Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

09.01.2023р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 4000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що в 2002 році у Спаській сільській раді був зареєстрований шлюб між нею та [PERSON] . У шлюбі в сторін народився син [PERSON] , 2003 р.н., який на теперішній час є повнолітнім. В 2007 році сім`я розпалася, подружжя розірвало шлюб та стали проживати окремо. Однак, в 2009 році відносини між ними відновилися, в 2015 році у них народилася двійня: донька [PERSON] та син [PERSON] . В зв`язку з матеріальними потребами сім`ї, [PERSON] поїхав на заробітки до Республіки Польща та на теперішній час там працевлаштований водієм транспортного засобу по перевозці вантажів, отримує стабільний високий дохід. Понад рік відповідач до України не приїздить, востаннє був у січні 2022 року. Впродовж останнього року відносини між сторонами знову зіпсувалися, вони втратили взаєморозуміння між собою, їхнє спілкування нерідко закінчується сварками та конфліктами. Як зазначає позивач, [PERSON] не розуміє, що витрати на дітей збільшилися, фінансова ситуація після початку війни в України значно погіршилася, ріст цін на продукти харчування та товари першої необхідності, а також сплату комунальних платежів потребують більшого витрачання коштів. Крім цього діти ростуть, що вимагає додаткових витрат на придбання їм одягу, взуття, медикаментів при захворюваннях, канцтоварів та іншого шкільного приладдя. Після чергової суперечки з відповідачем, [PERSON] разом з дітьми переїхала проживати в будинок своїх батьків. Відповідач, після цих подій, припинив матеріально допомагати сім`ї та повідомив, що коштів на утримання дітей надавати не буде, що змусило позивача з даним позовом звернутися до суду. 21.03.2023р. [PERSON] подала до суду заяву про зміну позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. В судове засідання\~\~позивач та її представник не з`явилися, письмовими заявами, поданими до суду 20.04.2023р., просили розглянути справу за їхньої відсутності та задовольнити змінені позовні вимоги в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві. Відповідач\~\~в судове засідання також не з`явився. Причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації його місця проживання. Однак, поштові відправлення тричі були повернуті на адресу суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч.1, 3 ст. 131 ЦПК України, \~учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого сторона позивача не заперечує. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2002 року, який був розірваний між ними в 2007 році, про що свідчить складений відповідний актовий запис №291 та підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] являються батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Довідкою, виданою Спаським старостинським округом від 28.12.2022р. № 678 підтверджується проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.\~ Після припинення шлюбних відносин, спосіб виконання обов`язку батька утримувати сина та доньки за домовленістю між сторонами визначено не було, а відтак кошти на утримання дітей (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Частиною 2 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України). Згідно ч.1 ст. 183 СК України, \~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому в положенні ч.5 даної статті вказано, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи надане позивачу право вибору способу стягнення аліментів, яке нею було обрано в частці від заробітку відповідача, суд, з урахуванням фактичних обставин справи та положень ч.5 ст. 183 СК України, вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітніх доньки [PERSON] та сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду 09.01.2023р. і до досягнення дітьми повноліття. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи з положень вищевказаної норми, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved