Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

14.11.2022 року до провадження Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов первісний цивільний позов, в якому позивач [PERSON] просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 23628 від 23.12.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., про стягнення з неї на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованості в розмірі 69\~726,43 грн. за кредитним договором №238233-КС-002 від 20.03.2021 року. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.02.2023 року позов задоволено, виконавчий напис № 23628 від 23.12.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованості в розмірі 69\~726,43 грн. за кредитним договором №238233-КС-002 від 20.03.2021 року, визнаний таким, що не підлягає виконанню. В судовому розгляді приймав участь представник позивачки адвокат Гейко В. І. 10.02.2023 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська представником позивачки було подано заяву про долучення доказів понесення витрат позивача на професійну правничу допомогу та винесення додаткового рішення. Представник позивача просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат, які були понесені позивачем на професійну правничу допомогу, стягнувши з відповідача ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» на користь позивачки [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 гривень. \~ \~ \~ \~20.02.2023 року на адресу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в якому відповідач просить суд зменшити розмір з 15000 гривень до 2000 гривень, обґрунтовуючи свою позицію тим, що справа за якою ухвалене рішення суду 06.02.2023 року, є нескладною справою, яка розглядається в спрощеному провадження, фактично відсутня змагальність сторін, оскільки наявна стала судова практика. Отже формування правової позиції, складання позовної заяви не вимагали від адвоката надмірного обсягу юридичної та технічної роботи з огляду на незначну складність вказаної справи (малозначна справа) та сталу судову практику. В судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду питання щодо винесення додаткового рішення повідомлялись належним чином. Представником позивачки на виконання ч. 1 ст. 134 Цивільного процесуального кодексу України в позовній заяві визначено орієнтовний розмір судових витрат, а саме, витрат на правничу допомогу, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи, який складає 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок. У частині 8 статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем на виконання абзацу 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України у позовній заяві повідомлено суд про те, що остання бажає подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів з дня винесення рішення у даній справі. Згідно з частиною 1 статті 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Зважаючи на той факт, що рішення у даній справі прийнято 06.02.2023 року, то встановлений абзацом 2 частини 8 статті 141 ЦПК України п`ятиденний строк подання доказів понесення Позивачем витрат на професійну правничу допомогу починає свій перебіг з 06.02.2023 року та закінчується 11.02.2023 року, отже заява і докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу подані у строки встановлені законодавством. Суд, перевіривши доводи заяви та заперечень щодо необхідності ухвалення додаткового рішення та розподілу судових витрат, приходить до наступного. 09.11.2022 року між позивачем та Адвокатським бюро «Адвокатське бюро Валерія Гейка» укладено договір № 1 про надання правової (правничої) допомоги. Відповідно до п. 3.1. Договору № 1 вартість однієї години роботи адвоката складає 3000,00 грн. Факт надання адвокатом правової допомоги позивачу у цій справі в розмірі 15 000,00 грн. підтверджується Актом про надання правової допомоги від 06.02.2023 року. Позивач на момент подання цієї заяви поки ще не оплатив рахунок від 06.02.2023 року за надану правову допомогу АБ «Адвокатське бюро Валерія Гейка», разом з тим згідно вимог Договору про надання правової допомоги стосовно строків оплати правової допомоги не порушив, а тому вважає, що згідно законодавства, з урахуванням наданих доказів надання професійної правової допомоги та підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, такі витрати підлягають розподілу. У частині 3 статті 131-2 Конституції України зазначено, що виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Частиною ч. 2 ст. 15 ЦПК України передбачено, що представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Тобто професійна правнича допомоги у суді надається виключно адвокатом. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Порядок розподілу судових витрат визначено статтею 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині 2 статті 141 ЦПК України зазначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 2 статті 137 ЦПК України надано право позивачу на компенсацію не тільки сплачених витрат на професійну правничу допомогу, але й витрат, які підлягають сплаті, та зважаючи на той факт, що докази сплати станом на день подання Заяви відсутні, оскільки законодавством визначений 5-тиденний строк надання таких доказів, з дня винесення рішення. Зазначена вище позиція узгоджується із позицією Верховного Суду, яка викладена у додатковій постанові у справі № 9901/350/18 від 12.09.2019 року Велика палата Верховного Суду сформувала наступну правову позицію: «Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Водночас Велика Палата Верховного Суду констатує, що обов`язок доведення неспівмірності та можливого зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладається на відповідача. Тієї ж думки щодо можливості стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які не оплачені на момент винесення рішення, дійшла й об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у Постанові від 03.10.2019 року, Справа № 922/445/19. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу). Загальна сума витрат на професійну правничу допомогу, у відповідності з актом про надання правової допомоги від 06.02.2023 року складає 15000 гривень, які позивачка фактично понесе. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач, дійсно, отримав правову допомогу від адвоката Гейка В.І., а тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі. Але, з урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена представником позивачем вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи у розмірі 15 000,00 грн. є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат. Суд вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи складність справи малозначна справа, розглянута судом в спрощеному провадженні, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, сталої судової практики,

Outcome: partial