Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] -адвокат Заболотній П.Л. звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить : позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; встановити опіку та призначити [PERSON] , [INFO] опікуном [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 від усіх видів доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дітей; судові витрати та витрати на правову допомогу покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог представник позивачки [PERSON] -адвокат Заболотній П.Л. посилається на те, що з березня місяця 2022року до с.м.т. Новгородка Кропивницького району Кіровоградської області з с. Чепелі Золочівського району Харківської області приїхала [PERSON] разом з малолітніми дітьми - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та поселилася в будинку позивача за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла в лікувальному закладі в с.Івано-Благодатне Кропивницького району Кіровоградської області, а неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] залишилися проживати в будинку позивача [PERSON] , яка являється їхньою тіткою. Неповнолітні діти влаштовані до родини позивача. Позивач забезпечує їх утримання,влаштувала їх до навчального закладу , де діти на даний час навчаються. Позивач має належні умови для проживання дітей. Діти проживають в будинку позивача разом з її родиною - чоловіком та дітьми .Позивач позитивно характеризується не має вад здоров`я на обліках в нарколога та не значиться. Батьком неповнолітніх дітей є відповідач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Батько дітей тривалий час не підтримував з неповнолітніми зв`язок не надавав матеріальної допомоги, відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. В зв`язку з викладеним позивач була вимушена звернутися до органу опіки та піклування для вирішення питання про встановлення фактів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. У судове засідання позивач, представник позивача не з`явились , надали до суду заяву, в якій просили розглядати справу без участі позивача та представника позивача , позов підтримали в повному обсязі. Зазначили, що не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання з`явився, проти позову не заперечував , посилаючись на інтереси неповнолітніх дітей . Третя особа - Орган опіки та піклування Новгородківської селищної ради Кіровоградської області надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування . Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13.06.2013 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції , актовий запис № 899, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28.10.2015 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1903 батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Новгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно -Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Відповідно до Наказу служби у справах дітей Новгородківської селищної ради Кіровоградської області №86 від 01.09.202 2року діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] влаштовані до родини [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа Департаменту служби у справах дітей по Салтівському району № 04-22/ 1423/22 від 08.12.22 року встановлено, що відповідач [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав та згодний на проживання дітей в сім`ї позивача [PERSON] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування Новгородківської селищної ради № 03-27/ 1844/1 від 23.12.22року встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та доцільно позбавити його батьківських прав. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно роз`яснень, що містяться у ч. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного суду від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд зазначає, що батько неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] байдужий до життя, здоров`я та розвитку своєї дітей, не зустрічається з ними, не цікавиться їх життям, матеріальної допомоги не надає. Тривалий час без поважних причин ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Щодо вимог про призначення [PERSON] , [INFO] опікуном [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. Згідно ч. 4 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Відповідно до ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та призначення [PERSON] , [INFO] опікуном [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 від усіх видів доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дітей, суд зазначає наступне. Охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і має метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні. Державна політика у цій сфері ґрунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ні 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з дня пред`явлення даного позову (з позовом до суду позивач звернулась 24.01.2023 року) з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 від усіх видів доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дітей. Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа ,що не заявляє самостійних вимог : Орган опіки та піклування Новгородківської селищної ради Кіровоградської області про позбавлення батьківських прав ,встановлення опіки , призначення опікуном та стягнення аліментів є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved