Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

24.02.2022 року до Центрально-Міського райсуду поступив позов [PERSON] до\~товариства з\~обмеженою відповідальністю\~ "Фінансова\~Компанія Управління\~активами"\~треті особи:\~публічне акціонерне\~товариство комерційний\~банк "Приватбанк",\~приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~Солонець Тамара\~ Миколаївна,\~старший державний\~виконавець Центрально-міського\~відділу державної\~виконавчої служби\~у місті\~Кривому Розі\~Криворізького району\~Дніпропетровської області\~Південно-Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Дніпро)\~Матвієнко Аліна\~Олегівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Третя особа Центрально-міський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у 2023 році змінив назву на Центрально-міський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Позивач просить суд постановити рішення, яким визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Тамари Миколаївни від 19 грудня 2021 року на загальну суму 11167,06 гривень, щодо звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з Обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», якому АТ КБ «Приватбанк» відступив право вимоги на підставі Договору факторингу №РВ-2021-26/10 від 16.10.2021 року, заборгованості за кредитним договором №SAMDN51000133787775 від 15 січня 2014 року укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , таким, що не підлягає виконанню та скасувати виконавчий надпис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Тамари Миколаївни від 19 грудня 2021 року зареєстрований в реєстрі за №13709. Стягнути з Товариства з Обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами на користь [PERSON] усі понесені судові витрати. Провадження у справі відкрито ухвалою судді від 28.02.2022 року. Ухвалами суду від 28.02.2022 року також задоволені заяви позивача про забезпечення позову та витребування доказів по справі. Позивач [PERSON] \~та \~його представник\~ в судове засідання не з`явилися, представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги позивача підтримує та просить суд задовольнити, провести розгляд справи за відсутності сторони позивача. Представник відповідача товариства з\~обмеженою відповідальністю\~ "Фінансова\~Компанія Управління\~активами"\~в жодне судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать квитанції про направлення на адресу відповідача судових документів, але в установлений судом строк не подав до суду відзиву на позовну заяву, та не подав жодної іншої заяви, у зв`язку з чим суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України. \~ \~ \~ Треті\~особи своїми\~процесуальними правами,\~визначеними ст.\~43\~ЦПК України,\~не скористалися:\~заяв,\~пояснень,\~заперечень,\~ суду\~не надали. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15.01.2014 року між [PERSON] та керівником Криворізької філії ПАТ «Приватбанк» був укладений договір на отримання кредитної картки за кредитним договором SAMDN51000133787775. Вказаною кредитною карткою позивач користувався, однак зняв з картки коштів всього біля 2000 грн. При підписанні Анкети-заяви про надання кредитної картки позивачу ніхто Пам`ятки клієнта та Правил користування банківською карткою не надавав, не знайомив з цими документами, на підпис їх не надавав. Позивач декілька разів клав на картку гроші в рахунок погашення кредиту, банк його з цього приводу не турбував, не дзвонили, не надсилали жодних листів, тому позивач вважав, що закрив кредит на ту суму грошей, яку зняв з картки і картку взагалі знищів. Останній платіж позивачем було здійснено приблизно в серпні 2015 року. З того часу у позивача картки не було, за її допомогою він гроші не знімав. ПАТ «Приватбанк» позовів до суду що до стягнення з позивача якоїсь заборгованості не подавав. При цьому з липня 2018 року із заробітної плати позивача стали вираховуватися грошові кошти, та було стягнено біля 7000 грн. В бухгалтерії позивач дізнався що із заробітної плати в нього стягується кошти за постановою державного виконавця. Після цього позивач звернувся до виконавчої служби, де отримав документи з виконавчого провадження, яке було відкрите на підставі виконавчого напису який вчинила приватний нотаріус Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Бондар Ірина\~Михайлівна. Також з отриманих копій документів виконавчого провадження позивач дізнався, що за цим написом він повинен банку за кредитним договором від 15 січня 2021 року: 3768,10 грн. богу за тілом кредиту; 60125,68 грн. - заборгованість за відсотками; 4198,24 грн. - сума пені та комісії; 3404,60 грн. - сума штрафу. До виконавчого напису також був доданий розрахунок заборгованості починаючи з лютого 2014 року по жовтень 2017 року - більше ніж за 3-ри роки. Не погодившись, позивач подав до суду позовну заяву про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 20.11.2020 року по цивільній справі №216/1165/19 позовні вимоги позивача були задоволені, було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 27 жовтня 2017 року зареєстрований в реєстрі за № 10221, про звернення стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 15 січня 2014 року. Рішення суду вступило в законну силу, не було оскаржене. Однак АТ КБ «Приватбанк» на підставі договору факторингу №РВ-2021-26/10 від 26.10.2021 \~ \~ \~ \~року відступив право вимоги за кредитним договором №SAMDN51000133787775 від 15.01.2014 року, який начебто був укладений між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», яке звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., за видачею виконавчого напису. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., вчинила нотаріальну дію та видала 19.12.2021 року товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №13709, про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» грошові кошти по заборгованості по кредитним договором №SAMDN51000133787775 від 15.01.2014 року, який начебто був укладений між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] . У цьому виконавчому написі нотаріус стягнула з позивача заборгованість за період з 25.10.2015 року про 19.12.2021 року, на суму у розмірі: 3768,10 грн. богу за тілом кредиту; 7348,96 грн. - заборгованість за відсотками; 50.00 грн. - сплата за вчинення виконавчого напису. Всього на загальну суму 11167,06 грн. При цьому, нотаріус в порушення законодавства України:видав виконавчий напис начебто по боргу який вирахуваний більше ніж за 3-ри роки, з виконавчого напису навіть вбачається, що заборгованість по тілу кредиту виникла 15.01.2014 року, за 7 років до вчинення нотаріальної дії. З виконавчого напису вбачається, що заборгованість по тілу кредиту виникла 25.10.2021 року. При цьому. У нотаріуса був відсутній оригінал кредитного договору, так як раніше АТ КБ «Приватбанк» вже звертався до нотаріуса та 27.10.2017 року у приватного нотаріуса Бондар І.М. вже отримував виконавчий напис, тому оригінал кредитного договору повинен був залишитися у [PERSON] . Однак [PERSON] вчинила нотаріальний напис по кредитному договору б/н від 15.01.2014 року, а приватному нотаріусу Солонець Т.М. був наданий вже інший кредитний договорі який має №SAMDN51000133787775 від 15.01.2014 року. З урахуванням дати підписання договору та однакової суми тіла кредиту по обом кредитним договорам 3768,10 грн., вбачається що це є один предмет заборгованості. Відповідно до п.п. 3.4. та 3.5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувана виникло право примусового стягнення боргу. 3.5. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Також слід зазначити що нотаріус є юридично обізнаною особою достовірно знає усі нормативні документи, якими керуються нотаріуси України, однак вчиняючи нотаріальний надпис, нотаріус неупереджено віднісся до своїх професійних обов`язків та закрив очі не лише на 3-х річний термін а навіть виніс виконавчий напис не отримавши навіть усі документи. Згідно зі ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року № 6-158цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. У пп. З.1., 3.2. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, атвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Однак нотаріус не перевірив безспірність заборгованості. Згідно з статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію, щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно вимог статті 137 ЦПК України,\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених ним витрат надано: договір про надання юридичних послуг № 16 від 17.02.2022 року, розрахунок щодо отриманих позивачем послуг та понесених в зв`язку з цим витрат на правову допомогу, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої (правової) допомоги. За договором про надання правової допомоги, позивачу були надані послуги правової допомоги на суму 14000,00 грн., але з урахуванням критерію розумності, виходячи з конкретних обставин справи та обсягу наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що ціна наданих адвокатом послуг не була доведена належним чином, а тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. \~Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Наведений висновок викладений у додатковій постанові\~Великої Палати Верховного Суду\~ від 19 лютого 2020 року по справі N 755/9215/15-ц. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позовні вимоги суд задовольняє в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову в розмірі 992,40 грн. + 496.20 грн. = 1488.60 грн., підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Outcome: partial