Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-13 00:00:00

У травні 2020 року представник МТСБУ звернувся до суду з позовом про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, у якому просив стягнути з [PERSON] на користь бюро 16803, 58 грн. витрат, пов`язаних з регламентною виплатою та 2102 грн. судового збору. В обґрунтування позову зазначено, що 20.05.2018 року о 09-47 в м. Києві, Кільцева дорога сталася ДТП за участю автомобіля ВАЗ, днз [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] та автомобіля ЗАЗ, днз [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , внаслідок чого автомобіль ЗАЗ, днз [NUMBER] було пошкоджено та завдано шкоди власнику. Згідно Постанои Святошинського районного суду м. Києва від 10.10.2018 року у справі №759/13458/18 ДТП сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України. Станом на дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Потерпіла особа згідно зі ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернулася до позивача з заявою про відшкодування заподіяної шкоди. Відповідно до Звіту про оцінку вартості збитків №59/05/18 вартість матеріального збитку, завданого власнику ТЗ ЗАЗ, днз [NUMBER] складає 18947, 50 грн. з ПДВ, з них позивач сплатив потерпілому 16803, 58 грн. матеріального збитку без ПДВ. Таким чином, на думку представника позивача на підставі пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 та ч. 1 ст. 1191 ЦК України у позивача виникло право зворотної вимоги (регресу) до винної особи про стягнення витрат, пов`язаних з регламентною виплатою у розмірі 16803, 58 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачем свого обов`язку у добровільному порядку, представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 04.05.2020 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 06.05.2020 року відкрито позовне провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явивсь, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник подав заяву, відповідно до якої позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить позов задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечує представник позивача. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів справи судом встановлено, що постановою Святошинського районного суду м. Києва від 26.10.2018 року у справі №759/8294/18 закрито провадження по адміністративній справі відносно [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 10.10.2018 року у справі №759/13458/18 закрито провадження по адміністративній справі відносно [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Судами встановлено, що [PERSON] 20.05.2018 року о 09-47 год., керуючи транспортним засобом - автомобілем ВАЗ, днз [NUMBER] , по вул. Кільцева дорога, 18 в м. Києві, перед поворотом праворуч, у напрямку головної дороги, не здійснила завчасно маневр, а саме не зайняла відповідно крайнє положення на проїзній частині та виїхавши одразу в середину смуги для руху та здійснила зіткнення з транспортним засобом - автомобілем ЗАЗ, днз [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в цій смузі, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Встановлено, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено автомобіль марки ЗАЗ, днз [NUMBER] , який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Відповідно до Звіту №59/05/18 про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 29.05.2018 року, складеного оцінювачем Гавриловим В.О. на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та ВТВ внаслідок ДТП складає 18947, 50 грн. На дату скоєння ДТП водій [PERSON] не мала чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що свідчить відсутність інформації щодо страхування транспортного засобу в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ. 24.05.2018 р. потерпілий [PERSON] згідно зі ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подав позивачу повідомлення про ДТП, а 20.11.2018 року згідно зі ст. 35 та пп. а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - заяву про відшкодування шкоди. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та майну третьої особи. Доказів того, що відповідачем на користь потерпілого були відшкодовані збитки, завдані внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, відповідачем не надано. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основним завданням МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до підпункту «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розглянувши заяву власника пошкодженого автомобіля, про розмір відшкодування шкоди, МТСБУ було прийнято рішення (наказ №11595 від 17.12.2018 р.) про відшкодування шкоди потерпілому - [PERSON] та виплату грошових коштів за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 16803, 58 грн. В подальшому, на підставі наказу №11595 від 17.12.2018 року позивач відшкодував потерпілому майнову шкоду, у розмірі 16803, 58 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1014843 від 18.12.2018 р. Згідно п. 41.4 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди. Відповідно до пункту 38.2.1 ст. 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно приписів ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 3 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі, з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, яка не скористалася своїм процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 16803, 58 грн. З огляду на викладене позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 2102, 00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved