Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстровані відповідачі. Вказуючи, що відповідачі фактично не проживають у будинку з 2014 року, інтересу до житла не проявляють, не здійснюють витрат на його утримання, просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Суддя своєю ухвалою прийняла позовну заяву до розгляду, відкрила провадження у справі, розгляд справи постановила проводити за правилами загального позовного провадження та призначила підготовче засідання. Суд своєю ухвалою закрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений, однак подав адресовану суду заяву, в якій вказав, що позов він підтримує з викладених у ньому підстав та просить його задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися і від них не надійшло повідомлення про причини їхньої неявки. Про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, відзиву на позовну заяву не подали. Враховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювалося. Суд своєю ухвалою від 18 квітня 2023 року постановив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. За змістом частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних особистих немайнових або майнових прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 317, частиною першою статті 319 ЦК України зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном і власник реалізовує це право на власний розсуд і незалежно від волі інших осіб. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказані положення цілком узгоджуються із вимогами статті 150 ЖК УРСР та статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Аналіз наведених вище норм цивільного і житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі, шляхом звернення до суду за захистом свого права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення осіб, які порушують його право власності, права користування житловим приміщенням. Як установив суд, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі - продажу житлового будинку від 22 жовтня 2014 року, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] (а.с. 6-7, 8). З будинкової книги, довідки Луківської селищної ради Турійського району Волинської області від 14 серпня 2017 року № 1265 видно, що місце проживання відповідачів: [PERSON] , [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-12, 13). Відповідно до акту обстеження матеріально - побутових умов сім`ї від 14 серпня 2017 року №1267, відповідачі [PERSON] , [PERSON] у будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не проживають з 2014 року, а проживають у м. Львів (а.с. 15). Вказані обставини підтверджуються також довідкою, виданою Луківською селищною радою Турійського району Волинської області від 14 серпня 2017 року № 1265 (а. с. 13). Аналіз вищенаведених обставин справи дає підстави для висновку, що відповідачі втратили інтерес до житла, оскільки більше року у ньому не проживають. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачам чиняться перешкоди у користуванні будинком та проживанні в ньому, про поважність причин відсутності відповідачів понад рік, наявність між ними і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання їх такими, що втратили право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду справи таких фактів встановлено не було. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права та виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом фактичних і правових підстав для задоволення позову та визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів: [PERSON] та [PERSON] слід стягнути на користь позивача 640 гривень судового збору: по 320 гривень з кожного. На підставі викладеного, статей 150,156 ЖК УРСР, статей 16, 317, 319, 391 ЦК України та

Outcome: approved