Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначають, що є власниками житлового будинку по [ADDRESS] . За будинком з 1954 року на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради депутатів трудящих №560 від 27.08.1954 року закріплена прибудинкова територія в розмірі 605,15 кв.м. З моменту отримання правовстановлюючих документів позивачі неодноразово звертались у письмовій та усній формі до відповідача з проханням передати у приватну власність земельну ділянку, яка відведена для обслуговування приватного будинку [ADDRESS] . Згідно з рішенням Житомирської міської ради №496 від 08.07.2010 «Про затвердження площ прибудинкових територій, що призначені для обслуговування житлових будинків» за будинком [ADDRESS] закріплена прибудинкова територія загальною площею 487,0 кв.м, що підтверджується планом прибудинкової території. Згідно даного плану прибудинкова територія домоволодіння [ADDRESS] , яка становить 778,20 кв.м. За змістом позову, 21.04.2011 року Житомирською міською радою прийнято рішення за №285 «Про виведення з житлового фонду міської ради та зняття з балансу комунальних виробничих житлових ремонтно-експлуатаційних підприємств №3, 8, 16 одноповерхових будинків, яким виведено з житлового фонду міської ради та знято з балансу комунальних виробничих житлових ремонтно-експлуатаційних підприємств №3, 8, 16 одноповерхові житлові будинки, в яких усі квартири приватизовані, а саме [ADDRESS] , загальною площею 272,0 кв.м, в якій допущено описку, - відповідно до інвентарної справи загальна площа домоволодіння становить 273,10 кв.м. Під час зняття з балансу будинку [ADDRESS] передача будинку по акту прийому-передачі не була здійснена, а про рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №285 від 21.04.2011 року співвласники будинку дізнались випадково. Станом на момент подачі позовної заяви до суду КВЖРЕП №8 інвентарна справа по будинку [ADDRESS] досі не передана співвласникам домоволодіння. Рішенням Житомирської міської ради №230 від 05.07.2021 року власникам приватного будинку [ADDRESS] було відмовлено у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою на підставі ст. 42 Земельного кодексу України. За словами позивачів, будинок по [ADDRESS] є приватним будинком з 2011 року, оскільки всі квартири є приватизованими, то і земельна ділянка належить співвласникам житлового будинку на праві спільної сумісної власності, будинок є одноповерховим, мансардним, поділеним на 4 квартири та має 4 власника, прибудинкова територія утримується співвласниками квартир самостійно в належному стані. З огляду на викладене у позовній заяві, позивачі просять визнати за ними як співвласниками будинку право власності на земельну ділянку, що закріплена за приватним домоволодінням [ADDRESS] , в розмірі 778,20 кв.м. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 06 квітня 2022 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Представником відповідача Житомирської міської ради надано відзив на позовну заяву, у якому остання вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування своїх заперечень представник Житомирської міської ради зазначила, що 13.01.2021 року до Центру надання адміністративних послуг Житомирської міської ради із заявою від 13.01.2021 року №266 звернулись власники квартири [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] щодо надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо становлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,03 га з метою оформлення права власності на земельну ділянку. Із аналогічною заявою від 13.01.2021 року №288 звернулась власниця квартири [ADDRESS] [PERSON] щодо надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо становлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,05 га з метою оформлення права власності на земельну ділянку. Під час восьмої сесії восьмого скликання Житомирською міською радою було прийнято рішення від 05.07.2021 року №230 «Про відмову громадянам у наданні дозволів на розроблення документації із землеустрою», правова підстава ст. 42 Земельного кодексу України. За словами представника відповідача, механізм передачі та державної реєстрації земельної ділянки безпосередньо за співвласниками багатоквартирного будинку наразі не визначений. Позивачу [PERSON] , яка є власницею квартири [ADDRESS] , рішенням Житомирської міської ради від 23.09.2021 року №326 «Про відмову громадянам у наданні дозволів на розроблення документації із землеустрою» теж було відмовлено в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,03 га, підстава відмови ст. 42 Земельного кодексу України. Оскільки житловий будинок за адресою: [ADDRESS] складається з чотирьох квартир, тобто є багатоквартирним, тому і питання щодо права власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, повинно вирішуватися всіма співвласниками будинку спільно, однак позов про визнання права власності на земельну ділянку подано тільки власниками квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] (а.с. 80-81). Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позові, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що будинок складається з 4 квартир, тобто є 4 співвласники, проте одна з них власник квартири [ADDRESS] не виявила бажання пред`явити позов. Хто виявив бажання, ті і звернулися із позовом. На переконання [PERSON] , це приватний будинок площею 778,2 кв.м відповідно до площі згідно ДБН, а не багатоквартирний. Площа будинку включає загальну, допоміжну, житлову та спільного користування. За словами позивача, співвласників квартири [ADDRESS] , у якій вона проживає, чотири. Земельна ділянка потрібна для обслуговування будинку, хочуть огородити її від проїзду великогабаритного транспорту. Прибудинкову територію прибирають самі, за інші послуги сплачують кожна квартира окремо згідно договору з обслуговуючою організацією. На запитання суду позивач зазначила, що клопотання про призначення експертизи заявляти не буде, у цьому, на її думку, немає необхідності. Рішення ЖМР №230 та 326 про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою оскаржуються в окружному суді. Іншими співпозивачами [PERSON] та [PERSON] на адресу суду подані заяви про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача Житомирської міської ради в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову. Зазначила, що житловий будинок по [ADDRESS] згідно чинного законодавства є багатоквартирним, а тому звертатись із позовом повинні всі співвласники. Площа земельної ділянки, яка повинна відводитись, має становити 487 кв.м. Земельна ділянка будинку [ADDRESS] не сформована, межі не встановлені, рішення щодо її передачі у власність співвласникам не приймалось, технічна документація не виготовлялась. Рішення від 21.04.2011 року стосується зняття будинку з балансу. Представник третьої особи - Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради в судовому засіданні зазначила, що будинок по [ADDRESS] не є індивідуальним будинком садибного типу, до якого застосовуються ст.ст. 118, 120 Земельного кодексу України. Будинок багатоквартирний. Рішень Житомирською міською радою про закріплення земельної ділянки за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку не приймалось, а рішення виконкому від 08.07.2010 року №496 не є підставою для виділення земельної ділянки. Просила відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи Приватного підприємства «КВЖРЕП №8» в судове засідання не з`явилася, у матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у її відсутність. Суд,\~заслухавши пояснення\~позивачів,\~представників відповідача\~та третьої\~особи Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, та оцінивши наявні у справі докази, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності в розмірі по 1/4 за кожним належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом № [NUMBER] про право власності на житло від 01.06.2005 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 24-25, 207). [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. та зареєстрованого в реєстрі за №9436, належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] (а.с. 23, 34-35, 210). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 26.07.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №7608, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.29-33, 206). Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 21.04.2011 року №285 вирішено вивести з житлового фонду міської ради та зняти з балансу комунальних виробничих житлових ремонтно-експлуатаційних підприємств №3, 8, 16 одноповерхові житлові будинки, в яких усі квартири приватизовані, а саме КВЖРЕП №8 щодо будинку по [ADDRESS] загальною площею 272,0 кв.м. Рекомендовано співвласникам будинків заключити договори про порядок володіння та користування спільним майном (а.с. 51). Рішенням Житомирської міської ради від 05.07.2021 року №230 відмовлено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у наданні дозволу на розроблення документацій із землеустрою щодо ділянки за адресою: [ADDRESS] на підставі ст. 42 Земельного кодексу України (а.с. 37-39). Рішенням Житомирської міської ради від 23.09.2021 року №326 відмовлено [PERSON] у наданні дозволу на розроблення документацій із землеустрою щодо ділянки за адресою: [ADDRESS] на підставі ст. 42 Земельного кодексу України (а.с. 40-41). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. За частиною першою статті 78 Земельного кодексу України (у тексті також ЗК України) право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Частинами першою, другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно з частиною першою статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що при приватизації громадянами одно- або багатоквартирного будинку державного житлового фонду порядок користування закріпленою за ним прибудинковою територією згідно з пунктом 5 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» здійснюється в порядку та на умовах, передбачених статтею 42 ЗК України, якою встановлено, що порядок використання земельних ділянок, де розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Якщо в жилому будинку приватизовано частину квартир, питання про користування прибудинковою територією вирішується відповідно до положень частини третьої статті 88 ЗК України, тобто шляхом отримання в користування її частини, що відповідає частці приватизованих квартир та інших приміщень у вартості будинку і споруд. При цьому розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації. У частині п`ятій статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» вказано, що при приватизації громадянами одно або багатоквартирного будинку державного житлового фонду, порядок користування закріпленою за ним прибудинковою територією здійснюється на умовах, передбачених ЗК України. Відповідно до статті 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації. За пунктом «д» частини другої статті 92 ЗК України права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема, співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. У статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» зазначено, що співвласниками багатоквартирного будинку є власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - це житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна. Пунктом 4\~частини першої\~статті 1\~Закону України\~«Про особливості\~здійснення права\~власності у\~багатоквартирному будинку»\~встановлено,\~що прибудинкова\~територія -\~територія навколо\~багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Таким чином, нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, або її частини. У свою чергу співвласники багатоквартирного будинку набувають права власності чи права користування земельною ділянкою, необхідною для його обслуговування та задоволення їх житлових потреб, після передачі такої ділянки у їх власність чи у постійне користування на загальних підставах у вставленому законом порядку. Розміри такої земельної ділянки визначаються відповідно до технічної документації із землеустрою, яка подається на затвердження уповноваженому на прийняття такого рішення органу місцевого самоврядування. Як було встановлено в ході судового розгляду, у житловому будинку по [ADDRESS] розташовано 4 квартири, а тому за законодавством України такий будинок вважається багатоквартирним. Із позовом до суду звернулась частина співвласників будинку. Указаний будинок не перебуває на балансі будь-яких підприємств, установ і організацій, що здійснюють управління цим будинком, а також співвласниками даного багатоквартирного житлового будинку об`єднання співвласників не створювалось. Крім цього, рішеннями Житомирської міської ради від 05.07.2021 року №230 та від 23.09.2021 року №326 відмовлено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у наданні дозволу на розроблення документацій із землеустрою щодо ділянки за адресою: [ADDRESS] та на час ухвалення судом рішення у справі доказів про скасування згаданих рішень міської ради надано не були. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать, зокрема, і витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів. На виконання ухвали Богунського районного суду міста Житомира від 28.02.2023 року представником КП «Житомирське обласне МБТІ» Житомирської обласної ради надано в судове засідання для огляду інвентаризаційну справу приватного житлового сектору. Згідно з ч. 1 ст. 140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. У листі від 23.03.2023 року №99 КП «Житомирське обласне МБТІ» Житомирської обласної ради просило суд вирішити питання щодо грошової компенсації витрат комунального підприємства, пов`язаних із наданням доказу до суду. Відповідно до наданого комунальним підприємством розрахунку розмір понесених витрат у зв`язку із наданням в судове засідання інвентаризаційних справ приватного житлового сектору склав 947,80 грн. За змістом ч. 3 ст. 140 ЦПК України у випадках, коли сума витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Дійшовши висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та враховуючи положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради 947,80 грн. витрат, пов`язаних із витребуванням доказів, тобто по 315,93 грн. з кожного позивача. З огляду на викладене,

Outcome: approved