Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог, позиція позивача 19 січня 2023 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. В обґрунтування поданого позову посилається на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано судом 13.02.2017 року. Вони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24.02.2015 року з [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн щомісяця, починаючи з 24.02.2015 року і до досягнення нею повноліття. Дане судове рішення перебуває на виконанні в Шепетівському відділі ДВС, на його підставі відкрито виконавче провадження №46792255 від 10.03.2015 року. Відповідач перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] , має звання солдат та приймає безпосередню участь у бойових діях, забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі стримування збройної агресії. Враховуючи матеріальне становище дитини, її вік, відсутність даних про незадовільний стан здоров`я відповідача, матеріальне становище останнього, який має постійний дохід, просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24.02.2015 року по справі №688/533/185-ц 2/688/246/15 та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просить припинити стягнення аліментів на підставі рішення суду від 24.02.2015 року, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі та підтримання позову в повному обсязі. Не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення суду. Позиція відповідача Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов, заяв про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подав. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.01.2023 року відкрито спрощене позовне провадження та розгляд справи призначено о 09 год. 00 хв. 27.02.2023 року. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.02.2023 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі згідно п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України у зв`язку із його мобілізацією та проходженням військової служби у військовій частині [NUMBER] , розгляд справи відкладено до 09 год 00 хв 29.03.2023 року, а у зв`язку з перебуванням головуючого судді у нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню до 13 год 00 хв. 24.04.2023 року. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24.04.2023 року відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] адвоката Федорова В.Б. про зупинення провадження у справі згідно п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України у зв`язку із мобілізацією та проходженням військової служби відповідачем у військовій частині [NUMBER] . Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24.04.2023 року постановлено провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення. Виклад встановлених судом обставин, зміст спірних правовідносин та докази на їх підтвердження Між сторонами виникли правовідносини щодо утримання неповнолітньої дитини, які регулюються нормами Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що з 02.08.2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13.02.2017 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 28.01.2014 року. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24.02.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн щомісяця, починаючи з 11.02.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення суду перебуває на виконанні в Шепетівському відділі ДВС, на його підставі відкрито виконавче провадження №46792255. Відповідач перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] та з 17.06.2022\~рокуприймає безпосередню участь у бойових діях, забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі стримування збройної агресії. Вказане підтверджується даними довідки за №392, виданої 06.03.2023 року вказаною військовою частиною. Застосовані норми права Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. У відповідності до ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~та\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.\~141\~Сімейного кодексу\~України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 Сімейного кодексу України\~визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України) . Стаття 192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ст. 183 Сімейного кодексу України). Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтей 182-184 Сімейного кодексу України не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки). Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс14. Вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184,\~192 СК України. Зазначену позицію висловив Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2019 року по справі № 152/100/18. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Мотиви та висновки суду Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити з огляду на наступне. Сторони мають рівні права та обов`язки по утриманню та матеріальному забезпеченню дитини, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язаний утримувати свою неповнолітню доньку. Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. В зв`язку з наведеним позовна вимога про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку заробітку (доходу) батька, підлягає задоволенню. Щодо визначення частки заробітку (доходу) платника аліментів, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, суд зазначає наступне. З аналізу ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України вбачається, що розмір частки від заробітку (доходу), що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів з урахуванням обставин, які передбачені у\~ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір частки заробітку (доходу) відповідача [PERSON] , яка буде стягуватися як аліменти на утримання неповнолітньої доньки, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, її вік; матеріальне становище відповідача, який є військовослужбовцем військової частини [NUMBER] та отримує постійний дохід, не подав жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що він не спроможний сплачувати аліменти та відомостей про наявність інших утриманців, а тому суд дійшов висновку,\~що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Саме такий розмір аліментів дозволить відповідачу утримувати свою малолітню дитину та найбільш повно відповідає вимогам законодавства з врахуванням можливостей обох батьків щодо утримання дитини. Розподіл судових витрат Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому згідно вимог ч.1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 1073,60 грн. На підставі ст.ст.141,\~150,\~180-183, 192 Сімейного кодексу України,\~

Outcome: approved