Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] в грудні 2022 року звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово - експлуатаційне об`єднання» про стягнення коштів. Позов мотивовано тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Інший співвласник [PERSON] померла [INFO] та виписана з даної адреси 12.05.2006 року. Позивач зазначає, що у минулому будинок обслуговувався ТОВ «ЖЕО» на підставі договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком № 105 від 01.12.2018 року, який пролонговувався щороку. З липня 2021 року управління будинком здійснює ОСББ «Стуса 1», створене 26.05.2021 року. У зв`язку з цим договір ТОВ «ЖЕО» припинив свою дію з 30.06.2021 року на підставі додаткової угоди № 3 від 29.06.2021 року. Однак, виявилось що за ТОВ «ЖЕО» обліковується переплата майже по усіх квартирах. За квартирою позивача переплата становить 948,64 грн. Позивач звернулася до ТОВ «ЖЕО» з листом про повернення переплати на її банківський рахунок, однак було отримано відповідь № с-1511 від 07.10.2021 року, у якій зазначено, що її прохання порушене у заяві буде вирішено позитивно після врегулювання питання погашення заборгованості за надану послугу з управління багатоквартирного будинку та електроенергію. Позивач вважає, що заборгованість інших осіб перед ТОВ «ЖЕО» жодним чином не впливає на його право на повернення коштів, які обліковуються як переплата, а тому звернулася до суду з даним позовом. Позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позову, так як в ТОВ «ЖЕО» відсутня можливість здійснити повернення залишку коштів з окремого банківського рахунку для приймання відповідних платежів (внесків) співвласників і зарахування доходів від оренди та встановлення сервітутів щодо спільного майна по будинку [ADDRESS] до моменту погашення заборгованості по будинку. Також в матеріалах справи міститься відповідь на відзив. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 30.09.1993 року. Інший співвласник [PERSON] померла [INFO] та виписана з даної адреси 12.05.2006 року. За вказаною адресою зареєстровано місце проживання позивача, що підтверджується відомостями з паспорта громадянина України. 01 грудня 2018 року між ТОВ «ЖЕО» та [PERSON] , як уповноваженою від співвласників багатоквартирного будинку 1 було укладено договір № 105 про надання послуг з управління будинком, за умовами якого ТОВ «ЖЕО», як управитель, зобов`язувався надавати співвласникам послугу з управління вказаним вище багатоквартирним будинком, а співвласники зобов`язались оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогам законодавства та умовами цього договору. Строк дії, порядок і умови продовження дії та розірвання договору сторони обумовили в п. 30-32, зі змісту яких вбачається, що цей договір набирає чинності з 01 грудня 2018 року та укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від цього договору, він вважається продовженим на один рік. Дія цього договору припиняється, зокрема, достроково за згодою сторін або за рішенням суду в разі невиконання управителем та/або співвласниками вимог цього договору. 29 червня 2021 року було укладено додаткову угоду № 3 до договору № 105 про надання послуг з управління будинком від 01 грудня 2018 року, якою сторони погодили, що п. 30 договору викласти у наступній редакції: «Цей договір набирає чинності з 01 грудня 2018 року та діє до 30 червня 2021 року.». Таким чином, договір № 105 про надання послуг з управління будинком від 01 грудня 2018 року, з 01 липня 2021 року припинив свою дію. В подальшому 29.09.2021 року позивач звернувся із письмовою заявою до відповідача, у якій просив повернути йому 948,64 грн., як переплата за 2018-2021 роки по послузі «Управління будинком» по особовому рахунку № [NUMBER] . У відповідь ТОВ «ЖЕО» листом від 07.10.2021 року № С-1511 щодо повернення вказаних коштів, відповідачем у листі повідомлено про те, що станом на сьогоднішній день, враховуючи наявність непогашеної непогашеної заборгованості мешканцями будинку перед ТОВ «ЖЕО», останнім проводиться робота по стягненню заборгованості, тому, порушене питання в заяві буде позитивно вирішено ТОВ «ЖЕО» після врегулювання питання погашення заборгованості за надані послугу з управління багатоквартирного будинку та електроенергію. Відповідно до п. 26 Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 вересня 2018 року № 712 у разі припинення дії договору управління управитель не пізніше дня, що настає за днем припинення його дії: 1) повертає співвласникам залишок коштів, що обліковуються на день припинення договору на банківському рахунку для приймання відповідних платежів, у такому порядку: залишки коштів, що утворилися за рахунок доходів від використання спільного майна будинку, повертаються пропорційно до частки співвласника багатоквартирного будинку, якщо інше не передбачено договором управління або рішенням співвласників; залишки коштів, що утворилися за рахунок внесків на реконструкцію, реставрацію, проведення капітального ремонту, технічне переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку, повертаються кожному із співвласників, які вносили відповідні внески; 2) закриває банківський рахунок для приймання відповідних платежів. У постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року (справа № 922/438/17) зроблено наступний висновок. Згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз вказаної норми права вказує на те, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжує такі юридичні факти, як набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Врахувавши приписи статті 1212 ЦК України, а також те, що договір № 2013/ТП-ПР-9118 припинив свою дію, оскільки сторони зі справи уклали на 2015 рік інший правочин, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач утримує грошові кошти, які перераховані йому позивачем в рахунок прогнозованого споживання природного газу у січні 2015 року на підставі вказаного договору, безпідставно, і має повернути їх позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України. Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанцій про те, що у зв`язку з припиненням дії договору № 2013/ТП-ПР-9118 внаслідок укладення нового правочину, у відповідача були відсутні правові підстави для утримання здійсненого позивачем платежу на підставі припиненого договору за січень 2015 року. З огляду на наведене, висновок апеляційного господарського суду про наявність підстав для стягнення з відповідача надмірно сплачених грошових коштів у заявленому розмірі та відповідно нарахованих на ці кошти згідно статті 625 ЦК України заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та трьох відсотків річних, є обґрунтованим, оскільки відповідні грошові кошти не повернуті відповідачем позивачу, незважаючи на його неодноразові вимоги. У даній справі договір, на підставі якого позивачем перераховувались кошти відповідачу припинив свою дію, а тому у останнього були відсутні правові підстави для утримання переплачених позивачем коштів в розмірі 948,64 грн. на підставі припиненого договору. Таким чином вимога позивача про стягнення з відповідача 948,64 грн. підлягає до задоволення, як така, що знайшла своє підтвердження під час розгляду справи в суді. При цьому суд відхиляє пояснення відповідача щодо заборгованості перед ТОВ "ЖЕО" одного із власників квартири по [ADDRESS] , оскільки відповідач не позбавлений права звернення з відповідною виомогою до боржника. Відповідно до ст. 626 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Суд вважає обґрунтованими вимоги позовної заяви про стягнення 3% річних в розмірі 34 грн. та 271,66 грн. інфляційних втрат, оскільки позивачем такий обрахунок здійснено з дати повідомлення відповідача про повернення спірних коштів, тобто з жовтня 2021 року. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви [PERSON] до ТОВ «ЖЕО» про стягнення коштів. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved