Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

07.12.2021 року позивач [PERSON] , в інтересах якої діє захисник Яковенко І.В. звернулась до суду з позовом, в якому просила суд виділити у власність позивачу [PERSON] право власності на частки відповідно наступного майна, а саме: - житлового будинку розташованого на земельній ділянці площею 0.25 га за адресою [ADDRESS] ; - транспортні засоби: RENAULT MAGNUM 460, білого кольору, 2008 р.в.; - МАЗ 83781, сірого кольору, 2055 р.в. реєстрація від 03.12.2020; - ВАЗ 210994-20, синього кольору, 2007 р.в., реєстрація від 03.05.2012; - LAMBERET LVFES-3, білого кольору, 2001 р.в., реєстрація від 26.01.2011; - КАМАЗ 55102, сірого кольору, 1985 р.в., реєстрація від 09.09.2009; - ГКБ 8350, синього кольору, 1989 р.в., реєстрація від 13.01.2005; - VOLVO FH 12, червоного кольору, 2001 р.в., реєстрація від 27.09.2019; - DAF FT XF 95.430, білого кольору, 2005 р.в., реєстрація від 16.07.2019; - КРД 050108, синього кольору, 2015 р.в., реєстрація від 14.03.2015; - MITSUBISHI GALANT 1.08, синього кольору, 1989 р.в.; - ГКБ 8350 синього кольору, 1989 р.в.; - КРД 050108, синього кольору, 2015 р.в. Визнати за позивачем [PERSON] право власності на частки відповідно наступного майна, а саме: - житлового будинку розташованого на земельній ділянці площею 0.25 га за адресою [ADDRESS] ; - транспортні засоби: RENAULT MAGNUM 460, білого кольору, 2008 р.в.; - МАЗ 83781, сірого кольору, 2055 р.в. реєстрація від 03.12.2020; - ВАЗ 210994-20, синього кольору, 2007 р.в., реєстрація від 03.05.2012; - LAMBERET LVFES-3, білого кольору, 2001 р.в., реєстрація від 26.01.2011; - КАМАЗ 55102, сірого кольору, 1985 р.в., реєстрація від 09.09.2009; - ГКБ 8350, синього кольору, 1989 р.в., реєстрація від 13.01.2005; - VOLVO FH 12, червоного кольору, 2001 р.в., реєстрація від 27.09.2019; - DAF FT XF 95.430, білого кольору, 2005 р.в., реєстрація від 16.07.2019; - КРД 050108, синього кольору, 2015 р.в., реєстрація від 14.03.2015; - MITSUBISHI GALANT 1.08, синього кольору, 1989 р.в.; - ГКБ 8350 синього кольору, 1989 р.в.; - КРД 050108, синього кольору, 2015 р.в. Стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь позивача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] від вартості реалізованого ним сумісного майна подружжя на сумму 82963,92 грн., а саме: -KOOEL SN 24, синього кольору, 2000 р.в., 25.02.2021 перереєстрованого на іншу особу, вартість згідно договору купівлі-продажу складає 14105,37 грн.; -PANAV PV 24, червоного кольору, 2004 р.в., 24.02.2021 перереєстрованого на іншу особу, вартість згідно договору купівлі-продажу складає 14158,25 грн.; -MAN TGA 26.430, червоного кольору, 2006 р.в. 24.02.2021 перереєстрованого на іншу особу, вартість згідно договору купівлі-продажу складає 14500.30 грн.; -ВАЗ 21114, сірого кольору, 2006 р.в., 09.01.2019 перереєстрованого на іншу особу, вартість згідно договору купівлі-продажу складає 40200 грн. у сумі 41481,96 грн. Стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь позивача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 (сім тисяч) гривень. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 17.07.1999 року з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі з [PERSON] у них двоє дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області справа №495/3267/18 від 18.07.2018 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди про поділ набутого за час шлюбу майна, відповідач всіляко відтягував поділ майна, обіцяючи поділити його добровільно та на даний час відмовляється в добровільному порядку здійснити поділ майна і став його реалізовувати без згоди позивача. У період спільного проживання в зареєстрованому шлюбі ними придбано наступне майно: - житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0.25 га за адресою [ADDRESS] ; - транспортні засоби: RENAULT MAGNUM 460, білого кольору, 2008 р.в.; - МАЗ 83781, сірого кольору, 2055 р.в. реєстрація від 03.12.2020; - ВАЗ 210994-20, синього кольору, 2007 р.в., реєстрація від 03.05.2012; - LAMBERET LVFES-3, білого кольору, 2001 р.в., реєстрація від 26.01.2011; - КАМАЗ 55102, сірого кольору, 1985 р.в., реєстрація від 09.09.2009; - ГКБ 8350, синього кольору, 1989 р.в., реєстрація від 13.01.2005; - VOLVO FH 12, червоного кольору, 2001 р.в., реєстрація від 27.09.2019; - DAF FT XF 95.430, білого кольору, 2005 р.в., реєстрація від 16.07.2019; - КРД 050108, синього кольору, 2015 р.в., реєстрація від 14.03.2015; - MITSUBISHI GALANT 1.08, синього кольору, 1989 р.в.; - ГКБ 8350 синього кольору, 1989 р.в.; - КРД 050108, синього кольору, 2015 р.в. -KOOEL SN 24, синього кольору, 2000 р.в. -PANAV PV 24, червоного кольору, 2004 р.в., -MAN TGA 26.430, червоного кольору, 2006 р.в. -ВАЗ 21114, сірого кольору, 2006 р.в. Зазначений будинок та транспортні засоби, являються об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю позивача та власністю відповідача. Позивача, зазначила, що власником вказаного майна, житлового будинку і зазначених транспортних засобів придбаних в період шлюбу значиться відповідач [PERSON] . Але відповідач [PERSON] в супереч вимог законодавства став реалізовувати їх спільне майно. Так ним було продано: KOOEL SN 24, синього кольору, 2000 р.в., 25.02.2021 перереєстрованого на іншу особу, вартість згідно договору купівлі-продажу складає 14105,37 грн.; PANAV PV 24, червоного кольору, 2004 р.в., 24.02.2021 перереєстрованого на іншу особу, вартість згідно договору купівлі-продажу складає 14158,25 грн.; MAN TGA 26.430, червоного кольору, 2006 р.в. 24.02.2021 перереєстрованого на іншу особу, вартість згідно договору купівлі-продажу складає 14500.30 грн.; ВАЗ 21114, сірого кольору, 2006 р.в., 09.01.2019 перереєстрованого на іншу особу, вартість згідно договору купівлі-продажу складає 40200 грн. у сумі 41481,96 грн. Оскільки спірне майно набуте за спільні кошти під час шлюбу сторін та є їхньою спільною сумісною власністю, то неотримання згоди іншого з подружжя при відчуженні такого майна є порушенням вимог статей 60, 61, 63 СК України. За таких обставин, спірне майно, які були придбанні сторонами під час перебування у шлюбі, набуті ними за спільні кошти, тому це майно є їх спільною сумісною власністю та позивач вважає, що має право на частину від спільного майна, і реєстрація права власності лише за відповідачем порушує законні права та інтереси позивача як співвласника такого майна. Просить задовольнити позов в повному обсязі. 12.05.2022 року відповідач [PERSON] , в інтересах якого діє представник відповідача [PERSON] надав до суду уточнену зустрічну позовну заяву про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна. 27.06.2022 року відповідач [PERSON] , в інтересах якого діє представник відповідача [PERSON] надав до суду заяву про зміну предмету зустрічного позову, а саме уточненому позовну заяву про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що [PERSON] з 17 липня 1999 року по 18 липня 2021 року перебував у шлюбі із [PERSON] , який було розірвано Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області. За час спільного проживання ними, як подружжя було придбано будівлю магазина за адресою: [ADDRESS] і (сорок дев`ять «і») права власності на яку було зареєстровано на [PERSON] . Вказане підтверджується копією договору купівлі-продажу від 25.10.2006 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності. Крім нерухомості з [PERSON] було зареєстровано право власності на транспортні засоби: -Mersedes Benz державні номери BH5885 BX, реєстрація від 06.06.2008 року; -Причіп бортовий, державні номери [NUMBER] , реєстрація 11.05.2012 р.; -BH XO -Напівпричіп рефрижератор державні номери ВН329ХО, реєстрація від 10.09.2009 року; -Lamberet LVFS 3, 1999 року випуску, білого кольору, реєстрація з 23.09.2008 року в ТСЦ 5143; -Lamberet LVFS -3, 2000 року випуску, білого кольору, реєстрація з 10.09.2009 року в ТСЦ 5143; -ПУТНИК 81400, (автопричів) 2026 року випуску, синього кольору, реєстрація з 07.11.2006 року в ТСЦ 5143; Зазначені транспортні засоби перебувають у [PERSON] та зазначена інформація підтверджена копіями свідоцтва про право власності на транспортні засоби та відповіддю ТСЦ МВД -5147 на адвокатський запит. Вказане майно було придбано у період шлюбу, на які використанні спільні кошти подружжя, однак формально право власності на магазин та технічні засоби були оформлені на [PERSON] (копія свідоцтва про право власності на транспортні засоби додано, правоустановчі документи на будівлю магазина перебувають у [PERSON] ). Оскільки шлюбні відносини між ними припиненні, подальше користування спільним майном неможливе, та він [PERSON] має намір поділити вказане майно. На підставі викладеного, оскільки спірне майно набуте під час перебування у зареєстрованому шлюбі, частки майна дружини та чоловіка є рівними, між ним та [PERSON] були відсутні жодні домовленості щодо поділу майна подружжя, а також шлюбний договір, тому є всі підстави про необхідність визнання за [PERSON] , право власності на частину майна, як на частку в спільній сумісній власності подружжя. [PERSON] переконаний, що його позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Просить суд: Визнати спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , наступні об`єкти: -будівлю магазина за адресою: [ADDRESS] і (сорок дев`ять «і») -Mersedes Benz державні номери BH5885 BX, реєстрація від 06.06.2008 року; -Причіп бортовий, державні номери BH 8090 XO, реєстрація 11.05.2012 р.; -BH XO -Напівпричіп рефрижератор державні номери ВН329ХО, реєстрація від 10.09.2009 року; -Lamberet LVFS 3, 1999 року випуску, білого кольору, реєстрація з 23.09.2008 року в ТСЦ 5143; -Lamberet LVFS -3, 2000 року випуску, білого кольору, реєстрація з 10.09.2009 року в ТСЦ 5143; -ПУТНИК 81400, (автопричів) 2026 року випуску, синього кольору, реєстрація з 07.11.2006 року в ТСЦ 5143; Поділити спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] шляхом визнання за [PERSON] право власності в розмірі частки на: -будівлю магазина за адресою: [ADDRESS] і (сорок дев`ять «і») -Mersedes Benz державні номери BH5885 BX, реєстрація від 06.06.2008 року; -Причіп бортовий, державні номери BH 8090 XO, реєстрація 11.05.2012 р.; -Напівпричіп рефрижератор державні номери ВН329ХО, реєстрація від 10.09.2009 року; -Lamberet LVFS 3, 1999 року випуску, білого кольору, реєстрація з 23.09.2008 року в ТСЦ 5143; -Lamberet LVFS -3, 2000 року випуску, білого кольору, реєстрація з 10.09.2009 року в ТСЦ 5143; -ПУТНИК 81400, (автопричів) 2026 року випуску. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 1984,80 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 0812.2021 року було відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. У судовому засідання представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Представник позивача заперечував проти уточненого первісного позову та зустрічної заяви поданим [PERSON] . Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити. Задовольнити в повному обсязі уточнену зустрічну позовну заяву. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вислухавши представника позивача адвоката Яковенко І.В., представника відповідача [PERSON] , ознайомившись із змістом позовної заяви, первісним зустрічним позовом та уточненої зустрічної позовної заяви представника відповідача та доданими до них доказами, оцінивши письмові позиції учасників судового процесу, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне, а уточнений зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Судом встановлено, що 17.07.1999 року позивачка з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі з [PERSON] у них двоє дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області справа №495/3267/18 від 18.07.2018 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди про поділ набутого за час шлюбу майна, відповідач всіляко відтягував поділ майна, обіцяючи поділити його добровільно та на даний час відмовляється в добровільному порядку здійснити поділ майна і став його реалізовувати без згоди позивача. будинок та транспортні засоби, являються об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю позивача та власністю відповідача. Позивачка, зазначила, що власником вказаного майна, житлового будинку і зазначених транспортних засобів придбаних в період шлюбу значиться відповідач [PERSON] . Але відповідач [PERSON] в супереч вимог законодавства став реалізовувати їх спільне майно. Так ним було продано: KOOEL SN 24, синього кольору, 2000 р.в., 25.02.2021 перереєстрованого на іншу особу, вартість згідно договору купівлі-продажу складає 14105,37 грн.; PANAV PV 24, червоного кольору, 2004 р.в., 24.02.2021 перереєстрованого на іншу особу, вартість згідно договору купівлі-продажу складає 14158,25 грн.; MAN TGA 26.430, червоного кольору, 2006 р.в. 24.02.2021 перереєстрованого на іншу особу, вартість згідно договору купівлі-продажу складає 14500.30 грн.; ВАЗ 21114, сірого кольору, 2006 р.в., 09.01.2019 перереєстрованого на іншу особу, вартість згідно договору купівлі-продажу складає 40200 грн. у сумі 41481,96 грн. Згідно частини першої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (частина шоста\~статті 367 ЦПК України). Відповідно до\~статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Перелік об`єктів права спільної сумісної власності визначений\~статтею 61 СК України. Відповідно до вимог\~статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, визначений\~статтею 57 СК України, до якого, зокрема, входить: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до частини першої\~статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України\~передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За правилами частини першої статті\~69\~та частини першої статті\~70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Отже, той з подружжя, хто вважає майно своїм особистим, повинен належними та допустимими доказами це довести. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року (справа № 6-843цс17). Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог\~статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга\~статті 364 ЦК України). При цьому, необхідно враховувати, що згідно роз`яснень, що містяться у пункті 25постанови Пленуму Верховного Суду України №11від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5ст.71\~СК\~щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Обставини спільного придбання вказаного майна під час шлюбу, та як наслідок, поширення режиму спільної сумісної власності подружжя на майно сторонами у справі не заперечуються та визнаються відповідачем, а тому, відповідно дост.81 ЦПК України, додатковому доказуванню не підлягають. За приписами ч. 1ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини спільного придбання вказаного майна під час шлюбу, та як наслідок, поширення режиму спільної сумісної власності подружжя на майно сторонами у справі не заперечуються та визнаються відповідачем, а тому, відповідно дост.81 ЦПК України, додатковому доказуванню не підлягають. За приписами ч. 1ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно із ч. 3ст. 368 Цивільного кодексу України(даліЦК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до ч. 1ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та жінки є рівними, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи домовленістю між ними. Відповідно до положень ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За системним тлумаченням частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України, згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. Відповідно до пункту 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»(далі - постанова), спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Якщо під час вирішення спору про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 03.10.2018 року, справа №127/7029/15-ц, від 07.04.2021 року, справа № 402/849/18, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. В договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний урахувати дійсну його вартість. Відповідно до ч. 4ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, суд, вирішуючи по суті спірні правовідносини між сторонами враховує те, що спірні автомобілі були придбані сторонами під час шлюбу та зареєстровані за відповідачем, що не заперечується сторонами. Вказані автомобілі є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і частка кожного з подружжя становить 1/2 (одну другу). Щодо позовної вимоги про визнання за позивачкою право власності на транспортні засоби RENAULT\~MAGNUM\~460,\~білого кольору,\~2008\~р.в.;\~МАЗ 83781,\~сірого кольору,\~2055\~р.в.\~реєстрація від\~03.12.2020;\~VOLVO\~FH\~12,\~червоного кольору,\~2001\~р.в.,\~реєстрація від\~27.09.2019;\~ DAF\~FT\~XF\~95.430,\~білого кольору,\~2005\~р.в.,\~реєстрація від\~16.07.2019суд приходить до наступного висновку, що вони були придбані після розірвання шлюбу, а тому не є спільною сумісною власністю подружжя. Частинами 1-3 ст. 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами , зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами. Відповідно до ст.77, ст.78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Дослідивши матеріали справи та надані [PERSON] докази, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, щодо уточненої зустрічної позовної заяви, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] з 17 липня 1999 року по 18 липня 2021 року перебував у шлюбі із [PERSON] , який було розірвано Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області. За час спільного проживання ними, як подружжя було придбано будівлю магазина за адресою: [ADDRESS] і (сорок дев`ять «і») права власності на яку було зареєстровано на [PERSON] . Вказане підтверджується копією договору купівлі-продажу від 25.10.2006 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності. Крім нерухомості з [PERSON] було зареєстровано право власності на транспортні засоби: Mersedes Benz державні номери BH5885 BX, реєстрація від 06.06.2008 року; Причіп бортовий, державні номери [NUMBER] , реєстрація 11.05.2012 р.; Напівпричіп рефрижератор державні номери ВН329ХО, реєстрація від 10.09.2009 року; Lamberet LVFS 3, 1999 року випуску, білого кольору, реєстрація з 23.09.2008 року в ТСЦ 5143; Lamberet LVFS -3, 2000 року випуску, білого кольору, реєстрація з 10.09.2009 року в ТСЦ 5143; ПУТНИК 81400, (автопричів) 2026 року випуску, синього кольору, реєстрація з 07.11.2006 року в ТСЦ 5143; Зазначені транспортні засоби перебувають у [PERSON] та зазначена інформація підтверджена копіями свідоцтва про право власності на транспортні засоби та відповіддю ТСЦ МВД -5147 на адвокатський запит. Вказане майно було придбано у період шлюбу, на які використанні спільні кошти подружжя, однак формально право власності на магазин та технічні засоби були оформлені на [PERSON] (копія свідоцтва про право власності на транспортні засоби додано, правоустановчі документи на будівлю магазина перебувають у [PERSON] ). Оскільки шлюбні відносини між ними припиненні, подальше користування спільним майном неможливе, та він [PERSON] має намір поділити вказане майно. На підставі викладеного, оскільки спірне майно набуте під час перебування у зареєстрованому шлюбі, частки майна дружини та чоловіка є рівними, між ним та [PERSON] були відсутні жодні домовленості щодо поділу майна подружжя, а також шлюбний договір, тому є всі підстави про необхідність визнання за [PERSON] , право власності на частину майна, як на частку в спільній сумісній власності подружжя. [PERSON] переконаний, що його позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо визнання спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] та поділення майна шляхом визнання за [PERSON] право власності в розмірі 1/2 частки об`єктів, судом встановлено, що вказане майно було придбано у період шлюбу, на які використанні спільні кошти подружжя, однак формально право власності на магазин та технічні засоби були оформлені на позивачку [PERSON] . Як вбачається, шлюбні відносини між позивачкою та відповідачем припинені, подальше користування спільним майном неможливе . Так, відповідно до постанови ВС від 26 грудня 2018 року по справі №689/1206/16-ц режим спільної сумісної власності подружжя існує і тоді, коли один із подружжя не мав із поважної причини самостійного заробітку (доходу). Отже, сам факт набуття майна особистою працею одного із подружжя у період шлюбу не може бути підставою для визнання такого майна його особистою приватною власністю відповідно до статті 57 СК України. Оцінюючи встановлене, подані докази, враховуючи зазначені вимоги закону, виходячи із засад справедливості та захисту інтересів, з урахуванням того, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, а саме щодо визнання спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнання за [PERSON] частки на будівлю магазину та вищевказані транспортні засоби. Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову часково покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До судових витрат на підставі ст.133 ЦПК України відносяться судовий збір, на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, витребування доказів, та інших витрат, пов`язаних із вчиненням процесуальних дій при розгляді справи. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною першою\~статті 15 ЦПК України\~встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Статтею 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому\~законом\~порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». З змісту позовних заяв вбачається, що витрати позивача на правничу допомогу адвоката у справі складають 7000,00 грн. Відповідно до ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за\~законом\~мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено при подачі позову судовий збір 2724 грн., виходячи із такого стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по оплаті судового збору в сумі 2724 грн. Щодо заявлених судових витрат представником відповідача [PERSON] на користь [PERSON] витрат понесені на професійну правничу допомогу в сумі 7000 (сім тисяч) гривень. При зверненні до суду відповідачем [PERSON] сплачено судовій збір в розмірі 1984\~гривні 80\~копійокякий підлягає стягненню з [PERSON] в зв`язку з задоволенням уточненої зустрічної позовної заяви у повному обсязі.

Outcome: partial