Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

04.08.2022 позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення. Свої вимоги мотивував тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Право власності на квартиру набуто на підставі договору іпотеки від 28.04.2014, що містить застередження про задоволення вимог іпотекодержателя та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 29.05.2021. Квартира складається з трьох жилих кімнат, загальною площею 72,00 кв. м. в тому числі жилою площею 47,5 кв. м. Зареєстрованими та проживають в спірній квартирі відповідачі, які були попередніми власниками. З дати набуття позивачем права власності на спірну квартиру (29.06.2022), жодних договорів на користування квартирою із відповідачами не укладалось. Відповідачі не є членами родини позивача. Позивачу стало відомо, що відповідачі зробили незаконне перепланування в спірній квартирі. Позивач має велике бажання відновити квартиру відповідно до плану квартири, що наведений в технічному паспорті на квартиру, проте він не має фізично можливостей зробити ремонт в квартирі. До дати подання позову відповідачі фактично проживають за вищевказаною адресою і відмовляються впускати до спірної квартири законного власника та надати йому ключі від вхідних дверей. У зв`язку з чим просить усунути перешкоди в користуванні правом власності шляхом вселення в квартиру що розташована за адресою: [ADDRESS] . 10 серпня 2022 року ухвалою суду відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином в розумінні положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Вислухавши пояснення сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач посилається як на підставу своїх вимог на те, що право власності на квартиру набуто на підставі договору іпотеки від 28.04.2014, що містить застередження про задоволення вимог іпотекодержателя та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 29.05.2021. Квартира складається з трьох жилих кімнат, загальною площею 72,00 кв. м. в тому числі жилою площею 47,5 кв. м. Зареєстрованими та проживають в спірній квартирі відповідачі, які були попередніми власниками. З дати набуття позивачем права власності на спірну квартиру (29.06.2022), жодних договорів на користування квартирою із відповідачами не укладалось. Відповідачі не є членами родини позивача. До дати подання позову відповідачі фактично проживають за вищевказаною адресою і відмовляються впускати до спірної квартири законного власника та надати йому ключі від вхідних дверей. У зв`язку з чим просить усунути перешкоди в користуванні правом власності шляхом вселення в квартиру що розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідачі не впускають позивача проживати у спірну квартиру. На підтвердження заявлених вимог позивач не надав суду належного та допустимого доказу щодо наявності права власності на спірну квартиру та також те що відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні спірною квартирою. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень щодо заявлених позивачем вимог, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника (ст. 346 ЦК України). Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як роз`яснено у п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Наданими суду письмовими доказами підтверджується, що станом на 29.05.2021 року позивач є обтяжувачем на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , однак не підтверджує, що позивач набув право власності на зазначене майно. Отже правові підстави для задоволення позовних вимог позивача як власника квартири - відсутні. Також позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення відповідачами перешкод у користуванні правом власності, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням викладеного, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed