Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 24.12.2007 р. позивач та відповідач уклали договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 350 235,00 дол. США на термін до 26.12.2022 р., взяв зобов`язання повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в строки та порядку, які встановлені кредитним договором, втім, відповідач грошове зобов`язання не виконав. Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних від простроченої суми за порушення грошового зобов`язання за період 15.10.2015 по 21.02.2022 р.р. в розмірі 43 718, 85 дол. США, що становить 3% річних від простроченої суми. В окремо наданій суду заяві позивач просив суд про розгляд справи у його відсутності. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих суду у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, 24.12.2007 р. позивач та відповідач уклали кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 350 235,00 дол. США на термін до 26.12.2022 р., взяв зобов`язання повернути кредит, сплатити відсотки та винагороду за користування кредитом в строки та порядку, які встановлені кредитним договором. Укладаючи договір, його учасники погодили права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність сторін, термін дії договору, порядок зміни його умов, інші умови та особливі умови тощо. Відповідач допустив прострочення виконання зобов`язання, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5-9). Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу 15.10.2015 р. Бондар І.М. був виданий виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» 316 518,97 дол. США; строк, за який проводиться стягнення, становить 24.12.2007 р. по 02.10.2015 р. (а.с. 4). Сума заборгованості за тілом кредиту становить 229867,10 дол. США, на вказану суму позивач нарахував 3% річних за період з 21.10.2015 р. по 21.02.2022 р. За підрахунком позивача 3% річних, враховуючи суму заборгованості в розмірі 229867,10 дол. США та період 21.10.2015 р. по 21.02.2022 р., становить 43 718,83 дол. США. Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту прав кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі кредитного договору, та відповідальності за порушення грошового зобов`язання, яка передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Суд, дослідивши докази в межах заявлених суду позовних вимог, дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У контексті статей 524, 533, 535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Тобто відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, за наявності прямої вказівки про це в законі. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зазначено, що «статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18)». Відповідно до ч.1 ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів виконання відповідачем грошового зобов`язання, яке виникло на підставі кредитного договору від 24.12.2007 р., в частині повернення відповідачем кредиту і сплати відсотків за користування кредитом суду не надано. Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання так само не свідчить про припинення договірних правовідносин й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. За таких обставин вимоги позивача щодо стягнення з відповідача трьох відсотків річних в сумі 43 718, 83 дол. США, нарахованих на суму неповернутої частини кредиту у відповідності до ст. 625 ЦК України за період, визначений кредитором, 15.10.2015 - 21.02.2022 р.р., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи, що суд задовольнив позов в повному обсязі,

Outcome: approved