Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

16.01.2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просив скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, яке належить йому, що зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 2975820 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26 вересня 2002 року Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому стало відомо про наявність постанова про арешт його майна та оголошення заборони на його відчуження б/н від 26.09.2002, прийнятою Новоград-Волинським міськрайонним відділом державної виконавчої служби. 16.03.2006 року на підставі вказаної постанови Новоград-Волинською державною нотаріальною конторою було зареєстровано відповідне обтяження, зокрема арешт належного йому нерухомого майна за реєстраційним номером 2975820. Він звернувся до ДВС з вимогою щодо зняття арешту нерухомого майна, однак йому було відмовлено, та повідомлено, що будь-яка інформація щодо виконавчого провадження на підставі якого винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.09.2002 року Новоград-Волинського відділу ДВС, станом на 05.01.2023 року у відділі відсутня. Оскільки у його власності перебуває нерухоме майно, то за існування вказаних обмежень він позбавлений права розпоряджатись своїм майном. Вважає, що таке обтяження майна призводить до порушення його конституційних прав, тому звернувся до суду. 19.01.2023 року провадження у справі було відкрито та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 14.02.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обгрунтування відзиву зазначено, що у відділі ДВС відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника [PERSON] , будь-яка інформація щодо виконавчого провадження на підставі якого винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.09.2002 року у відділі ДВС відсутня. 21.02.2023 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті. Сторони в судове засідання не прибули. Про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивач заявив письмові клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, які просить задовольнити, судові витрати просить покласти на нього та не стягувати з відповідача. Представник відповідача до суду не з`явився, заявив клопотання про розгляд справи без участі представника відділу ДВС. Представник третьої особи просив розглядати справу без його участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України,\~ фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає до повного задоволення за наступних підстав. Згідно ч. 1ст.15 ЦПК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання. Частиною 2\~статті 16 ЦК України\~передбачені способи захисту цивільного права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі\~ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Отже, відповідно до вищенаведених положень\~Конституції України\~та Конвенції кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7ЦПК України є обов`язковою для суду. Згідност.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України\~ передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини, кожна сторона має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до\~ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження»\~у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Згідно\~ст.56 вказаного Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначені ч. 4\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», Відповідно до ч.5ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»\~у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Окрім того, п.1 ч. 1.\~ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованого 21.12.2021, щодо відповідача [PERSON] , внесено тип обтяження арешт всього нерухомого майна, зареєстрованого 16.03.2006 року за № 2975820 реєстратором Новоград-Волинською державною нотаріальною конторою та підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 26.09.2002 Новоград-Волинського міськрайонного відділу ДВС/ а.с.14/. Разом з цим відповідач має у власності нерухоме майно, зокрема 1/4 частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, номер 3, що в [ADDRESS] /а.с.13/. У зв`язку з давністю такого обтяження позивач звернувся до Новоград-Волинського відділу державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області з вимогою припинити обтяження нерухомого майна, оскільки відсутні виконавчі провадження відносно [PERSON] як боржника/а.с.15-16/. З повідомлення Звягельського (перейменовано з Новоград-Волинського) відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області щодо зняття арешту нерухомого майна боржника від 05.01.2023 року слідує, що станом на 05.01.2023 року згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень щодо боржника [PERSON] , [INFO] , в АСВП відсутні відомості про перебування виконавчих проваджень. Також відсутня будь-яка інформація щодо виконавчого провадження, на підставі якого винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.09.2002 року/а.с.17/. Суд вважає, що позивач правомірно, звернувся до суду, обравши спосіб захисту шляхом подання позову про зняття арешту з майна, який передбачено ч.5\~ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки збереження арешту майна за відсутності підстав для цього є порушенням права власності позивача. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що на сьогоднішній день відсутні підстави для подальшого перебування майна під арештом. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи те, що позивач просив суд не стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, суд вважає за можливе судові витрати понесені позивачем залишити за ним.

Outcome: approved