Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-20 00:00:00

14 червня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на дитину та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовної заяви позивач вказує, що 30 квітня 2018 року Дарницьким районним судом м. Києва було видано судовий наказ, відповідно до якого з позивача на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку. Згодом даний судовий наказ було переглянуто за нововиявленими обставинами та ухвалено рішення, відповідно до якого з [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. Враховуючи те, що починаючи з вересня 2018 року спільна дочка сторін - [PERSON] проживає разом із позивачем, він звертається до суду з вимогою про припинення стягнення аліментів на утримання дочки та стягнення їх з відповідача на свою користь. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 червня 2021 року цивільну справу № 753/11843/21 передано судді Шаповаловій К.В. 01 липня 2021 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 5 липня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 26 серпня 2021 року. 10 серпня 2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 26 серпня 2021 року за клопотанням відповідача відкладено розгляд справи на 1 листопада 2021 року. 1 вересня 2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. 06 жовтня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача про виклик свідків. Ухвалою суду від 01 листопада 2021 року [PERSON] було поновлено строк на подання зустрічної позовної заяви, зустрічну позовну заяву було залишено без руху. 04 листопада 2021 року від [PERSON] та її адвоката Влащенка О.А. на виконання вищезазначеної ухвали були подані клопотання (вх. № 76621 та №76649). 16 грудня 2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої просили суд визначити місце проживання дитини разом з батьком, звільнити позивача від заборгованості по аліментам за період з 1 жовтня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. (вх. № 88251). Ухвалою суду від 16 грудня 2021 року прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на дитину, а також прийнято заяву позивача про зміну предмету позову. Призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Підготовче засідання призначене на 11 лютого 2022 року було відкладено на 11 березня 2022 року. 23 лютого 2022 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів у справі. Підготовче засідання призначене на 11 березня 2022 року не відбулось, оскільки відповідно до розпорядження голови Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2022 року № 2-вс у зв`язку з введенням на території України 24 лютого 2022 року воєнного стану відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, з метою збереження життя та здоров`я працівників суду та відвідувачів оголошено здійснення розгляду лише кримінальних проваджень, у яких особи тримаються під вартою та у разі наявності клопотань, що потребують невідкладного розгляду, а також припинено пропуск до приміщення суду усіх відвідувачів, окрім учасників судового процесу за заявами та клопотаннями, що потребують невідкладного розгляду. Згодом підготовче засідання було призначено на 25 травня 2022 року на 10:00 год. Підготовче засідання призначене на 25 травня 2022 року не відбулось у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Згодом підготовче засідання було призначено на 03 серпня 2022 року на 10:00 год. 26 травня 2022 року від третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надійшла інформація щодо виконання ухвали суду від 16 грудня 2021 року. Ухвалою суду від 03 серпня 2022 року (із врахування ухвали про виправлення описок від 22 листопада 2022 року) підготовче засідання було відкладено на 12 жовтня 2022 року на 11:00 год. 10 серпня 2022 року на адресу суду від Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації надійшли пояснення щодо позову, окрім того, останні просили проводити розгляд справи за відсутності їх представника. Ухвалою суду від 12 жовтня 2022 року підготовче засідання у справі було відкладено на 22 листопада 2022 року на 10:00 год. Ухвалою суду від 22 листопада 2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду на 24 січня 2023 року. У судовому засіданні 24 січня 2023 року представник позивача підтримала позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, вказала, що спільна дитина позивача та відповідача у період з 1 жовтня 2018 року по 1 листопада 2021 року проживала з батьком, що підтверджується наявними матеріалами справи та показами свідка, а тому є всі підстави для звільнення його від заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла у цей період. Крім того, враховуючи те, що на цей час [PERSON] виповнилось 14 років, визначення місця проживання дитини за рішенням суду є недоречним. Просила також стягнути з відповідачки за первісним позовом на користь позивача аліменти за минулий період з 14 червня 2020 року по 1 листопада 2021 року, поки дитина проживала з батьком. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала. Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явились, від представника надійшла заява про можливість розгляду справи у їх відсутність, позовні вимоги за зустрічним позовом вони підтримують повністю. Від представників третіх осіб у справі надійшли заяви про можливість розгляду справи у їх відсутність. При цьому представник Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації зазначив, що надати висновок щодо заявлених вимог у справі не вбачається за можливе, бо дитина з матір`ю не проживають на території Святошинського району м. Києва. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в свою чергу зазначив, що враховуючи те, що [PERSON] виповнилось 14 років, правові підстави для надання висновку щодо визначення місця проживання дитини відсутні. У розгляді справи було оголошено перерву до 15 березня 2023 року для виклику свідка позивача. У судове засідання 15 березня 2023 року відповідачка та її представник не з`явились, від представника надійшла заява про можливість розгляду справи у їх відсутність, позовні вимоги за зустрічним позовом вони підтримують повністю. У судовому засіданні було допитана свідка [PERSON] та оголошено перерву до 21 квітня 2023 року для виклику свідків зі сторони відповідача. У судове засідання 21 квітня 2023 року з`явилась представник позивача. Подала суду заяву про відмову від позовної вимоги щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком. Ухвалою суду від 21 квітня 2023 року вказала заява була задоволена, прийнята відмова від частини позовних вимог та в цій частині провадження у справі закрито. Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явились, від представника надійшла заява про можливість розгляду справи у їх відсутність, позовні вимоги за зустрічним позовом вони підтримують повністю. Свідки зі сторони відповідача також не з`явились, про день та час судового засідання повідомлялись за адресами, які були зазначені відповідачкою та її представником у заяві про виклик свідків. Конверти повернулись на адресу суду із відмітками «адресат відсутній за адресою». Враховуючи те, що судом були вжиті належні заходи для виклику свідків, що заявлялись відповідачкою, з огляду на заяви представника відповідачки щодо розгляду справи у їх відсутність, суд ухвалив завершувати розгляду справи без допиту свідків відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка [PERSON] , всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до наступного висновку. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимогами статті 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Щодо вимог за первісним позовом. Судом встановлено, що 27 серпня 2005 року позивач та відповідачка уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 946. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29листопада 2010 року шлюб було розірвано. Від зареєстрованого шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та доньку - [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Дарницького районного суду м. Києва від 30 квітня 2018 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання їх спільних дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , доньки - [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 13.03.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року скасовано судовий наказ Дарницького районного суду м. Києва від 30.04.2018 року по цивільній справі №753/4420/18, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох малолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх його доходів щомісяця, починаючи з 13.03.2018 року і до досягнення ними повноліття. Ухвалено нове рішення, за яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох малолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісяця, починаючи з 13.03.2018 року і до досягнення ними повноліття. Згідно із частинами першою, другою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності та батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до статті 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно із пунктом 1 частини першої статті 3 ЗУ «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Зі статті 192 СК України випливає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як вбачається з довідки Святошинського ВДВС від 8 лютого 2022 року станом на 1 січня 2022 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на обох дітей в розмірі 106928,39 грн (а.с. 170 т.1). Поряд з цим, під час розгляду справи судом було встановлено, що [PERSON] у період з 7 вересня 2018 року до листопада 2021 року проживала разом з позивачем та перебувала на його утриманні, зокрема вказаний факт підтверджується показами свідка [PERSON] - бабусі неповнолітньої [PERSON] , яка повідомила суду, що її онука [PERSON] з жовтня 2018 року по листопад 2021 року проживала з нею та її сином (батьком [PERSON] ). До цього онука проживала з матір`ю та вітчимом, проте, після того як він її побив, вона подзвонила їй та просила забрати, бо її виганяли з квартири. Вона розмовляла з вітчимом [PERSON] та було вирішено, що дівчинку заберуть до батька, бо у неї проблеми у школі, вона вкусила хлопця. В той же день вона поїхала до онуки, вийшла на вулицю [PERSON] , її мама та старший брат і кинули до ніг їй сумку з речами [PERSON] , у онуки була істерика, вона дуже плакала. Дома вона дала онучці ліки та поклала спати. Зранку вона розповіла їй, що сталось, чому її побив вітчим та покарала мама. На тілі у неї були синці та болів живіт, вони вирішили поїхати до лікарні «Охматдит». Після цього вона дзвонила матері [PERSON] , але та відмовилась, щоб дочка проживала з ними. [PERSON] залишилась проживати у неї, батько [PERSON] має свою родину (дружину та дитину), але весь час