Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

У вересні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] у якому просида суд: -визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] разом з матір`ю - [PERSON] до досягнення ними 14-ти річного віку. -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі однієї третини (1/3) від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, від дня подання позовної заяви до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2021 року дана позовна заява була повернута позивачу. 28 вересня 2021 року представником позивача була подана апеляційна скарга на ухвалу від 13.09.2021 року. Постановою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2022 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2021 року - скасовано, направлено справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції. 14 лютого 2022 року матеріали даної справи надійшли до Броварського міськрайонного суду Київської області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу у них народились двоє дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що вони із відповідачем тривалий час разом не проживають. Спільного господарства та побуту не ведуть. Після припинення спільного проживання однією сім`єю, малолітні діти сторін залишились проживати разом з матір`ю. Позивачка повністю опікується дітьми, займається її вихованням, має можливість забезпечити її гармонійний та всебічний розвиток. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2020 року шлюб сторін розірвано. Відповідач проживає окремо від дітей. Участі у вихованні та утриманні дітей не приймає. Домовитись про способи та порядок утримання спільних дітей в позасудовому порядку позивач та відповідач не змогли. Крім того, після припинення шлюбу сторін та початку окремого проживання, сторони не дійшли однозначної згоди щодо подальшого місця проживання спільних дітей з одним із батьків і така згода нічим не формалізована (договір та/або рішення органу опіки та піклування). За таких умов, з урахуванням того, що обов`язок утримувати батьками своїх дітей є абсолютним, у позивачки, з якою діти проживають фактично (де-факто) виникає право вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей з іншого із батьків. Враховуючи, що позивачу невідомі дійсні джерела та розміри доходів відповідача, а також обставини, які можуть впливати на розмір аліментів, позивачкою обрано спосіб стягнення аліментів на утримання двох дітей у частці від доходу батька, а саме однієї третини (1/3) від заробітку (доходу), але не менше гарантованого мінімуму аліментів на дитину відповідного віку. Саме такий спосіб та стягнення та розмір аліментів буде відповідати інтересам дітей і не дозволить відповідачу ухилятись чи мінімізувати сплату аліментів. Отже, з цих підстав позивач звертається до суду з позовом про визначення місця проживання малолітніх дітей до досягнення ними 14-ти річного віку та стягнення аліментів на утримання дітей. Відповідно до протоколу авторозподілу судової справи між суддями від 15 липня 2021 року вказана справа передана судді Радзівіл А.Г. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київській області Радзівіл А.Г. від 02 червня 2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 23 червня 2022 року. 05 квітня 2023 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник відповідача подав заяву, в якій позов в частині визначення місця проживання дітей разом з матір`ю визнав, а частині стягнення аліментів визнав частково та просив обмежити суму стягнення аліментів не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. В судове засідання сторони та їх представник не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Представники третіх осіб, будучи належним чином повідомлені, в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2020 року розірвано. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданого Дніпровським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №11 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2801. Згідно характеристики на директора Державного підприємства ?Дослідне виробництво Інституту хімії високомолекулярних сполук НАН України? [PERSON] , вона є неконфліктною, витриманою та коректною у спілкуванні людиною. З колегами знаходиться в доброзичливих відносинах, виявляє делікатність і терпіння. Відрізняється пунктуальністю, високою вимогою до себе і прагнення до професійного зросту. Зарекомендувала себе ініціативним, відповідальним і надійним керівником. Відповідно до висновку Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області № 249 від 15.12.2022 року, на засідання комісії належним чином запрошені обоє батьків дітей, але жоден на засідання не з`явився та не надав інформації щодо своєї відсутності. За попередньою інформацією, наданою [PERSON] , малолітні [PERSON] та [PERSON] після розлучення батьків фактично залишились проживати разом з матір`ю і на даний час перебувають за межами України у зв`язку із воєнною агресією російської федерації. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 14 лютого 2022 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . За данною адресою повторно проведено обстеження, за результатами якого встановлено, що у вказаній квартирі проведені ремонтні роботи, замовлено виготовлення меблів, які будуть виготовлені і завезені до помешкання. За інформацією Щасливського ліцею Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області [PERSON] навчається у 2 класі, а [PERSON] є вихованцем старшої групи даного закладу. Діти завжди перебувають в охайному вигляді, забезпечені належним шкільним приладдям, розвиваються та навчаються відповідно віку. За запитом служби у справах дітей Пристоличної сільської ради до управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради, за місцем реєстрації батька дітей, з`ясовано, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає та здійснити обстеження умов і провести оцінку потреб не представляється можливим. Пізніше, Пристоличній сільській раді стала відома адреса проживання [PERSON] в [ADDRESS] . За інформацією служби у справах дітей Броварської міської ради Броварського району здійснити обстеження умов проживання за вказаною адресою не представляється можливим, оскільки [PERSON] повідомив, що перебуває в довготривалому відрядженні і можливу дату свого повернення не вказав. Будь-які пояснення чи пропозиції щодо вирішення питання про визначення місця проживання не надав. Додатково інформують, що однією із умов для складання висновку є забезпечення проведення оцінки потреб батьків, з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею, а також проведення бесіди із самою дитиною, якщо відповідно віку така можливість існує. За вищевказаних причин проведення оцінки потреб з жодним із батьків не представляється можливим. З огляду на викладене, з метою захисту прав та законних інтересів дітей, відповідно до Конвенції ООН про права дитини, беручи до уваги наявні матеріали справи, члени комісії одноголосно вважають за можливе визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з їх матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч.1, 2, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Так, згідно ст. 161 СК України встановлено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України ?Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 р. у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Аналогічні норми права містяться в законодавстві України. Так, відповідно до положень ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтями 141, 150, 151, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. За встановлених судом обставин, враховуючи ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність кожної дитини до батьків, вік дітей, та інші обставини, що мають істотне значення, необхідно визначити місце проживання дітей із матір"ю, яка забезпечує їх інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання. При прийнятті рішення суд враховує аналіз наведених вище норм права, зокрема й практику Європейського суду з прав людини, які дають підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року). За змістом ст. ст. 181, 182 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як передбачено ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved