Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-06 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернулась до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» про стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 5 850,90 грн. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 21 вересня 2021 року Краматорським міським судом Донецької області винесено рішенян щодо задоволення позовних вимог [PERSON] до ТОВ «ФК «АЛАНД», треті особи: приватний нотаріус Житомирського нотаріального округу Горай О. С, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мельник Ю. А., та визнано виконавчий напис № 60192, який вчинено 05 жовтня 2020 року, таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. 17 січня 2023 року відповідач отримав копію ухвали від 30 листопада 2021 року та копію позовної заяви із додатками, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Суд встановив, що 14 січня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мельником Ю. А. винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника - [PERSON] , у рамках виконавчого провадження № [NUMBER] щодо примусового виконання виконавчого напису № 60192 виданий 05 жовтня 2020 року. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 21 вересня 2021 року у справі №234/3213/21 задоволені позовні вимоги [PERSON] та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 6019, вчинений 05 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. про стягнення з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь ТОВ «ФК «АЛАНД» (код ЄДРПОУ 42642578) заборгованість в сумі 37 298, 29 грн. Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 вересня 2021 року у справі №234/3213/21 набрало законної сили 22 жовтня 2021 року. Відповідно до довідки Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 15 листопади 2021 року у пенсійній справі № 914260156015 у період з лютого 2021 року по листопад 2021 року включно з [PERSON] відраховано за виконавчим написом нотаріуса № 60192 від 05 жовтня 2020 року кошти у розмірі 5 850, 90 грн. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до частини другої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною третьою статті 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Вказана правові позиція, викладені у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначив, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Суд враховує ту обставину, що рішенням Краматорським міськи судом Донецької області від 21 вересня 2021 року визнано виконавчий напис № 60192 від 05.10.2020 року. Таким чином, оскільки підставою для набуття коштів відповідачем ТОВ «ФК «АЛАНД» був виконавчий напис № 60192 від 05 жовтня 2020 року, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, то і відпала підстава для утримання ним коштів у сумі 5 850, 90 грн стягнутих з позивача у межах виконавчого провадження № [NUMBER]. У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що позов про стягнення з ТОВ «ФК «АЛАНД» підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми 5 850, 90 грн на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Outcome: approved