поки [PERSON] жила у неї, він фактично проживав на дві родини, приїжджав до неї та до [PERSON] , купляв продукти харчування, ночував з нею, інколи приїжджав разом з дружиною та дитиною в п`ятницю та всі разом ночували у неї. Відносини у [PERSON] з новою дружиною батька були нормальні, він весь час налагоджував відносини з дочкою. Мати [PERSON] до 2020 року до неї не приїжджала, перші пів року після подій [PERSON] не хотіла з нею говорити, вони ходили до психолога, щоб допомогти [PERSON] розібратись у ситуації, що сталось. Онуку перевели в іншу школу, цим займався батько. Мати перший раз приїхала у 2020 році та подарувала доньці подарунок. Матеріально вона не допомагала утримувати [PERSON] , з нею залишився проживати старший син. За час, коли онука проживала у неї, вона з новою родиною батька їздила на відпочинок, на море. [PERSON] проживала з нею до жовтня 2021 року, потім на тиждень поїхала до матері, а коли повернулась, сказала, що хоче проживати з мамою, вона вибачилась перед нею. Мати розмовляла з батьком [PERSON] щодо того, щоб забрати [PERSON] знову до себе, він не заперечував. Весь час, поки дитина проживала з батьком він нею опікувався, давав гроші та сплачував всі витрати, в тому числі гуртки. Чи давала гроші мати [PERSON] особисто, коли почала до неї приїжджати - їй не відомо. На цей час онука проживає разом з мамою та вітчимом, вони виїхали за кордон через війну. Заперечуючи проти доводів позивача щодо проживання доньки з батьком у вказаний період, відповідачка у відзиві зазначила, що такі факти можуть спростувати свідки, в той же час відповідачка та її представник на жодне судове засідання по суті розгляду справи не з`явились, подавали заяви про розгляд справи у їх відсутність, свідки, які були заявлені відповідачами, на виклик суду не з`явились. Крім того, судом встановлено, що відповідно до повідомлення НДСЛ «Охматдит» про дитину, яка постраждала від жорстокого поводження, від 10 вересня 2018 року, 8 вересня 2018 року до лікарні звернулась [PERSON] [INFO] та повідомила що 7 вересня 2018 року о 20:40 год за адресою: [ADDRESS] її побив вітчим - [PERSON] . Діагноз: забій лівої кісті, забій поперекового відділу хребта, гематоми обох стегон (а.с. 181 т.1). Згідно із листом Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 27 вересня 2018 року, [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] . Умови для проживання малолітньої дитини створені належним чином, дитина забезпечена продуктами харчування, одягом. Шкільним приладдям, залучена до навчання (а.с. 183 т.1). Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація листом від 10 вересня 2018 року надіслала лист до Дарницького УП ГУ НП в м. Києві, начальнику управління у справах дітей, сім`ї та молоді Дарницької РДА, директору центру соціальних служб сім`ї, дітей та молоді Дарницького району щодо перевірки фактів, які надійшли у повідомленні від НДСЛ «Охматдит» про дитину, яка постраждала від жорстокого поводження, 10 вересня 2018 року. Відповідно до листа Центру соціальних служб сім`ї, дітей та молоді Дарницького району м. Києва від 20 вересня 2018 року, [PERSON] 12 вересня 2018 року з`явився до Центру та надав письмові пояснення, в яких визнав свою провину та запевнив, що ніколи таке не повториться. [PERSON] було забезпечено інформаційним ресурсом щодо порядку надання Центром соціальних послуг, проведені консультації щодо зниження конфліктних ситуацій, недопущення насильства в сім`ї, підвищення виховного та батьківського потенціалу та попереджено про правові наслідки у випадку не виконання батьківських обов`язків (а.с. 185, т.1). З листа Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 12 вересня 2018 року встановлено, що працівниками Служби було здійснено вихід за адресою: [ADDRESS] , де мати та дід повідомили, що фактично [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 186-187, т.1). Відповідно до листа Центру у справах сім`ї та жінок «Родинний дім» Святошинської РДА в м. Києві від 16 листопада 2018 року встановлено, що 7 листопада 2018 року відбулась співбесіда психолога з [PERSON] та її бабусею [PERSON] . З`ясувалось, що вітчим неодноразово застосовував фізичну силу до дитини з метою покращення якості навчання в школі. Під час останнього інциденту, під час її жорстокого покарання, мати спокійно займалась своїми справами в іншій кімнаті. Вітчим тягав її за волосся, бив ременем та ногами. Поліцію ніхто не викликав. Бабуся, [PERSON] , яка забрала дитину, написала заяву в поліцію після того, як зняли побої. Софія має знижений тон настрою, сумує за мамою (а.с. 188, т.1). Відповідачкою та її представником не було спростовано вказану інформацію, а також не було надано належних, достатніх та допустимих доказів того, що неповнолітня [PERSON] у період часу з вересня 2018 року по листопад 2021 року не проживала разом з батьком, не перебувала на його утриманні, чи доказів того, що саме в той час вирішувалось питання щодо визначення місця проживання дитини. Враховуючи викладене, з огляду на те, що позивачем у справі доведено суду факт, що у період з вересня 2018 року по листопад 2021 року [PERSON] проживала разом з батьком та перебувала на його утриманні, суд доходить до висновку, що вимога позивача про звільнення від заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла у період з 1 жовтня 2018 року по 1 листопада 2021 року, які стягуються на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року у справі № 753/4420/18 на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] підлягає задоволенню. Щодо вимоги про припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання [PERSON] , [INFO] , то суд зазначає, що така вимога не підлягає задоволенню, з урахуванням того, відповідно до рішення суду від 18 листопада 2020 року було стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання двох малолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісяця, починаючи з 13.03.2018 року і до досягнення ними повноліття. Вказане рішення на цей час не скасовано та не змінено у встановленому законом порядку, а під час розгляду справи встановлено, що з листопада 2021 року по цей час [PERSON] проживає знову з матір`ю та на разі через повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України, виїхали за кордон. [PERSON] на цей час виповнилось 15 років, отже підстави для припинення стягнення з позивача на користь відповідача аліменти на утримання [PERSON] на цей час судом не встановлено. Стосовно вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 4000 грн щомісячно, починаючи з 14 червня 2020 року і до повнолітня доньки, суд зазначає, що така вимога також не підлягає задоволенню, з огляду на те, що судом встановлено, що з листопада 2021 року по цей час [PERSON] проживає з матір`ю та на разі через повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України, виїхали за кордон. Вказаний факт не заперечувався та не спростовувався представником позивача та підтверджений поясненнями свідка [PERSON] . Згідно із частинами другою, третьою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Суд зазначає, що під час розгляду справи по суті представником позивача було змінено вказану вимогу та ставилась вимога про стягнення з відповідачки аліменти на утримання доньки [PERSON] за минулий період: з 14 червня 2020 року по 1 листопада 2021 року, тобто представником позивача такою заявою було змінено предмет позову. Поряд з цим, відповідно до приписів частини третьої статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Представником позивача протягом підготовчого засідання не подавалась заява про зміну предмету позову саме щодо вимоги про стягнення аліментів за минулий період. Варто зауважити, що 11 лютого 2022 року судом проводилось підготовче засідання у справі та було оголошено перерву до 11 березня 2022 року. Пізніше, враховуючи початок повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, підготовче засідання було призначено на 25 травня, на 3 серпня на 12 жовтня та на 22 листопада 2022 року, у жодне підготовче засідання представник позивача чи позивач не з`явились. 22 листопада 2022 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Представником позивача не було подано суду клопотання про поновлення строку для подання заяви про зміну предмету позову та обґрунтування поважності причин цього пропуску, враховуючи кількість призначених підготовчих засідань у справі після 11 березня 2022 року. Отже, враховуючи вказане, судом не розглядається усна заява представника позивача про зміну предмету позову в частині стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів за минулий період. Таким чином, зважаючи на все викладене вище, суд доходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню. Щодо зустрічного позову про визначення місця проживання дитини. Звертаючись із зустрічним позовом [PERSON] просила суд визначити місце проживання [PERSON] разом з нею. На виконання вимогу ухвали суду Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької РДА в м. Києві надіслало суду лист від 3 лютого 2023 року стосовно того, що з огляду на те, що [PERSON] досягла 14 річного віку, орган опіки та піклування не має правових підстав для надання висновку щодо ви значення місця проживання дитини. Нормою частини четвертої статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до частини третьої статті 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно із частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. З матеріалів справи вбачається, що на час розгляду справи в суді дочці сторін [PERSON] виповнилось 15 років. Таким чином, враховуючи, що спільна дочка позивача та відповідача на цей час не є малолітньою, їй виповнилось 15 років, вона вправі самостійно визначити своє місце проживання, з огляду на те, що як повідомив представник позивача, [PERSON] з листопада 2021 року за власним бажанням переїхала від батька жити до матері і на цей час проживає разом з нею за кордоном, що не оспорюється та не заперечується [PERSON] , суд не вбачає правових підстав для визначення місця проживання [PERSON] , а отже зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають. За умовами частини третьої статті 12, частини першої статті 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи все вище зазначене, зважаючи на докази, які були долучені до позовної заяви та у підготовчому судовому засіданні, з огляду на обґрунтування заявлених позовних вимог як за первісним так і за зустрічним позовом, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. З урахуванням приписів статті 141 ЦПК України, з відповідачки за первісним позовом підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1816 грн. Витрати позивача за зустрічним позовом, залишити за позивачем. На підставі викладено,

Outcome: partial