Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом, поданим представником позивача адвокатом Левченко К.В., до відповідача, в якому просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 30 квітня 2010 року перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого мають спільних дітей: сина [PERSON] та дочку [PERSON] . Рішенням Рівненського міського суду від 13 лютого 2019 року шлюб між ними розірвано. Після розлучення діти проживають з нею. Останнім часом не може дійти згоди з відповідачем щодо офіційного місця реєстрації дітей, з вказаного приводу у них періодично виникають суперечки. Проживання дітей з матір`ю відповідає їхнім найкращим інтересам. Наміру перешкоджати відповідачу у здійсненні його прав та обов`язків щодо спільних дітей, зокрема щодо виховання та спілкування, не має. Ухвалою від 6 березня 2023 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі. В підготовчому засіданні позивач позов підтримала, на відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу не наполягає. Відповідач позов визнав та не заперечує щодо визначення місця проживання дітей з позивачем. Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем в порядку, встановленому ст.206 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд встановив, що сторони перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2019 року у цивільній справі № 569/24424/18. Сторони мають спільних дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно. Згідно зі ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За нормами ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними можу вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Після розірвання шлюбу діти сторін проживають з матір`ю (позивачем), що не заперечується відповідачем. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов належить задовольнити. За правилами ч.1 ст.142 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved