Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] (далі по тексту - позивач1, [PERSON] ), [PERSON] (далі по тексту - позивач2, [PERSON] ), [PERSON] (далі по тексту - позивач3, [PERSON] ) звернулися з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач1, [PERSON] ), [PERSON] (далі по тексту - відповідач2, [PERSON] ), Аламарін Обайди (далі по тексту - відповідач3, [PERSON] ) про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що [PERSON] на праві приватної власності належав жилий будинок [ADDRESS] . [INFO] у віці 79 років помер власник вказаного житлового будинку [PERSON] . Станом на дату смерті [PERSON] був власником житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки з кадастровим номером 800000000:63:469:0008 площею 0,0515 гектарів. З огляду на положення статті 1278 ЦК України частки позивачів у будинку [ADDRESS] є рівними. Право власності та право спадкування на будинок [ADDRESS] відповідачі не набувають. У даному житловому будинку зареєстровані та проживають наступні особи: померлий [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , малолітній [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У 2016 році без дозволу власника житлового будинку [PERSON] , та спадкоємців [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у житловий будинок [ADDRESS] вселився відповідач [PERSON] , який є чоловіком [PERSON] . У період з 15.05.2020 року по 20.06.2020 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] чинили перешкоди у користуванні житловим будинком. На неодноразові вимоги власника житлового будинку померлого [PERSON] та членів його сім`ї спадкоємців, позивачів до відповідачів щодо усунення перешкод у користуванні житловим будинком відповідачі відповіли і продовжують відповідати відмовою. Відповідач1 [PERSON] будь-яких майнових прав на житловий будинок [ADDRESS] не має та не є спадкоємцем померлого [PERSON] . Відповідач1 [PERSON] не є членом сім`ї спадкоємців [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки з 2012 року шлюбні стосунки були припинені з позивачем [PERSON] , тому відповідач1 [PERSON] підлягає виселенню без надання їй іншого житлового вміщення. На підставі вищевикладеного позивачі просять усунути їм перешкоди у користуванні житловим будинком [ADDRESS] . Виселити відповідача [PERSON] з будинку [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Виселити відповідача [PERSON] з будинку [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Виселити відповідача [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Стягнути з відповідачів на користь позивачів солідарно витрати на правову допомогу та судові витрати у розмірі 10 363 грн. 80 коп. Ухвалою суду від 24.07.2020 позовну заяву залишено без руху. 06.08.2020 від позивачів надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 03.09.2020 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 02.11.2020 від відповідача [PERSON] надійшла заява про забезпечення позову. Ухвалою суду від 02.11.2020 заяву [PERSON] про забезпечення позову було повернуто заявнику. 12.11.2020 від відповідача [PERSON] надійшла заява про забезпечення позову. Ухвалою суду від 12.11.2020 відмовлено [PERSON] в задоволенні заяви про забезпечення позову. 28.09.2020 надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] 09.10.2020 надійшла відповідь на відзив від представника позивачів [PERSON] 21.10.2020 надійшли заперечення на відповідь на відзив від відповідача [PERSON] 03.03.2021 у підготовчому судовому засіданні долучено до матеріалів справи відзив, відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив. 03.03.2021 від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про залучення третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації. Ухвалою суду від 03.06.2021 відмовлено в задоволенні клопотання про залучення третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації. 02.11.2020 від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява. Ухвалою суду від 03.06.2021 відмовлено в прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання квартири спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частку квартири, до спільного розгляду з первісним позовом. У підготовчому судовому засіданні 03.06.2021 представник позивачів [PERSON] заявила клопотання про об`єднання справ, а саме: 753/11320/20 та 753/12374/20 в одне провадження. Ухвалою суду від 03.06.2021 у задоволенні клопотання представника позивачів [PERSON] про об`єднання справ в одне провадження відмовлено. Ухвалою суду від 03.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач1 [PERSON] та її представник [PERSON] заперечували щодо позовних вимог та просили відмовити в задоволененні позову. Відповідач2 [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували щодо позовних вимог та просили відмовити в задоволененні позову. Відповідач3 [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений у встановленому законом порядку, причини не явки суду не відомі. Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про право власності від 14.02.2008, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 07.02.2008 року №233-С/ЖБ [PERSON] на праві приватної власності належить жилий будинок [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) 23.06.2020 Серія [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , [INFO] помер у віці 79 років в м. Києві, про що складено актовий запис № 878. Згідно довідки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іценко О.Г. № 135/01-16 від 04.07.2020, спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] , заведена за № 29/2020 та зареєстрована у Спадковому реєстрі за № 66038874. Спадкоємцями першої черги за законом до майна померлого [PERSON] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно домової книги домоволодільцем житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Також, згідно домової книги у даному житловому будинку зареєстровані та проживають наступні особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , малолітній [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання №124590021 від 10.06.2020 року померлий [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 17.12.1987 року. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання №12459086 від 10.06.2020 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 17.12.1987 року по теперішній час. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання №12459177 від 10.06.2020 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 10.12.1988 року по теперішній час. Відповідач1 [PERSON] та відповідач2 [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , як члени сім`ї власника будинку. Відповідач3 [PERSON] не зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 01.07.1989 сільською Радою Знаменського району Кіровоградської області між позивачем2 [PERSON] та відповідачем1 [PERSON] було зареєстровано шлюбу, про що було зроблено актовий запис № 12. Відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.09.2012 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до акту від 12.06.2020, який складений позивачами та посвідчений їх адвокатом, відповідач3 [PERSON] з серпня 2016 року став проживати у будинку [ADDRESS] , а з жовтня, як чоловік [PERSON] та з 2018 року після відмови власника [PERSON] у реєстрації в даному будинку, почав чинити конфліктні ситуації зі своєю дружиною, побиття та інше, псував майно. В матеріалах справи міститься витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого 15.05.2020 близько 15:00 годин за адресою [ADDRESS] [PERSON] нанесла тілесні ушкодження [PERSON] . За заявою [PERSON] зареєстровано кримінальне провадження № 12020100020002761 від 18.08.2020. Також, в матеріалах справи міститься витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого 27.04.2020 близько 13:00 годин за адресою [ADDRESS] колишня невістка [PERSON] , [INFO] , нанесла тілесні ушкодження [PERSON] . За заявою [PERSON] зареєстровано кримінальне провадження № 12020100020002402 від 27.04.2020. Також, міститься відповідь з Дарницького УП ГУ НП у м. Києві № 12806/125/48/04-20 від 30.06.2020 на ім`я [PERSON] , про те, що у зв`язку з відсутністю у повідомлені даних, які б вказували на наявність ознак кримінального правопорушення, відомості до ЄДР не внесено та досудове розслідування не розпочато, а заяву скеровано для проведення перевірки, на підставі Закону України «Про звернення громадян». У даному випадку вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, у разі не вирішення яких, відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти його в оренду. Ніхто не може бути примусова позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду ( частина перша, друга цієї статті ). Відповідно до статті 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. При вирішенні питання про виселення члені сім`ї колишнього власника житла суд має враховувати і загальні норми, що регулюють питання реалізації права власності. Відповідно до статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користується жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. При розгляді спорів, що не врегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до частини першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Про здійсненні своїх прав та виконані обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (надалі Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятків випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Не є підставою для виселення членів сім`ї власника житлового будинку, у тому числі й колишніх, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого вселення, яке по факту є втручанням у право на житло у розумінні положень статті 8 Конвенції, на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ. Посилання позивачів на те, що порушенні кримінальні провадження відносно відповідачів [PERSON] та [PERSON] та відповідачі постійно здійснюють конфлікт з приводу користування будинком та чинять перешкоди для позивачів щодо розпорядження житловим будинком, суд оцінює критично, оскільки вироки по даним кримінальним провадженням відсутні, реєстрація відповідача1 та відповідача2 відбувалася за згодою власника домоволодіння. Також, під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач3 в даному будинку не проживає та дана обставина представником позивачів не спростована. Інші доводи позивачів, які наведені у позові, не впливають на висновок суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про необхідність відмовити позивачам в задоволенні позову повністю. Судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України залишаються за позивачами.

Outcome: dismissed