Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

Позивач через свого представника звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги\~обґрунтовує тим,\~що 09.09.2020\~року між\~TOB\~«Мілоан» та\~ [PERSON] \~було укладено\~кредитний договір\~№ 2916974,\~відповідно до\~умов якого\~останньому було\~надано кредит\~в розмірі\~2000\~грн.\~зі сплатою\~процентів за\~користування кредитом\~та інших\~платежів (в\~тому числі\~можливих штрафних\~санкцій),\~строком до\~09.10.2020\~року. Договір укладено в електронній формі. 16.12.2020 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») було укладено Договір відступлення права вимоги №56-МЛ, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило право грошової вимоги до боржника за кредитним договором № 2916974. Таким чином, позивач наділений правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «Мілоан» втратив такі права. Не виконуючи належним чином зобов`язання за кредитним договором, відповідач порушив норми законодавства та умови кредитного договору. На підставі наведеного, позивач просить суд, стягнути з [PERSON] в свою користь заборгованість в розмірі 8288 грн., а також суму понесених судових витрат. Ухвалою судді від 06.03.2023 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. 28.03.2023 року на адресу суду надійшов письмовий відзив представника відповідача, в якому останній визнає вимоги в частині заборгованості по тілу кредиту в розмірі 2000 грн. та заперечує позов в частині стягнення 6228 грн. заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, оскільки вказане нарахування здійснено поза межами кінцевого строку кредитування. Станом на дату розгляду справи до суду не надходило клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст.\~526,\~527,\~530, 611,\~651,\~1048,\~1050,\~1054 ЦК України. Судом встановлено, що 09.09.2020 року між TOB «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2916974, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в розмірі 2000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів (в тому числі можливих штрафних санкцій), строком до 09.10.2020 року. Договір укладено в електронній формі, відповідач підписав договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с.5-12). Відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту не виконав, порушивши вимоги кредитного договору. 16.12.2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги №56-МЛ, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило право грошової вимоги до боржника за кредитним договором № 2916974 (а.с.14-19, 20). Вказані обставини свідчать про те, що на даний час ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» є кредитором у зобов`язанні по виконанню договору № 2916974 від 09.09.2020 року і саме йому належить право вимоги до відповідача. З розрахунку, наданого позивачем вбачається, що станом на 16.12.2020 року сума заборгованості відповідача становить 8288 грн., з яких: 2000 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту, 60 грн. заборгованість за комісією, 6288 грн. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам (а.с.13). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. Стаття 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. На момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст.1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині повернення заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2000 грн. підлягають до задоволення. Щодо стягнення іншої частини заборгованості, суд зазначає наступне. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Доказів того, що відповідач повернув надані грошові коштів за даним кредитним договором не надано. З урахуванням вищевикладеного, проценти за користування кредитом в нарахованому позивачем розмірі по кредитному договору №2916974 в повному обсязі стягненню не підлягають, оскільки нарахування встановлених в договорі відсотків після закінчення строків, на які останні укладалися повинно бути припинене, так як у первісного кредитора, а в подальшому у позивача після закінчення строку, на який укладався кредитний договір виникло право на отримання від позичальника інфляційних втрат та 3% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не процентів, передбачених договором, як плату за користування кредитом. Відтак, порушення відповідачем строків повернення кредиту за укладеним договором, не має наслідком нарахування та стягнення з відповідача відсотків, визначених за цим договором, оскільки вони нараховуються в межах\~строку дії\~договору про\~надання кредиту (зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 27.07.2021 р. у справі № 910/18943/20, від 23.05.2018 р. у справі № 910/1238/17). Проте, має наслідком виникнення у первісного кредитора та у позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних позивачем не заявляються. Згідно п. 1.3. кредитного договору № 2916974 від 09.09.2020 року, кредит надається строком на 30 днів. Відповідно до п. 1.4. договору, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та користування кредитом 09.10.2020 року. Згідно п. 1.5.1 комісія за надання кредиту 60 грн., яка нараховується за ставкою 3,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день кредитування кредитом (п. 1.6 договору). Згідно п. 2.2.3. договору проценти нараховуються за базовою ставкою, що визначена в п. 1.6. договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом, включаючи строк, що настає за терміном повернення кредиту. Відтак, з огляду на погоджену сторонами відсоткову ставку, заборгованість за відсотками за користування кредитом становить 3000 грн. (2000 грн. (сума кредиту) х 5% = 100 грн. (відсотки за один день); 100 грн. х 30 днів строку кредитування). З огляду на наведене, з відповідача підлягають до стягнення 3000 грн. заборгованості за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, а також нарахована одноразово комісія за надання кредиту в розмірі 60 грн., решта вимог до задоволення не підлягає. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог. Враховуючи часткове задоволення позову (5060 грн. х100% / 8228 = 61,05%), сума судового збору, який підлягає до стягнення з відповідача становить 1638,58 грн. (2684 х 61,05% /100%).

Outcome: partial