Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

04.07.2022 року зазначена справа надійшла до Лановецького районного суду Тернопільської області. 21.12.2022 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла зазначена позовна заява за підсудністю. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача вартість сплаченого, але не використаного авіаквитка номер 566-2414886921, що становить 10 018,00 грн. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 27.02.2020 року він придбав авіаквиток 566-2414886921 на суму 10 018,00 грн. для здійснення повітряної подорожі на рейсі РS231-21.05.2020 року за маршрутом Київ-Нью-Йорк. 10.05.2020 року позивач отримав промокод за №JUТWІDS4. 14.09.2021 року адвокат позивача направив на адресу відповідача адвокатський запит з вимогою виплати сплачених за квиток коштів, оскільки в подальшому позивач не має намір користуватись послугами відповідача. Адвокат повторно звернувся до відповідача із заявою про повернення сплачених за квиток коштів та були надані реквізити рахунку для перерахування грошових коштів. Як зазначає позивач, на звернення позивача відповідь надана не була, грошові кошти за невикористаний квиток повернуті не були. А тому для захисту порушеного права позивач звернувся до суду з позовом. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, звернулися до суду із заявою в якій просять слухати справу в їх відсутність позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги до суду не направив. На підставі положень статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність сторін. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У статті 908 ЦК України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Відповідно до статті 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Правовідносини у галузі авіаперевезення регулюються Повітряним Кодексом України (далі ПК України) та Правилами повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Державної авіаційної служби України 26 листопада 2018 року № 1239, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 8 лютого 2019 року за № 141/33112 (далі Правила). Згідно з пунктами 1, 2 глави 1 розділу ІV Правил пасажирський квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору про перевезення та відображають його умови. Квиток надає право пасажиру на переліт відповідним рейсом (рейсами) і зобов`язує перевізника здійснити відповідне перевезення пасажира та його багажу, а також надати інші послуги, пов`язані з перевезенням, згідно з умовами договору перевезення, крім випадків, визначених у пункті 4 цієї глави. Частиною першою статті 104 ПК України передбачено, що у разі якщо авіаперевізник мотивовано очікує на відмову пасажирам у посадці на рейс, він зобов`язаний провести опитування з метою виявлення пасажирів, готових відмовитися від свого підтвердженого бронювання в обмін на узгоджену між пасажиром, який за власним бажанням відмовляється від посадки на рейс, та перевізником винагороду. Крім виплати винагороди, авіаперевізник зобов`язаний запропонувати пасажиру на вибір: 1) відшкодування впродовж семи днів, яке має бути виплачено готівкою, електронним банківським переказом, банківськими дорученнями або банківськими чеками чи, за наявності засвідченої у письмовій формі згоди пасажира, у вигляді дорожніх чеків, повної вартості квитка за ціною, за якою його придбано, за невикористану частину квитка та за використану частину або частини квитка, якщо рейс більше не задовольняє потреби пасажира, а також за потреби забезпечити зворотний рейс у початковий пункт відправлення за першої можливості; 2) зміну маршруту, яка здійснюється за відповідних транспортних умов: до кінцевого пункту призначення - за першої можливості або у пізніший час за бажанням пасажира та за наявності вільних місць. Відповідно до частини третьої статті 105 ПК України перевізник не зобов`язаний виплачувати компенсацію, передбачену частинами п`ятою і шостою статті 104 цього Кодексу, якщо він може надати підтвердження того, що причиною скасування рейсу була дія непереборної сили або надзвичайна ситуація, якій не можна було запобігти, навіть якби було вжито усіх заходів. Як вбачається з матеріалів справи, 27 лютого 2020 року позивач придбав на офіційному сайті відповідача: www.flyuia.com електронний авіаквиток №566-2414886921 за напрямком Київ - Нью-Йорк з датою вильоту 21.05.2020 року рейсом РS 231 загальною вартістю 10 018,00 грн. Вказана сума була сплачена кредитною карткою. Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, рейс РS 231 21.05.2020 року було скасовано через обмежувальні карантинні заходи та позивач не мав можливості використати авіаквиток. Вказані обставини сторони не заперечували. 10.05.2020 року позивачу було надано промокод JUТWІDS4, який дійсний до 10.05.2022 року на суму 10 018,00 грн. та 25% бонусів, що загалом становить 12 522,50 грн. Як вбачається з матеріалів справи, в травні 2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив повернути вартість не використаного квитка в сумі 10 018,00 грн. Заява отримана відповідачем 03.06.2022 року. Суду не надано копії відповіді на звернення. Так само відповідач не надав суду доказів, що він повернув позивачу грошові кошти за невикористаний авіаквиток. Відповідно до частини першої статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Надання сторонам вказаного права пов`язано з особливостями послуги і може відбутися у трьох випадках: коли підстави для розірвання договору передбачені ЦК України, передбачені законом, за домовленістю сторін. Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін у разі істотної зміни обставин, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали договір або уклали б його на інших умовах. У розділі XVIII Правил визначений порядок повернення коштів. Згідно пункту 1 цього розділу повернення коштів за невикористаний квиток (його частину) авіаперевізник здійснює за місцем придбання квитка або в головному офісі авіаперевізника (офісі з продажу перевезень авіаперевізника) і в тій валюті, у якій квиток було оплачено. У разі якщо оплату було здійснено електронними засобами переказу коштів (банківською карткою), кошти повертаються на платіжну картку, з якої було здійснено платіж за квиток. Отже, відповідач зобов`язаний був повернути позивачу грошові кошти на платіжну картку, з якої позивачем були оплачені квитки, або повідомити позивача про причину неповернення грошових коштів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи що відповідач безпідставно не повернув грошові кошти позивачу за невикористаний квиток, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved