Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

16\~липня 2020\~року позивачка [PERSON] через свого представника адвоката Чайковського І.М., звернулася до Корабельного районного суду міста Миколаєва із позовом до [PERSON] , в якому просила суд: встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] у період з 26 червня 2002 року по травень 2018 року; визнати майно, яке складається з: магазин з продажу кави та чаю, з правом дегустації, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка, з кадастровим номером 4810136600:01:019:0002 цільове призначення якої для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови та яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; квартира двокімнатна, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; магазин, перукарня, комп`ютерний зал, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею, який розташований за адресою: [ADDRESS] - об`єктами права спільної сумісної власності. У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на: по 1/2 частині магазину з продажу кави та чаю, з правом дегустації, розташований за адресою: [ADDRESS] , по 1/2 частині земельної ділянки, з кадастровим номером 4810136600:01:019:0002 цільове призначення якої для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови та яка розташована за адресою: [ADDRESS] , по 1/2 частині квартири двокімнатної, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , по 1/2 частині магазину, перукарня, комп`ютерний зал, який розташований за адресою: [ADDRESS] , по 1/2 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування свого позову позивачка зазначає, що з відповідачем по справі з 28 вересня 1990 року вона перебувала у шлюбі. Під час шлюбу у них народилося дві доньки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З відповідачем та дітьми вони проживали однією сім`єю, в одному будинку, за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, приблизно у 2002 році сторони у справі спільно вирішили, що для розвитку сімейного бізнесу необхідно щоб [PERSON] отримав громадянство іншої держави. Порадившись з фахівцями з цього приводу вони зрозуміли, що самий швидкий спосіб - це укладення шлюбу з особою з громадянством іншої держави. Для досягнення цієї мети 26 червня 2002 року між позивачкою та відповідачем шлюб було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] від 26.06.2002 року. Зазначає,\~що у\~ зв`язку з тим, що розірвання шлюбу мало суто фіктивний характер, вони надалі продовжили проживати однією сім`єю, вели спільне господарство та бізнес, разом виховували дітей, мали спільний бюджет та вважали себе чоловіком та дружиною. Як чоловік та дружина, однією сім`єю вони проживали до травня 2018 року. За цей час вони побудували спільний бізнес, підтримували один одного, придбали у власність нерухоме та рухоме майно, мали спільні плани на майбутнє. Однак у травні 2018 року вони припинили подружні відносини та почали проживати окремо. За цей час вони придбали наступне майно: магазин з продажу кави та чаю, з правом дегустації, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, з кадастровим номером 4810136600:01:019:0002 цільове призначення якої для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови та яка розташована за адресою: [ADDRESS] , розмір частки 44/100; квартиру двокімнатну, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; магазин, перукарня, комп`ютерний зал, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначає,\~що кошти на придбання вказаного майна виділялися з спільного сімейного бюджету. Оскільки вони з відповідачем мали бажання разом будувати своє майбутнє, любили один одного, не збиралися припиняти свої відносини та вона довіряла відповідачу, як своєму чоловіку - майно було зареєстровано саме на нього. На час реєстрації майна, вона не придавала значення на кого це майно буде зареєстровано, оскільки вважала його спільним. На час звернення до суду між ними спілкування припинено, тому дійти згоди щодо добровільного розподілу спільно нажитого майна не є можливим, у зв`язку з цим вона змушена звернутися з даним позовом до суду. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Зотіков С.Є. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. 08.12.2020 року відповідач [PERSON] через свого представника адвоката Бортика Р.О. направив на адресу суду відзив, який долучено до матеріалів справи, в якому позовні вимоги визнав частково в частині визнання права власності за позивачем на частину житлового будинку [ADDRESS] , в іншій частині позовних вимог просив суд відмовити, посилаючись на їх безпідставність, зокрема на те, що спірне майно було придбане ним після розірвання шлюбу з позивачкою та перебування у цей час у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, зокрема: - магазин з продажу кави та чаю, з правом дегустації, який розташований за адресою: [ADDRESS] (далі - Магазин з продажу кави). Магазин з продажу кави було зведено в 2016 року (початок 16.08.2016 року кінець 10.11.2016 року) шляхом проведення реконструкції (Декларація про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності) за рахунок об`єднання однокімнатної квартири [ADDRESS] та нежитлових приміщень виставкового салону-офісу літ. А розташованих по [ADDRESS] . Однокімнатна квартира [ADDRESS] була придбана за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 29.12.2010 року № 2027. Нежитлові приміщення виставкового салону-офісу були придбані за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 02.07.2010 року № 2458. Вищенаведені купівлі та подальша реконструкція, було здійснено Відповідачем з метою подальшого проведення своєї підприємницької діяльності. Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.04.2019 року, відповідач є суб`єктом підприємницької діяльності з 06.02.2007 року. Згідно КВЕД 46.26 основним видом діяльності є: Оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами. - земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] . Спірна земельна ділянка кадастровий номер 4810136600:01:019:0002 була сформована за у наслідок її приватизації за рахунок земель житлової забудови міста Миколаєва площею 200 кв.м. із зміною її цільового призначення для комерційного використання, для будівництва та обслуговування магазину, перукарні та комп`ютерного залу по [ADDRESS] із подальшим наданням нової адреси: [ADDRESS] . Вказана земельна ділянка передана у власність Відповідачу [PERSON] (44/100часток) та іншому співвласнику [PERSON] (56/100 часток). Про вищенаведене свідчать: витяг з рішення Миколаївської міської ради від 12.12.2003 року №17/4; витяг з рішення Миколаївської міської ради від 25.03.2004 року №19/18; витяг з рішення виконавчому комітету Миколаївської міської ради від 26.05.2006 року № 986; Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер: 29579156 від 17.11.2014 року; Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.11.2014 року. - магазин, перукарня, комп`ютерний зал, за адресою: [ADDRESS] (далі - магазин). Магазин було побудовано на спірній приватизованій земельній ділянці, введений в експлуатацію згідно Акту державної технічної комісії від 01.03.2004 року про введення в експлуатацію магазину, перукарні, комп`ютерного залу по [ADDRESS] затвердженого комісією 25.02.2004 року. Вказаний акт, затверджено рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23.04.2004 року № 835. Отже фактично магазин було збудовано разом із співвласником [PERSON] (56/100 часток) до лютого 2004 року. Рішенням виконавчому комітету Миколаївської міської ради від 26.05.2006 року № 986, магазину по [ADDRESS] було надано іншу адресу: [ADDRESS] . На підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради від 28.07.2006 року № 1325 було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 04.08.2006 року (44/100 часток) та відповідно зареєстроване право власності про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.08.2006 року. - двокімнатна квартира [ADDRESS] , яку було придбано відповідачем на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 13.02.2008 року № 758. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Власенко С.О. підтримав заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву та просив задовольнити позовні вимоги лише в частині визнання права власності за позивачем на частину житлового будинку [ADDRESS] . Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи\~позивачки та\~її представника,\~заперечення представника\~відповідача,\~давши належну\~оцінку показанням\~свідків,\~оцінивши докази\~у їх\~сукупності,\~суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1\~статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України \~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3 статті 12 ЦПК України \~визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено, що з 28 вересня 1990 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у них народилося дві доньки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 26 червня 2002 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] від 26.06.2002 року. Пунктом 20 Пленуму Верховного Суду України у постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь- якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. 29 серпня 2002 року відповідач уклав шлюб з [PERSON] , який було розірвано 10.02.2009 року (про вказане свідчить Удостверение від 29.08.2002 року бланк серія ВГ-0 №0020871 та Свідоцтво про розірвання шлюбу від 10.02.2009 року бланк серія [NUMBER] ). Отже враховуючи наявність перебування у шлюбі відповідача із іншою особою, виключає можливість застосувати положення ст.74 СК України у період з 29.08.2002 року по 10.02.2009 року. Про ознаки проживання однією сім`єю Конституційний Суд України у рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт. В ухвалі від 31 серпня 2016 року у справі № 521/20202/13-ц суд касаційної інстанції, залишаючи рішення суду апеляційної інстанції про відмову у позові без змін, зазначив, що суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Позивачка не надала належних та допустимих доказів (ст. 77,78, 80 ЦПК України) ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, іншого нерухомого майна, його ремонт та інше. Крім того,\~звертаючись з\~цим позовом\~до суду,\~на підтвердження\~факту спільного\~проживання з\~відповідачем позивачка\~надала\~фотокартки, \~однак надані позивачкою спільні фото, не є допустимим доказом набуття права спільної сумісної власності на майно, а свідчать лише про те, що між сторонами після розірвання шлюбу склалися звичайні дружні відносини. Окрім того надані фотокартки не надані у вигляді фото таблиць, не містять дати та опису обставин, за яких вони були зроблені, що саме вони відображають. Крім того, факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, які відображені на фото, самі по собі,\~без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю,\~не можуть свідчити\~про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Також розрахункові книжки та інші надані позивачкою розрахункові документи по сплаті за комунальні послуги не є беззаперечними доказами участі позивача у таких витратах, зокрема: у розрахункових книжках на квартиру [ADDRESS] платником вказано відповідача, а не позивача; у розрахунковій книжці на житловий будинок [ADDRESS] зазначено платника відповідача; у розрахункових документах (за період 2018 року) на перукарню по [ADDRESS] вказано платником позивача, як ФОП, однак названі документи не свідчать про факт участі позивачки у придбанні названого нерухомого майна, право власності на яке виникло у відповідача в 2006 році у період шлюбу з іншою особою (Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 04.08.2006 року - 44/100 часток виданого на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради від 28.07.2006 року № 1325); у розрахункових документах (за період 2018 року) на кав`ярню по [ADDRESS] вказано платником позивача, як ФОП, однак названі документи не свідчать про факт участі позивача у придбанні названого нерухомого майна, право власності на яке виникло у відповідача в 2016 році (шляхом реконструкції виставкового салону-офісу по [ADDRESS] та кв. [ADDRESS] згідно Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності МК142163271399); у розрахункових книжках на квартиру [ADDRESS] платником вказано відповідача, а не позивача. Отже надані позивачкою розрахункові документи по сплаті за комунальні послуги не свідчать про факт понесення витрат саме на придбання зазначених у позові об`єктів нерухомого майна у тому числі не свідчать, що остання несла витрати на їх придбання та подальше будівництво й реконструкцію. Показання свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суд не приймає до уваги та відноситься критично, оскільки останні не підвередили наявність між сторонами подружніх відносин, вони не були вхожі у будинок за адресою: [ADDRESS] , а лише зазначали, що бачили зрідка автомобіль відповідача біля цього будинку. Підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є лише наявність фактичних шлюбних стосунків (правова позиція ВС у справі № 337-5266/1-ц від 25.01.2018 року). Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема\~докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю (постанова КЦС ВС від 28 серпня 2019 року № 588/350/15-ц). З огляду на зазначене у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] у період з 26 червня 2002 року по травень 2018 року. За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,\~відсутні і підстави, передбачені ст. 74\~СК\~України вважати майно, а саме: магазин з продажу кави та чаю, з правом дегустації, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, з кадастровим номером 4810136600:01:019:0002 цільове призначення якої для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови та яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; квартира двокімнатна, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; магазин, перукарня, комп`ютерний зал, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Що стосується позовних вимог в частині визнання за позивачкою права власності на частину житлового будинку [ADDRESS] , то суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, оскільки вказаний житловий будинок було придбано сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 21 жовтня 1994 року, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Корабельної районної ради народних депутатів № 111 від 21 жовтня 1994 року. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: partial