Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

12.10.2022 р. [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом у якому розірвати договір №KP-114 від 10.02.2022 р., просить стягнути грошові кошти сплачені за договором №KP-114 від 10.02.2022 р. у розмірі 20000,00 грн., на професійну правову допомогу витрати у розмірі 25000,00 грн. Свої позовні вимоги обгрунтовує укладенням між нею та фізичною особою-підприємцем [PERSON] договору №КР-114, згідно п.1.1. якого відповідач зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність позивача ПВХ конструкцій за розцінками відповідача. Як зазначає позивач до укладення договору відповідачем було надано інформацію, що виконання робіт включає виготовлення вікна для балкону та відповідну фурнітуру, встановлення їх та виконання робіт з оздоблення балкону, вартість вказаних робіт становить 28000,00 грн. Після укладення договору позивач дізналася, що не отримує всіх послуг, які їй було обіцяно до підписання договору. Таким чином, перед укладенням договору їй надано недостовірну та неповну інформацію щодо умов Договору №КР-114, у зв`язку із чим позивач підписала договір без можливості свідомого вибору, оскільки представники відповідача ввели її в оману, надавши неправдиву інформацію про умови договору. Посилаючись на викладені обставини позивач просить задовольнити її вимоги та стягнути з відповідача грошові кошти сплачені за Договором №КР-114 у розмірі 20000, 00 грн., а також витрати по оплаті юридичних послуг у розмірі 25000, 00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.12.2022 р. відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 03.04.2023 р. на адресу суду від адвоката Кушнеренка Є.Ю., який представляє інтереси відповідача надійшов відзив, у якому вказується, що на момент подачі позову, замовник не виконав умови договору, зокрема п.3.1.1 щодо оплати, а тому у виконавця не було підстав виконувати свої зобов`язання. Відтак, після повної оплати, відповідач свої зобов`язання за договором №КР-14 виконав в повному обсязі, що підтверджується актом приймання-передачі від 02.03.2023 р. Отже, оскільки виконавець передав, а замовник прийняв вироби по договору та обидві сторони погодили, що обов`язки виконавця виконані в повному обсязі та претензій строни не мають, то відсутній і предмет спору. Вважає, що позивачем подано позов у цілях збагачення. Дослідивши матеріали справи, обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 10.02.2022 р. між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір №КР-114. Відповідно до п.1.1. вказаного договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність позивача ПВХ конструкцій за розцінками виконавця. Згідно п.1.2. договору замовник зобов`язується оплатити та прийняти готові вироби та роботу відповідно до умов даного договору. Загальна вартість виконаних робіт складає 28634, 00 грн., [PERSON] сплачено завдаток у розмірі 20000, 00 грн., що підтверджується квитанцією ФН227742325/ВН274 від 10.02.2022 року. 16.02.2022 р. [PERSON] направила ФОП [PERSON] претензію, в якій просить розірвати договір №КР-114, сплатити грошові кошти сплачені за цим договором у розмірі 20000,00 грн., а також збитку у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 12000,00 грн. Згідно акту приймання-передачі від 02.03.2023 р. виконавець передав, а замовник прийняв вироби по договору. Обивді сторони підписали даний акт і визначили, що після його підписання обов`язки виконавця вважаються виконаними в повному обсязі, а претензії замовника щодо комплектності, кількості, розмірам виробу не приймаються. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). В свою чергу, ч.3 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, серед іншого, обов`язок споживача перед початком експлуатації товару уважно ознайомитися з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником (продавцем, виконавцем) документації на товар; в разі необхідності роз`яснення умов та правил використання товару - до початку використання товару звернутися за роз`ясненнями до продавця (виробника, виконавця) або до іншої вказаної в експлуатаційній документації особи, що виконує їх функції; Одночасно з цим, позивачем не надано суду доказів того, що інформація щодо виконання робіт була надана відповідачем не в повному обсязі, недостовірна чи шляхом введення в оману. З матеріалів справи не зрозуміло, яка інформація споживачеві надавалась до підписання договору, оскільки це не підтверджується жодними доказами. Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку, що споживач був у повній мірі проінформованим відповідачем про умови договору, оскільки підписала вказаний договір та сплатила обумовлену суму завдатку, а тому його посилання на порушення відповідачем Закону України «Про захист прав споживачів» в частині надання неповної, недостовірної інформації чи її приховуванні від споживача, є безпідставними. Крім того, укладений між сторонами акт приймання-передачі робіт є достатнім доказом, підтверджуючим факт належного виконання робіт за договором №КР-114. За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про розірвання договору і стягнення коштів за договором є безпідставними, не ґрунтуються на положеннях Закону України «Про захист прав споживачів», а отже задоволенню не підлягають. Щодо розподілу судових витрат. Частиною 3 ст. 142 ЦПК України передбачено випадок, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Однак, такої заяви від позивача не надходило, що унеможливлює присудження йому понесених витрат на правову допомогу.

Outcome: dismissed