. у розмірі 500,00 грн. при нарахуванні 0,00 грн; - у березні 2017 р. у розмірі 500,00 при нарахуванні 0,00 грн.; - у квітні 2017 р. у розмірі 500,00 грн. при нарахуванні 0,00 грн.; - у травні 2017 р. у розмірі 500,00 грн. при нарахуванні 0,00 гри.; - у серпні 2017 р. у розмірі 600,00 грн. при нарахуванні 0,00 грн., - у вересні 2017 р. у розмірі 600,00 грн. при нарахуванні 0,00 грн.; - у листопаді 2017 р. у розмірі 1600,00 грн. при нарахуванні 1306,79 грн.; - у грудні 2017 р. у розмірі 1307,00 грн. при нарахуванні 1255,39 грн.; - у лютому 2018 р. у розмірі 247,69 грн. при нарахуванні 1595,71 грн.; - у березні 2018 р. у розмірі 892,91 при нарахуванні 1972,15 гри.; - у квітні 2018 р. у розмірі 1100,00 грн. при нарахуванні 238,19 грн.; - у травні 2018 р. у розмірі 1418,00 грн. при нарахуванні 0,00 грн.; - у жовтні 2018 р. у розмірі 2000,00 грн. при нарахуванні 0,00 грн.; - у листопаді 2018 р. у розмірі 1485,70 грн. при нарахуванні 1333,74 грн.; - у травні 2019 р. у розмірі 1500,00 грн. при нарахуванні 0,00 грн. З даних дій вбачається, що протягом всього періоду мало місце переривання перебігу позовної давності шляхом сплати коштів у більшому розмірі, ніж поточні нарахування, що свідчить про визнання відповідачами боргу за попередній період (Постанова Запорізького апеляційного суду справа №332/1220/21 від 17.01.2022 р.). У разі здійснення відповідачами часткової оплати, останні повинні надати суду копії квитанцій з відображеними даними про призначення платежу та обґрунтувати, що внесені кошти в частковому розмірі за отримані послуги свідчать про визнання відповідачами лише певної частини заборгованості. Крім того, представник позивача зазначив, що згідно з п.5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» - Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003№№ 40-44, ст. 356) доповнено пунктами 12-14 такого змісту: 12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681,728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (iз змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України та діяв на час звернення Концерном «МТМ» до суду з цим позовом. Дію карантину продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ № 392 від 20.05.2020, №500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, №956 від 13.10.2020, №1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, №611 від 16.06.2021, №855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, №229 від 23.02.22. Станом на день подання позову карантин не відмінено. З огляду на встановлену практику Верховного Суду та чинне законодавство України позивачем не пропущено строк позовної давності: Звертаючись до суду 26.10.2022 р. позивачем було враховано продовження строків позовної давності на період дії карантину. Оплати здійснені відповідачами переривають строк позовної давності та розпочинаюсь перебіг спочатку. Враховуючи правову позицію Верховного Суду України від 22.03.2017 р. у справі № 6- 43цс17, суд повинен дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, в інакшому випадку здійсненний платіж є визнанням боргу в цілому, а не його частини. Крім того, представником позивача 20.02.2023 року суду було надано письмові пояснення. Відповідно до пояснень зазначено, що за адресою: [ADDRESS] встановлено будинковий засіб обліку теплової енергії з 01.12.2016 р. SHARKY 775 Зав. № 55731969. Тому, в силу виконання п.12 нарахування за послуги з централізованого опалення здійснювалось з урахуванням показів приладу обліку пропорційно опалювальній площі відповідачів. На підтвердження власних тверджень, позивач надав копію Акта «Приемки в эксплуатацию прибора учета тепловой энергии» від 01.12.2016 р., а також архів показів кількості наданої теплової енергії по вул. Посадочній, 19. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2022 року у справі відкрите провадження, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача адвокат Працевитий Г.О. та відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явились, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його та відповідача відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи в судові засідання не з`явились, про причини неявки суду не відомо. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено і підтверджено наявними у справі доказами, що КОНЦЕРН «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» діє на підставі статуту. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності КОНЦЕРНУ є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку від здійснення діяльності КОНЦЕРНУ та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу КОНЦЕРНА. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва,транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 та іншими нормативно-правовими актами України. Концерн «Міські теплові мережі», надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , зокрема, і в квартиру № 7 . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вказана квартира належить відповідачам по 1/3 частині кожному на підставі свідоцтва про право власності, виданого 07.12.2006 року. Таким чином, суд не бере до уваги заперечення представника відповідача щодо того, що відповідачі не були споживачами комунальних послуг з 2016 р., оскільки за рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради їх відселили з аварійного та непридатного до проживання приміщення. Вони фактично там не проживали з 2016 р. та комунальними послугами не користувалися. Суд звертає увагу, що відповідачі станом на 08.02.2022 року були власниками квартири [ADDRESS] . Жодних дій щодо погашення права власності на вказану квартиру відповідачами на день звернення з позовом до суду не здійснювалось, відповідні докази суду не надавались. Навпаки, після ухвалення рішення виконавчим комітетом Запорізької міської ради про відселення відповідачів з аварійного та непридатного до проживання приміщення, вони продовжували вносити плату на рахунок концерну, як власники квартири. Відповідачами не було надано доказів, які б підтверджували їх фактичну відсутність в квартирі за спірний період. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги. Згідно зі ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості відповідачі здійснювали оплату і після 2016 року, а саме у 2017, 2018, 2019 роках, востаннє у травні 2019 року. Тобто були обізнані про свої обов`язки та не оспорювали того факту, що вони є власниками житлового приміщення та, відповідно, споживачами комунальних послуг. Концерн «Міські теплові мережі» (надалі - позивач) по відношенню до відповідачів, як споживачів послуг являється виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Факт надання відповідачам послуг підтверджується відкритим особовим рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого Концерном «Міські теплові мережі» надавалися послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в квартиру за вищевказаною адресою. П. 7.9.4. Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж (Згідно з пунктом 5 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (із змінами), рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймається виконавчими органами відповідних сільських, селищних та міських рад або місцевими державними адміністраціями, виходячи з кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації, нормами санітарного законодавства та іншими нормативними документами. На підставі пункту 4 розділу X Правил підготовки теплових господарств до опалювального періоду, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства житлово-комунального господарства України від 10.12.2008 № 620/378, включення систем опалення здійснюється власниками теплових господарств за узгодженням з теплопостачальними організаціями за умови, якщо протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря не перевищує +8 °С, а відключення - коли протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря перевищує +8 °С. Відповідно до пункту 9.7 ДБН В.2.5-39:2008 «Теплові мережі» при розрахунку графіка температур мережної води в системах теплопостачання слід приймати початок та кінець опалювального періоду за середньодобової температури зовнішнього повітря +8 °С протягом трьох діб. Пунктом 7.9.4 Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 № 71, передбачено, що опалювальний період починається, якщо протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря становить +8 °С та нижче, а закінчується, коли протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря перевищує +8 °С. Рішення «Про початок опалювального сезону» та «Про кінець опалювального сезону» знаходяться в загальному доступі на сайті Запорізької міської ради. Згідно з пунктом 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил. За адресою: [ADDRESS] встановлено будинковий засіб обліку теплової енергії з 01.12.2016 р. SHARKY 775 Зав. № 55731969. Тому, в силу виконання п.12 нарахування за послуги з централізованого опалення здійснювалось з урахуванням показів приладу обліку пропорційно опалювальній площі відповідачів. На підтвердження власних тверджень, позивач надав копію Акта «Приемки в эксплуатацию прибора учета тепловой энергии» від 01.12.2016 р., а також архів показів кількості наданої теплової енергії по [ADDRESS] , з якого вбачається поступове зростання показів наданої теплової енергії. Зазначене спростовує твердження представника відповідача щодо того, що послуги фактично не надавались до аварійного будинку після рішення виконавчого комітету №80. Обов`язок споживача сплачувати за житлово-комунальні послуги закріплений у Житловому кодексі УРСР (ст.ст. 64, 67, 68). Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору, вимог ЦК України інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630 (надалі - Правила) зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем. Правилами передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між Виконавцем та Споживачем відповідного договору. Пунктом 8 Правил встановлюється, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 р. у справі 6-59цс13). Відповідно до п. 2 ст. 11 ЦК України підставою до виникнення прав та обов`язків є договір. З відповідачем [PERSON] був укладений Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. За вказаний період заперечень з боку відповідачів на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води на адресу КОНЦЕРНУ «MTM» не надходило. Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання (пункт 2 Правил). Система опалення помешкання відповідачів є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони. Відповідно до положень Правил (п. 25), де закріплено, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється, а також норми Наказу Мінбуду України № 4 от 22.11.2005 року «Про порядок відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води» зі змінами, внесеними наказом Мінжитлокомунгоспу за № 169 від 06 жовтня 2007р., де визначено процедуру надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання (далі -ЦО і ГВП) житлового будинку при відмові споживачів від ЦО і ГВП. А внесені Наказом № 169 від 06 жовтня 2007 р. зміни унеможливлюють відключення від ЦО та ГВП окремих квартир у багатоквартирному будинку і передбачають можливість відключення від централізованого опалення та гарячого водопостачання будинку в цілому за рішенням загальних зборів всіх власників (уповноважених осіб власників) приміщень у житловому будинку. Відключення окремих приміщень від мереж ЦО й ГВП вплине на безперебійну роботу інженерного устаткування будинку в цілому й на санітарно-гігієнічні умови інших квартир та суміжних приміщень, адже порушується гідравлічний і тепловий режими. Важливою й непереборною властивістю вже наявного централізованого теплопостачання є технічна нероздільність системи, у якій робота кожного елемента системи теплопостачання кожного споживача гідравлічно впливає на роботу всіх елементів системи. Будь-яке втручання в неї шляхом зміни гідравлічного опору (від`єднання від системи централізованого опалення) погіршує роботу загальної системи, чим порушує права інших мешканців, що є недопустимо відповідно до Цивільного кодексу України та Конституції України. Відключення опалення в окремій квартирі значною мірою порушить вимоги ДБН України(Державні будівельні норми України), а саме вплине на якість наданих послуг до інших житлових приміщень. Тож, послуга з централізованого опалення надавалась боржникам в межах опалювального сезону, а послуга з постачання гарячої води (підігріву питної води) - постійно. Всупереч, вказаним положенням чинного законодавства, відповідачі не належним чином виконували свої зобов`язання по оплаті наданих їм Виконавцем послуг, за період з 01.10.2015 по01.11.2021 року, внаслідок чого у них перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 29681, 27 грн. Викладені обставини підтверджуються наступними доказами: розрахунком суми боргу за надані послуги; Договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води; Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 01.05.2019 року введено в дію Закон № 2189, вимогами якого визначено нову класифікацію житлово-комунальних послуг та нову систему взаємовідносин, що виникатимуть у процесі надання та споживання цих послуг, передбачено різні моделі договірних відносин у сфері комунальних послуг, а також визначено особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку, змінено підходи до формування тарифів на комунальні послуги та нарахування плати споживачам. Згідно з п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2189, Договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. (з урахуванням змін внесеними Законом №1060-ІХ від 03.12.2020 року). У разі якщо договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки і такою дією є надання послуг та їх отримання відповідачами, крім того, відповідачі від наданих позивачем послуг не відмовлялись у встановленому законом порядку. Що стосується строку позовної давності, про застосування якого клопотав представник відповідача, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з положеннями статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Положеннями статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Встановлено, що письмового договору про збільшення строку позовної давності між сторонами не укладалось, а тому до спірних правовідносин належить застосовувати загальний трирічний строк позовної давності. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.252-255ЦК України. Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Враховуючи те, що заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. З розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи та який не оспорювався відповідачами, вбачається, що відповідачі здійснювали платежі: -у травні 2016 р. у розмірі 500,00 грн. при нарахуванні 0,00 грн; - у березні 2017 р. у розмірі 500,00 при нарахуванні 0,00 грн.; - у квітні 2017 р. у розмірі 500,00 грн. при нарахуванні 0,00 грн.; - у травні 2017 р. у розмірі 500,00 грн. при нарахуванні 0,00 гри.; - у серпні 2017 р. у розмірі 600,00 грн. при нарахуванні 0,00 грн., - у вересні 2017 р. у розмірі 600,00 грн. при нарахуванні 0,00 грн.; - у листопаді 2017 р. у розмірі 1600,00 грн. при нарахуванні 1306,79 грн.; - у грудні 2017 р. у розмірі 1307,00 грн. при нарахуванні 1255,39 грн.; - у лютому 2018 р. у розмірі 247,69 грн. при нарахуванні 1595,71 грн.; - у березні 2018 р. у розмірі 892,91 при нарахуванні 1972,15 гри.; - у квітні 2018 р. у розмірі 1100,00 грн. при нарахуванні 238,19 грн.; - у травні 2018 р. у розмірі 1418,00 грн. при нарахуванні 0,00 грн.; - у жовтні 2018 р. у розмірі 2000,00 грн. при нарахуванні 0,00 грн.; - у листопаді 2018 р. у розмірі 1485,70 грн. при нарахуванні 1333,74 грн.; - у травні 2019 р. у розмірі 1500,00 грн. при нарахуванні 0,00 грн., що свідчить про визнання відповідачами боргу та переривання позовної давності. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочавсь припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц). Такий же висновок зроблений і Верховним Судом України у постанові Верховного Суду України від 8 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16, Постанові Верховного Суду № 161/15679/15-ц від 14.02.2018 року). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції, що була чинною впродовж періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість). Виконання зобов`язання не передбачається частинами або у вигляді періодичних платежів,допоки це не буде зазначено відповідною угодою між сторонами. В такому разі слід дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і вразі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у Постанові за № 6-43цс17 від 22 березня 2017 року. Так як відповідачами не надано копій квитанцій з відображеними даними про призначення платежу, не обґрунтовано, що внесені кошти за отримані послуги свідчать про визнання відповідачами лише певної частини заборгованості, проплати робились регулярно, навіть, в той період коли нарахування плати взагалі не відбувалось, суд вважає, що збоку відповідачів мало місце визнання боргу, оскільки сплата коштів відбувалась свідомо, без будь якої помилки і навіть після того, як 29.02.2016 р. рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради №80від 29.02.2016 р. було визнано житлові будинки по вул. Посадочній 17,19 аварійними. Відповідно до п. 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» - Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктами 12-14 такого змісту: "12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(зі змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України та діяв на час звернення Концерну «МТМ» до суду з цим позовом. Враховуючи оплати, здійснені відповідачем, а також беручи до уваги продовження строків на період дії карантину, суд вважає, що заборгованість за період з 01.01.2015 по 01.11.2021 року в розмірі 29681,27 грн підлягає стягненню в повному розмірі. Відповідно до положень ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч. 4 ст. 355 цього Кодексу). Відповідно до положень ст. 319 ЦК України, кожен із співвласників має нести відповідальність відповідно до своєї частки у спільному майні, оскільки іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано. Тягар утримання майна лежить на співвласниках квартири (стаття 322 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру, крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири (постанови Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 522/7683/13-ц, від 01 вересня 2020 року в справі №352/2163/13-ц). Із матеріалів справи вбачається, що за інформацією, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно квартира в [ADDRESS] , знаходиться в приватній спільній частковій власності відповідачів по 1/3 частці кожному, а тому з них підлягає стягненню заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідно до їх часток, із суми 29681,27 грн. (29681,27 : 3), за період із 01.10.2015 року по 01.11.2021 року. Суд, оцінивши всебічно та об`єктивно обставини справи та сукупність наданих сторонами доказів у їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, встановив, що відповідачі, як власники та споживачі комунальних послуг, в порушення норм діючого законодавства неналежним чином виконували свої зобов`язання щодо оплати спожитих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому вимоги Концерну «МТМ» про стягнення заборгованості за період з 01.10.2015 по 01.11.2021 у розмірі 29681,27 грн. підлягають задоволенню. Зазначена сума підлягає стягненню з відповідачів у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної часткової власності на квартиру (29681,27 : 3). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов законний, обґрунтований, тому підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частках.

Outcome: approved