Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

У вересні 2020 року позивач [PERSON] ,\~який діє\~в інтересах\~неповнолітнього [PERSON] ,\~ [INFO] , звернувся до Фрунзенського районного суду м.Харкова із позовом до відповідача [PERSON] про поновлення порушеного права на володіння та користування частиною квартири, шляхом вселення та встановлення порядку користування об`єктом права спільної часткової власності, в якому просить усунути перешкоди в здійсненні позивачем права власності на 2/3 частину квартири [ADDRESS] ; поновити право володіння та користування [PERSON] належною йому частиною квартири [ADDRESS] ; вселити позивача [PERSON] та його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до квартири [ADDRESS] ; встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , та виділити позивачу та його малолітній дитині в користування житлову кімнату площею 13,3 кв.м та частину житлової кімнати площею 16,0 кв.м; відповідачу [PERSON] виділити в користування частину житлової кімнати 16,0 кв.м; кухню площею 6,7 кв.м, коридор площею 5,5 кв.м, санвузол площею 2,8 кв.м залишити в спільному користуванні власників квартири; зобов`язати відповідачку [PERSON] та осіб, які проживають з нею, не чинити перешкоди у здійсненні позивачем права власності на 2/3 частину квартири [ADDRESS] , в тому числі права володіння та користування виділеною йому частиною житлових та службових приміщень спірної квартири. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що йому в квартирі [ADDRESS] належить 2/3 її частини з відповідною частиною місць спільного користування згідно договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Корнійчук О.В. 18.07.2013 року. Відповідачці [PERSON] у вказаній квартирі належить 1/3 її частина з відповідною частиною місць спільного користування на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поддубною Ю.В. 06.08.2019 року. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 24.07.2020 року, в спірній квартирі зареєстрований позивач та його малолітній син [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом з дитинства. Спірна квартира складається з двох житлових кімнат, з житловою площею 29,3 кв.м, загальною площею 45,8 кв.м, у тому числі 1-а кімната 16,0 кв.м з балконом 3,0 кв.м, 2-а кімната 13,3 кв.м, а також коридору площею 5,5 кв.м, кухні площею 6,7 кв.м, санвузла площею 2,8 кв.м, вбудованої шафи 0,6 кв.м. Таким чином, співвласникам, відповідно до їх часток у праві власності на квартиру, припадає: [PERSON] 30, 54 кв.м загальної площі квартири, в тому числі 19,54 кв.м її житлової площі; відповідачці [PERSON] 15,27 кв.м загальної площі квартири, в тому числі 9,77 кв.м її житлової площі. Право власності позивача на частину квартири, а саме право володіння та право користування нею, порушуються відповідачем [PERSON] протягом тривалого часу та триває по теперішній час, незважаючи на те, що він сплачує комунальні платежі. Відповідачка постійно провокує конфлікти щодо його проживання в квартирі, щодо користування її приміщеннями, не допускає його до квартири, змінюючи замки на вхідних дверях до неї. В зв`язку з цим позивач був змушений неодноразово звертатись за захистом своїх прав до правоохоронних органів. Відповідач перешкоджає позивачу та його малолітньому сину користуватись житловими кімнатами та службовими приміщеннями в квартирі, чим чинить їм перешкоди у здійсненні їх права користування, ігнорує їх житлові інтереси. Зважаючи на зазначені обставини та враховуючи особливості розташування житлових та підсобних приміщень у спірній квартирі, вважає можливим встановлення судом порядку користування квартирою та виділу позивачу окремої кімнати після проведення необхідного перепланування та приведення площ окремих кімнат у відповідність до їх розміру згідно часток у праві власності на квартиру. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 06.10.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17.05.2021 року призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу. Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Фрунзенського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Чуванову А.М. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 08.07.2022 року прийнято до провадження цивільну справу, вирішено розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін. Позивач [PERSON] та його представник до суду не з`явилися, в наданій заяві адвокат просила про розгляд справи у відсутність та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Просила винести рішення, яким усунути перешкоди в здійсненні позивачем права власності на 2/3 частину квартири [ADDRESS] ; встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , згідно наданого на розгляд суду висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №17888 від 27.06.2022 року та виділити позивачу та його малолітній дитині в користування житлову кімнату площею 13,3 кв.м та приміщень квартири загального користування для співвласників: коридору площею 5,5 кв.м, кухні площею 6,7 кв.м, санвузла площею 2,8 кв.м, вбудованої шафи 0,6 кв.м. Вселити позивача [PERSON] та його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до квартири [ADDRESS] ; зобов`язати відповідачку [PERSON] та членів її сім`ї не чинити перешкоди у здійсненні позивачем права власності на 2/3 частину квартири [ADDRESS] , та права користування виділеною йому кімнатою та службовими приміщеннями спірної квартири. Відповідач [PERSON] у судові засідання, починаючи з листопада 2020 року, жодного разу не з`явилася, про місце та час слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач не подала відзив. Суд вважає\~за можливе\~розглянути справу\~за відсутністю\~відповідача.\~При цьому,\~суд зазначає,\~що в\~судові засідання\~до Октябрського\~районного суду\~м.Полтави\~15.08.2022\~року,\~15.09.2022\~року,\~28.10.2022\~року,\~22.11.2022\~року,\~21.12.2022\~року,\~27.01.2023\~року,\~28.02.2023\~року,\~13.04.2023\~року відповідач\~жодного разуне з`явилася. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії», на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення слухання. З урахуванням матеріалів цивільної справи, є підстави вважати, що відповідач зловживає своїми процесуальними правами. Тому, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів. Представник третьої особи до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника третьої особи. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2\~ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.19 ЦПК України,\~суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно\~ст.13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено,\~що [PERSON] \~є власником\~2/3\~частини квартири [ADDRESS] з відповідною частиною місць спільного користування згідно договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Корнійчук О.В. 18.07.2013 року (а.с.15, 13-14). Відповідачці [PERSON] у вказаній квартирі належить 1/3 її частина з відповідною частиною місць спільного користування на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поддубною Ю.В. 06.08.2019 року (а.с.13-14 Інформація з Державного реєстру). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 24.07.2020 року, в спірній квартирі зареєстрований позивач та його малолітній син [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом з дитинства (а.с.8-10, 16-19). Спірна квартира складається з двох житлових кімнат, з житловою площею 29,3 кв.м, загальною площею 45,8 кв.м, у тому числі 1-а кімната 16,0 кв.м з балконом 3,0 кв.м, 2-а кімната 13,3 кв.м, а також коридору площею 5,5 кв.м, кухні площею 6,7 кв.м, санвузла площею 2,8 кв.м, вбудованої шафи 0,6 кв.м (а.с.11-12). Як зазначає позивач, співвласникам, відповідно до їх часток у праві власності на квартиру, припадає: [PERSON] 30, 54 кв.м загальної площі квартири, в тому числі 19,54 кв.м її житлової площі; відповідачці [PERSON] 15,27 кв.м загальної площі квартири, в тому числі 9,77 кв.м її житлової площі. Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення позивача до суду з позовом, зокрема, про усунення перешкод в користуванні житлом та вселенні стало порушення прав позивача та його малолітнього сина інваліда дитинства на володіння та користування квартирою [ADDRESS] , яка належить позивачу в 2/3 частини. Суд вважає доводи позивача в цій частині позову слушними, виходячи з наступного. Право особи на звернення до суду за захистом, передбачено ч. 1\~ст. 3 ЦПК України. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей\~ЖК\~і ЦК), позивач був зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог. Згідно ст. ст.\~11,\~16 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Серед основних прав і свобод людини і громадянина\~Конституція України\~проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Згідно зі\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 24 КонституціїУкраїни\~закріплено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ст.12 ЦПК України). Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я й добробуту її самої та її родини». Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст.10). При цьому, як вбачається із п.1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у\~ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини\~і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього. Відповідно до ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 9 ЖК України\~визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У силу ч. 1\~ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Положеннями\~статті 150 ЖК України\~передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно норм, зазначених у\~главі 29 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а саме ч.1\~ст. 391 ЦК України. Згідно зі\~ст. 155 ЖК України\~жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Крім цього, відповідно до ч.1\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями\~ст. 386 ЦК України\~передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Оскільки беззаперечно встановлено, що позивач та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS] ,\~позивач \~2/3\~частини,\~а відповідач\~-\~1/3\~частини квартири,\~ [PERSON] \~та його\~малолітній син\~зареєстровані у цій квартирі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про вселення [PERSON] та його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у спірну квартиру. Щодо позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у володінні, користуванні житлом, суд вважає їх обґрунтованими, виходячи з того, що відповідачем чиняться перешкоди у користуванні квартирою, тоді як позивач має право на користування цим житлом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач перешкоджає позивачу у здійсненні його права власності на 2/3 частину квартири [ADDRESS] , постійно провокує конфлікти, змінює замки вхідних дверей. У квартирі проживають інші люди, що дійсно створює перешкоди для позивача у користуванні його власністю. Вказані обставини підтверджуються численними довідками та висновками правоохоронних органів (а.с.20-24). Зазначене не було спростовано відповідачем в ході розгляду справи. Відтак суд дійшов висновку, що позов в цій частині підлягає до задоволення. Таким чином, слід зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у володінні, користуванні 2/3 частиною квартири [ADDRESS] . Щодо позовних вимог в частині встановлення порядку користування квартирою, суд вважає, що в цій частині позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 356 ЦК України,\~власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 358 ЦК України,\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Відповідно до\~ст. 361 ЦК України,\~співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 14\~Постанови Пленуму Верховного суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»\~квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. Як зазначено вище, сторони у справі є співвласниками квартири [ADDRESS] . Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно- технічної експертизи №17888 від 27.06.2022 року, виходячи в існуючого планувального рішення квартири [ADDRESS] , з технічної точки зору визначити порядок користування зазначеною квартирою у відповідності до ідеальних часток співвласників ( [PERSON] у розмірі 2/3 частки та [PERSON] , у розмірі 1/3 частки), не уявляється можливим. Враховуючи розміри ідеальних часток співвласників в праві власності на квартиру, її планувальне рішення, з технічної точки зору можливо запропонувати один варіант визначення порядку користування квартирою [ADDRESS] з відступом від ідеальних часток співвласників в праві власності на це нерухоме майно (а.с.126-141). Згідно позову, [PERSON] просить виділити йому та сину в користування житлову кімнату 13,3 кв.м та частину житлової кімнати 16,0 кв.м; відповідачу виділити в користування частину житлової кімнати 16,0 кв.м. Представником позивача надано заяву, в якій вона просить виділити позивачу згідно висновку експерта кімнату площею 13,3 кв.м. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги про встановлення порядку користування житловим приміщення задоволенню не підлягають, так як у будь-якому разі будуть порушені права сторін, оскільки виділення позивачу та відповідачу частини житлової кімнати площею 16,0 кв.м нічим не обґрунтовано, а визначення порядку користування квартирою з відступом від ідеальних часток співвласників в праві власності на квартиру суперечитиме\~ст.358 ЦК\~України щодо надання права у користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає частці власника у праві спільної часткової власності. Відповідно до\~ст. 129 Конституції України,\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, враховуючи вказане вище, суд приходить до висновку,\~що позов\~ [PERSON] підлягає до задоволення частково. Суд вважає вселити позивача [PERSON] та його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до квартири [ADDRESS] та зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у володінні, користуванні 2/3 частиною квартири [ADDRESS] . В задоволенні решти позовних вимог позивачу слід відмовити. Враховуючи викладене,\~та

Outcome: partial