Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

[PERSON] , звернувшись із позовом (з урахуванням заяв від 21.02.2023 та 05.04.2023) до суду, просить стягнути з відповідача 96\~746,00 грн. в рахунок компенсації вартості частини за автомобіля марки Renault Megane, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , та визнати за нею право власності на частину земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер 0722883600:01:002:2122, за адресою Луцький район, с. Лище, садівниче товариство «Струмівка». В обґрунтування позовних вимог вказує, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 29.10.2005, який був розірваний на підставі рішення суду. Будучи в шлюбі, сторонами було придбано вказаний легковий автомобіль, який 29.03.2016 був зареєстрований за відповідачем, та земельну ділянку за зазначеною адресою, право власності на яку також було зареєстровано за відповідачем. Ухвалою суду від 12 вересня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні. 5 жовтня 2022 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, а саме спірної земельної ділянки та незавершеного будівництвом житлового будинку по [ADDRESS] , на території садівничого товариства «Струмівка». \~ \~ \~ \~Ухвалою суду\~від 17\~жовтня 2022\~року прийнято\~зустрічний позов\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~визнання майна\~особистою приватною\~власністю до\~спільного розгляду\~з первісним\~позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя; об`єднано дані позовні вимоги в одне провадження; об`єднаній справі присвоєно №161/11686/22 (провадження №2/161/3843/22). Ухвалою суду від 5 грудня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Ухвалою суду від 21 лютого 2023 року первісний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя в частині позовних вимог про визнання права власності на частку садового будинку залишено без розгляду. У судовому засіданні представник [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. У судовому засіданні [PERSON] та його представник позовні вимоги в частині виплати компенсації за транспортний засіб визнали, не заперечували сплатити 96\~746,00 грн., в решті позовних вимог просили відмовити, зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити. Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.10.2005 року, який був розірваний на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 серпня 2022 року у справі №161/7408/22. Сторонами у шлюбі за спільні кошти був придбаний легковий автомобіль Renault Megane, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Вказаний транспортний засіб 29.03.2016 був зареєстрований за [PERSON] , що засвідчено інформацією Територіального сервісного центру МВС №0741 (а.с. 40). Даний факт не заперечується сторонами. 23 червня 2020 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, предметом якого була земельна ділянка площею 0,0600 га, кадастровий номер 0722883600:01:002:2122 за адресою Луцький район, с. Лище, садівниче товариство «Струмівка» (а.с. 15-17). Договір посвідчений державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області Мудрик О.Є., зареєстрований в реєстрі за №3-566. Таким чином, між сторонами є спір стосовно поділу їх спільної сумісної власності подружжя. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Взаємної згоди щодо поділу спірного майна сторони не дійшли, договору не укладали. Факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання. Тобто, придбавши нерухоме та рухоме майно під час перебування в шлюбі, [PERSON] та [PERSON] набули право спільної сумісної власності на спірне майно відповідно до зазначених положень та її право на рівну частку в майні презюмується. Так, автомобіль Renault Megane, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , придбаний під час шлюбу сторін, тому він відповідно до вимог ст.ст. 60, 61, 70, 71 Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки, здійсненого оцінювачем [PERSON] , ринкова вартість автомобіля становить 193\~492,00 грн. (а.с. 89). При цьому висновок щодо оцінки майна узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), відповідно до яких, у випадку неможливості встановлення дійсної (ринкової) вартості майна, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. На підставі викладеного, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи визнання [PERSON] позовних вимог в цій частині, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 96\~746,00 грн. в рахунок компенсації вартості частини за автомобіль марки Renault Megane, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] . У договорі купівлі-продажу від 23.06.2020, п. 5.2, вказано, що предмет договору набувається [PERSON] спільну сумісну власність подружжя, за згодою дружини покупця, [PERSON] справжність підпису якої на відповідній заяві засвідчено державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Мудрик О.Є. 23 червня 2020 року за реєстровим №3-565 (а.с. 16 на звороті). Таким чином, земельна ділянка набута сторонами за час шлюбу та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим, з врахуванням положень ст.ст. 69, 70 СК України, вказане майно подружжя підлягає поділу в рівних частинах, а тому суд приходить до висновку про поділ вказаного майна між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на частину земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер 0722883600:01:002:2122, за адресою Луцький район, с. Лище, садівниче товариство «Струмівка». Протилежного суду не доведено. З врахуванням викладеного, відсутні правові підстави для визнання спірної земельної ділянки особистою приватною власністю [PERSON] , а тому у задоволені зустрічного позову в цій частині слід відмовити. Крім того, суд вважає за необхідне вказати, що позовна вимога зустрічного позову в частині визнання особистою приватною власністю незавершеного будівництвом житлового будинку по [ADDRESS] , на території садівничого товариства «Струмівка» також не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Із комплексного аналізу\~Цивільного кодексу України,\~Законів України\~«Про основи\~містобудування» та «Про регулювання\~містобудівної діяльності» \~випливає, що особа стає власником новоствореного об`єкта нерухомості після завершення його будівництва, прийняття нерухомого майна до експлуатації та державної реєстрації. Таким чином, право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту державної реєстрації права. Державна реєстрація не є способом набуття права власності, а лише становить засіб підтвердження фактів набуття речових прав на нерухоме майно (постанова Верховного Суду від 24.01.2020 р. у справі № 910/10987/18). До реєстрації права власності на новозбудоване нерухоме майно особа є власником лише матеріалів, обладнання та іншого майна, що було використано в процесі будівництва. Верховний Суд у постанові від 21.03.2019 р. у справі № 909/175/18 зазначив, що це правило застосовується лише при наявності усієї дозвільної документації, тобто документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва. Отже, у даному випадку визнання права власності на незавершений об`єкт будівництва не допускається, оскільки це суперечитиме як ч. 3\~ст. 376 ЦК України, так і\~статті 331 ЦК України. При цьому, суд звертає увагу, що позовних вимог про визнання права власності на частину будівельних матеріалів, що були витрачені на будівництво спірного будинку, відповідно до ч.3 ст. 331 ЦК України, [PERSON] заявлено не було. \~ \~ \~ \~Решта доводів та заперечень [PERSON] та його представника не спростовують правових висновків суду.

Outcome: approved