Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

Адвокат Романюк О.П. яка діє від імені та в інтересах [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , про стягнення суми боргу у розмірі 8000 доларів США та судових витрат за договором позики від 26.04.2014 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 26.04.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики у формі письмової розписки, відповідно до якої, відповідач [PERSON] отримав у борг грошові кошти в сумі 8000 (вісім тисяч) доларів США, які позичальник зобов`язувався повернути до 01 липня 2014 року, з виплатою 3% річних. Однак на даний час відповідач взятого на себе зобов`язання за вище вказаним договором не виконав та відмовляється виконувати умови за договором позики стосовно повернення грошей. Після пред`явлення позову до суду відповідачем [PERSON] та його представником позовні вимоги повністю заперечувалися, у зв`язку з чим ними було подано відзивна позов та клопотання про застосування строку позовної даності, оскільки відповідно до розписки наданої [PERSON] кінцевим терміном повернення боргу було зазначено 01.07.2014 року, а до суду позивач звернувся тільки 17.10.2019 року, тобто коли минуло більше п`яти років із визначеного кінцевого терміну дії боргового зобов`язання. В ході розгляду справи позивачем до суду подавалося клопотання про поновлення строку позовної давності з тих підстав, що він пропустив строк пред`явлення позову через те, що всі необхідні матеріали по даному спору він надавав іншому адвокату, який зволікав з поданням до суду позовної заяви. Згодом, подавши до суду позов у серпні 2017 року вказаний адвокат не слідкував за ходом розгляду справи, внаслідок чого позов було залишено без розгляду згідно ухвали Хустського районного суду від 20.11.2017 року. Стороною відповідача на клопотання про поновлення строку позовної давності, було подано заперечення, в якому зазначено, що на момент першого звернення до суду з позовом який було залишено без розгляду Хустським районним судом вже було пропущено строк позовної давності, оскільки такий позов був поданий до суду 11.08.2017 року, тобто через один місяць після спливу такого, а тому в запереченні просили відмовити у клопотанні про поновлення строку позовної давності. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, на електронну адресу суду представник позивача Романюк О.П. подала клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на підставі наявних у справі доказів просила ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися будучи належним чином повідомлені, представник відповідача [PERSON] подав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності та просив відмовити у задоволенні позову повністю у зв`язку із закінченням строку позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка учасників справи в даному випадку не перешкоджає розгляду справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Вивчивши та врахувавши доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку, які виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, в тому числі з договорів. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 26 квітня 2014 року було укладено договір позики у формі розписки, згідно якої [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в розмірі 8 000 (вісім тисяч) доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 01.07.2014 року. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оцінивши в сукупності подані суду докази, враховуючи те, що у розписці від 26.04.2014 року між позивачем та відповідачем чітко визначено кінцевий термін дії боргового зобов`язання про повернення коштів до 01.07.2014 року, а до суду позивач звернувся з даним позовом 17.10.2019 року, тобто коли минуло більше п`яти років із визначеного кінцевого терміну дії боргового зобов`язання, суд вважає, що позивачем пропущено загальний строк позовної давності, перебіг якого почався з 01.07.2014 року. Суд також не бере до уваги клопотання подане стороною позивача про поновлення пропущеного строку, оскільки на момент першого звернення такий строк вже був пропущений. А тому посилання на ту обставину, що позивач не знав про залишення позову без розгляду через неявку позивача чи його представника не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки кожна сторона звертаючись до суду за захистом своїх прав та інтересів користується своїми правами на власний розсуд, а отже контроль за представником щодо участі його в судових засіданнях покладається на позивача. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Лукачко І.Й. заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, яке на думку суду є обґрунтоване та доведене доказами наявними у матеріалах справи, що дає суду підстави для ухвалення рішення по справі про відмову в задоволенні позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, судовий збір в розмірі 1976,00 грн. покладається на його рахунок.

Outcome: dismissed