Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

[PERSON] 21.06.2021 звернулася з позовом до Макарівського районного суду Київської області відповідно до якого просила суд надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , без письмової згоди батька [PERSON] ; визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] - з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 31.10.2016 року на підставі рішення Макарівського районного суду Київської області. Вони з відповідачем являються батьками малолітньої дитини - [PERSON] [INFO] . Після припинення шлюбних відносин, відповідач проживає окремо від них з сином за адресою: [ADDRESS] ., вона з малолітнім сином проживають за адресою: [ADDRESS] . До теперішнього часу, дитина не має реєстрації місця проживання, оскільки відповідач, відмовляється надавати згоду на реєстрацію дитини, тим самим порушує її права на вільне пересування та місце проживання. З метою належного оформлення місця проживання сина та його місця реєстрації, вона 23.06.2021 року звернулася до органу реєстрації Центру надання адміністративних послуг та державної реєстрації Макарівської селищної ради Київської області, з заявою про реєстрацію за місцем фактичного проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , тобто за її місцем реєстрації та фактичним місцем проживання дитини, однак в проведені реєстраційної дії їй було відмовлено, оскільки відсутня згода батька дитини на реєстрацію дитини за місцем проживання. Зазначає, що неодноразово зверталася до відповідача із проханням, щоб останній надав свою згоду на реєстрацію місця проживання сина, однак її прохання було відповідачем проігноровано, жодних відповідей останній не надав, тому вона змушена була звертатися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Макарівського районного суду Київської області від 03.09.2021 позовну заяву [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі ( а.с.39-40 т.1). 30.09.2021 представником відповідача [PERSON] до Макарівського районного суду Київської області подано заяву щодо неналежного відповідача у справі ( а.с. 49-51 т.1). 04.10.2021 позивачкою [PERSON] , до Макарівського районного суду Київської області подано заяву про заміну первісного відповідача належним відповідачем ( а.с. 53-54 т.1). Ухвалою Макарівського районного суду Київської області замінено неналежного відповідача [PERSON] належним - [PERSON] ( а.с.68 т.1). 22.11.2021 представником відповідача [PERSON] до Макарівського районного суду Київської області подано клопотання про передачу справи на розгляд іншому суду ( а.с.86-87 т.1). Ухвалою Макарівнського районного суду Київської області від 30.11.2021, в провадженні якого перебувала справа з 06.08.2021, цивільну справу № 370/1865/21 передано на розгляд Бердичівського міськрайонного суду житомирської області за підсудністю ( а.с.83 т.1). Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03.02.2022 цивільну справу № 370/1865/21 прийнято до провадження судді Вдовиченко Т.М., призначено по справі підготовче засідання ( а.с.101-102 т.1). 01.06.2022 на адресу Бердичівського міськрайонного суду від позивачки [PERSON] надійшла заява про зупинення провадження у справі ( а.с.128 -129 т.1). Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.06.2022 позивачці відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі ( а.с.133-134 т.1). 22.11.2021 представником відповідача [PERSON] до Макарівського районного суду Київської області подано зустрічну позовну заяву, згідно якої останній просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком - [PERSON] до досягнення ним 14-ти річного віку; в задоволенні первісного позову відмовити повністю; зобов`язати [PERSON] передати малолітнього [PERSON] батькові [PERSON] для подальшого проживання з ним не пізніше 20 год 00 хв наступного дня з дня набрання рішенням суду законної сили. Вимоги зустрічної позовної заяви обґрунтовано тим, що після початку окремого проживання сторін, дитина залишилась проживати разом з позивачкою і відповідач не заперечував цьому, з урахуванням того, що жодних перешкод у його участі у вихованні сина, побаченнях і спілкуванні з ним чинитись з боку матері не буде. Відповідач приймав та приймає активну участь у вихованні сина. Належно здійснює свої батьківські обов`язки щодо сина. Наразі малолітній [PERSON] досяг віку, коли може виловлювати свої думки та побажання, зокрема, побажання проживати з тим чи з іншим із батьків. Відповідач вважає, що вік та рівень розвитку дитини вже такий, що проживання малолітнього [PERSON] разом із ним буде відповідати його найкращим інтересам, тому було прийнято рішення звернутись до суду із зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини з ним (а.с.174-182 т.1). 07.12.2021 позивачкою подано відзив на зустрічний позов, в якому просила відмовити в його задоволенні з тих підстав, що відповідач не має постійного доходу, не приділяє дитині достатньої уваги, не цікавить його навчанням та розвитком, має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 230 215,06 грн., чинить щодо дитини психологічний тиск, спогади про батька викликають у дитини больові відчуття (а.с.202-205 т.1). Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 10.11.2022 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Макарівської селищної ради про визначення місця проживання малолітньої дитини прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи які не заявляють самостійних вимог: Центр надання адміністративних послуг та державної реєстрації Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області, Служба у справах дітей Макарівської селищної ради про надання згоди на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди батька, визначення місця проживання малолітньої дитини ( а.с.233 -235 т.1). Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.12.2023 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті ( а.с. 30-31 т.2). Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.03.2023 року зустрічну позовну заяву залишено без розгляду ( а.с. 67, 72-74). Позивачка та її представник в судовому засідання позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позовній заяві, наполягали на їх задоволенні. Позивачка додатково суду пояснила, що вже на протязі 10 років їх з відповідачем син ніде не зареєстрований, оскільки відповідач не дозволяв зареєструвати дитину в належному їй будинку, а вважав, що дитина має бути зареєстрована в їх спільному будинку. З 2017 року вони з відповідачем розлучилися. З 2017 року по 2021 рік відповідач також не дозволив зареєструвати дитину в належному їй будинку, хотів щоб дитина була зареєстрована за його місцем реєстрації в м. Бердичеві Житомирської області, однак для цього нічого не робив. З 24 лютого 2022 року дитина не бачила батька, він не виходить з ними на зв"язок, на засідання органу опіки та піклування також не з"являється. Зазначила, що відповідач є агресивною людиною, син не бажає з ним спілкуватися. Відповідач вчиняв психологічне та фізичне насильство в родині, коли вони перебували в шлюбі. На протязі останнього року відповідач втратив інтерес до життя дитини, має велику заборгованість по сплаті аліментів, ніякої матеріальної допомоги в добровільному порядку сину не надає. Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причину неявки не повідомили, заяв ( клопотань) про розгляд справи за їх відсутності не подали. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Макарівської селищної ради в судове засідання також не з"явився, причину неявки суду не повідомлено. Представник третьої особи - Центр надання адміністративних послуг та державної реєстрації Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області в судове засідання не з`явився, звернувся з заявою про розгляд справи в його відсутності ( а.с. 7 т.2). Свідок [PERSON] суду повідомила, що є подругою позивачки, 26.11.2021 року вона приїхала в гості до позивачки і була свідком телефонної розмови її сина [PERSON] та відповідача. Після розмови з відповідачем дитина була збуджена, вважає, що відповідач маніпулює дитиною, нав"язує йому свою думку, дитина його боїться. [PERSON] їй говорив, що якщо він не поїде до батька, то він приїде до них , вчинить скандал і буде викликати поліцію. В розмові з [PERSON] , останній говорив їй, що бажає проживати з мамою. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, свідка, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 17.09.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макарівського районного управління юстиції у Київській області було зареєстровано шлюб між сторонами по справі ( а.с.10 т.1). Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.09.2012 року, актовий запис № 160 стверджується, що [PERSON] народився [INFO] , батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11) т.. Рішення Макарівського районного суду Київської області від 31.10.2016 шлюб зареєстрований 17 вересня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Макарівського районного управлінням юстиції у Київській області, між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 14.12.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Також даним рішенням визначено порядок спілкування [PERSON] з сином (а.с. 13-14 т.1). Рішенням Апеляційного суду Київської області від 13.04.2017 рішення Макарівського районного суду Київської області від 31.10.2016 року в частині задоволення зустрічного позову [PERSON] про визначення порядку спілкування з дитиною - скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині. Зустрічний позов [PERSON] про визначення порядку спілкування з дитиною задоволено частково. Зобов"язано [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] . Визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні дитини, встановивши наступний графік побачень з дитиною: один день на тиждень у суботу з 09 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин без присутності матері та представника служби у справах дітей та сім`ї. У решті вимог зустрічного позову [PERSON] відмовлено (а.с.15-21 т.2). Згідно копії будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрована за зазначеною адресою (а.с.22-24 т.1). На підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.25 т.1). Згідно Технічного паспорта на будинок №2999 від 22.06.2021 будинок складається з чотирьох житлових кімнат, має часткові зручності (а.с.26-28 т.1). Згідно заяви [PERSON] від 17.06.2021, про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , тобто за місцем реєстрації та фактичним місцем проживання позивачки, Відділом з питань надання адміністративних послуг та державної реєстрації Макарівської селищної ради Київської області в проведені вказаної реєстраційної дії було відмовлено, оскільки відсутня згода батька дитини на реєстрацію дитини за місцем проживання матері, на підставі п.п.6 п.18 Правил (а.с.29 т.1). 30.07.2021 року на адресу відповідача [PERSON] позивачка направляла лист- прохання про надання нотаріальної згоди на реєстрацію місця проживання спільної дитини, що підтверджується копією листа- прохання, квитанцією (а.с.30, 33 т.1). Згідно довідки Києво-Світошинського районного відділу ДВС ЦМРУ МЮ (м.Київ) від 09.06.2021, станом на 09.06.2021 у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 230215,06 грн. (а.с.32 т.1). Як вбачається з відповіді [PERSON] на лист позивачки про надання нотаріальної згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон від 02.06.2021 , останній відмовив у наданні такої згоди, посилаючись на пандемію COVID -19 ( а.с.34 т.1). Згідно інформації про реєстрацію місця проживання [PERSON] , згідно відмітки в паспорті серії [NUMBER] , останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.185-187 т.1). Згідно довідок Бердичівської міської лікарні від 08.11.2021 [PERSON] , [INFO] за психіатричною допомогою не звертався, на обліку в наркологічному кабінеті не перебуває (а.с.190 т.1). Відповідно до довідки ТСЦ №3246 РСЦ ГСЦ МВС в Київській області від №21307397990010869296 [PERSON] , [INFO] на території України не знятої та не погашеної судимості не має (а.с.191 т.1). Згідно договору дарування житлового будинку від 17.09.2020 реєстровий №593, [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.196 -197 т.1). Як вбачається з акту від 06.11.2021, складеного Боярською міською радою, в будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] облаштовано дитячу кімнату для сина [PERSON] . Дитини перебуває в комфортних умовах, позитивно ставиться до батька, бажає з ним перебувати та частіше зустрічатися (а.с.198 т.1). Згідно повідомлення Відділення поліції №3 Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 21.07.2021 №с-248109/1405/01, на заяву [PERSON] , повідомлено про те, що по лінії "102" надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що колишня дружина не дає бачитися з дитиною (а.с.199 т.1). Згідно довідки №545-21 від 05.10.2021 ТОВ "Астра Зенека Україна" [PERSON] займає посаду провідного фахівця з медичних питань, її заробітна плата за період з 01.04.2021 по 30.09.2021 склала 303862,78 грн (а.с.208 т.1). Як вбачається з характеристики на співробітника від 05.10.2021 [PERSON] працює у ТОВ «АстраЗенека Україна» з 05.02.2018 року, згідно наказу №1852-к від 02.02.2018 р. на посаді фахівця з медичних питань. За цей період проявила себе як цілеспрямований, активний, ініціативний працівник, що вміє працювати в команді, має гарні навички ведення переговорів, відмінні навички комунікації, цілеспрямованість на довготривалі відносини з партнерами, швидко навчається та ефективно адаптується до змін (а.с.209 т.1). Згідно акту обстеження умов проживання від 07.10.2021, акту оцінки потреб сім`ї від 07.10.2021 та висновку оцінки потреб особи від 07.1.02021 складених КЗМЦ "Промінь надії", при обстеженні умов проживання за адресою: [ADDRESS] , за цією адресою проживають: [PERSON] , [INFO] - мати, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] -бабуся. На момент обстеження сім`я має гарні відносини, для дитини створено всі необхідні умови для навчання, відпочинку та дозвілля. Мати займається вихованням сина, забезпечує його потреби, сприяє повноцінному розвитку (а.с.212-2018 т.1). Відповідно до висновку матеріалів ЖЄО №3440 від 13.02.2016 за заявою [PERSON] від 17.02.2016, [PERSON] , [INFO] видано офіційне попередження про неприпустимість учинення насильства в сім`ї (а.с.221-223 т.1). Згідно висновку психолога від 02.12.2021 [PERSON] , навчається в Макарівському НВК «ЗОШ І ступеня - районна гімназія» з 2018 року. Під час навчання дитини, з класом проводилися планові діагностичні та корекційно-розвивальні роботи. Результатами обстежень цікавилася та консультувалася мама дитини - [PERSON] . Під час бесіди з мамою, було встановлено про насильницькі дії батька відносно неї та дитини. Мати та дитина до розлучення перебували у негативному психологічному становищі, який погіршив психо-емоційний стан [PERSON] . Зі слів матері, дитина на даний час, складно переживає моменти зустрічі з батьком, що підтверджується інформацією наданою [PERSON] в результаті проведеної з ним співбесіди. При спогадах про батька у дитини відразу помітне збудження та негативна реакція. Спогади про батька викликають у [PERSON] больові відчуття. При розповіді про маму, у дитини проявляється емоційний підйом, змінюються кольори бачення сімейних стосунків. Мама - це любов, наголошує дитина. Після такого висновку, дитина наповнюється позитивними емоціями, спостерігається підвищення працездатності. Спілкування з батьком становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку (а.с.224 т.1). Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в Макарівській лікарні з 05.10.2012. Неодноразово звертався за медичною допомогою. Огляди проводилися в присутності матері. Батько станом здоров`я сина не цікавився жодного разу (а.с.225 т.1). Згідно характеристики виданої Макарівським НВК «ЗОШ І ступеня - районна гімназія» 07.10.2021, [PERSON] навчається у Макарівському НВК «ЗОШ І ступеня - районна гімназія» з першого класу. Зарекомендував себе як старанний, працелюбний, уважний учень. Володіє учбовим матеріалом на достатньому рівні. Навчається в повну міру своїх сил. Має добру пам`ять. Добре запам`ятовує учбовий матеріал. Виявляє логічне мислення. На уроках завжди активний, виконує домашні завдання. Має добрий загальний розвиток. Багато читає.Хлопчика виховує мама - [PERSON] . Вона відповідально ставиться до виховання та навчання дитини. Вдома створено всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини. Дитина завжди охайна, доглянута. [PERSON] підтримує постійний зв`язок зі школою та класним керівником, з учителями, які навчають сина, цікавиться шкільним життям дитини, постійно відвідує батьківські збори та шкільні заходи. Батько не цікавиться успіхами дитини, контакт з класним керівником та іншими вчителями відсутній. Батько учня батьківські збори не відвідував, в школу дитину не супроводжував жодного разу (а.с.226 т.1). Щодо вирішення питання про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір"ю, суд зазначає наступне. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 2 ст. 29 ЦК України). За положеннями ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя ст.11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно зі ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виконання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини першої ст.18, частини першої ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основу відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій ст.9 вищевказаної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 141 СК України унормовано, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою ст.157 цього Кодексу. Відповідно до частин першої та другої ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У змісті частини першої ст.3 Конвенції про права дитини йдеться про те, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Практика Європейського суду з прав людини дає підстав для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. У першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі №377/128/18 надано тлумачення частини першої ст.161 СК України, відповідно до якого під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Судом встановлено, що з жовтня 2021 року між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання їх малолітнього сина [PERSON] , 2012 р.н. Нормами ст.19 СК України врегульовано, що при розгляді спорів щодо, зокрема, визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіка та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно Висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Макарівської селищної ради від 17.03.2023 №056, на комісію з питань захисту прав дитини [PERSON] не з`явився вдруге, про час та дату повідомлений. На засіданні комісії 14.03.2023 розглянуто матеріали по справі, з`ясовано думку дитини [PERSON] . [PERSON] розповів, що з батьком [PERSON] спілкувався ще рік тому, до війни. Під час бойових дій та після їх завершення в смт. Макарів, батько жодного разу не телефонував та не цікавився ним. На день народження надіслав лише смс. Тарас хоче проживати з мамою. Охоче розповідає про школу, свій клас, навчання та друзів. Хлопчик стверджує, що мати не забороняє йому спілкуватись з батьком. Тарас комунікабельний, ввічливий, чітко формує та висловлює свою думку. Враховуючи вищевикладене. відповідно до ч.5 ст.19 Сімейного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини", орган опіки та піклування Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). Відповідно до ст.3 Конвенції про здійснення прав дітей 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року, дитина має процесуальне право бути поінформованою та висловити свою думку під час розгляду справи, що стосується її. Право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом із цим, згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Аналогічна норма закріплена у ст.171 СК України. Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислуханою при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Під час з`ясування думки [PERSON] , 2012 р.н. в судовому засіданні за участі представника органу опіки та піклування Бердичівського виконавчого комітету щодо його місця проживання хлопчик пояснив, що йому не подобається, як до нього відноситься батько, він взагалі не бажає з ним спілкуватися, тому що його батько є неприємною людиною. Він спочатку з ним бачився кожної суботи, а потім вже не бажав його бачити, оскільки з мамаю він почувається комфортно. На протязі останнього року він взагалі не бачив батька, останній телефонував йому лише на день народження. Спільних інтересів з батьком у нього немає. Він бажає жити з мамаю та вітчимом, оскільки вони приділяють йому належну увагу, він відчуває їх турботу та любов. З бабусею по батьковій лінії він також не спілкується. Під час зустрічей з батьком він не відчував до нього прихильність. Вказав, що мама та вітчим займаються його розвитком, він грає на цимбалах. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення зазначених вимог сЦПК УКраїни відповідачем та його представником не надано суду жодного належного та допустимого доказу в обгрунтування заперечень проти заявлених позовних вимог. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не взмозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема, суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 61-327цс18 відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини. Визначаючи місце проживання дитини, суд надає належну оцінку усім обставинам справи, а саме тому, що і батьком, і матір`ю створені належні умови для виховання та розвитку дитини, що підтверджується матеріалами справи, однак на протязі останнього року, а саме з 24.02.2022 року відповідач взагалі перестав цікавитися сином, не приділяє йому належної уваги, не спілкується з ним, не забирає його до себе щосуботи, як визначено рішенням апеляційного суду Київської області, втратив будь-який інтерес до хлопчика, не утримує його матеріально, має заборгованість зі сплати аліментів. У контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, урахувавши десятирічний вік дитини, можливість матері дитини забезпечити належні умови проживання, виховання та розвитку дитини, враховуючи думку дитини, суд дійшов висновку про визначення місця проживання дитини [PERSON] , 2012 р.н. з матір`ю. За наведених обставин, враховуючи конфліктність стосунків між сторонами у справі, на думку суду, визначення місця проживання [PERSON] із матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дитини на даному етапі його життя. Щодо вирішення питання про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без письмової згоди батька, суд зазначає наступне. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей 11, 18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст.150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. З аналізу вище зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Відповідно до п. 3 ст. 87 Постанови Кабінету Міністрів від 07.02.2022р. № 265 Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад орган реєстрації відмовляє в декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування), знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі, коли: особа не подала або подала не в повному обсязі необхідні документи або відомості. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Закон України "Про охорону дитинства" визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. За приписами частини третьої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ч. 4 ст. 5 ЗУ "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в України" задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком від 10 до 14 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує стосовно дитини функції опікуна. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 7 ЗУ "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в України" декларування місця проживання дитини віком до 14 років здійснюється одним із її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису відповідно до Закону України "Про особливості надання публічних (електронних публічних) послуг", або засвідчується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису нотаріуса. У разі якщо місце проживання батьків або інших законних представників дитини зареєстровано/задекларовано за однією адресою, згода іншого з батьків або законних представників не надається. Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей. Відповідно до п. 17 Постанови Кабінету Міністрів від 07.02.2022р. № 265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад" згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку. Відповідно до п. 33 Постанови Кабінету Міністрів від 07.02.2022р. № 265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад" подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку. Враховуючи викладене, оскільки невизначеність реєстрації місця проживання малолітнього сина сторін [PERSON] , 2012 р.н. за фактичним місцем проживання зі своєю матір`ю суперечить її інтересам та суттєво обмежує реалізацію його прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, виходячи з пріоритету інтересів дитини, їх найкращого забезпечення, суд вважає, що позовні вимоги про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачкою при зверненні до суду з даним позовом покладаються на відповідача.

Outcome: approved