Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 23.02.2005 року. Також зазначив, що мають спільну повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що їх сімейне життя погіршилося через сварки з приводу різних поглядів на життя, фактично вони припинили сімейні відносини, примирення вважає неможливим. На підставі викладеного позивач [PERSON] просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] 06.03.2023 відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача, адвокат Хворост Д.М. надіслала до суду заяву, в якій просила задовольнити позовні вимоги [PERSON] та розірвати шлюб між сторонами, а справу розглядати без участі сторони позивача. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення, що повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відмовився від одержання». Причини своєї неявки суду не повідомила, правом надання відзиву на позовну заяву не скористалася. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши за сукупністю докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд встановив наступне. 23.02.2005 [PERSON] та [PERSON] вступили у шлюб (а.с.8). Згідно із ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як встановлено судом, сторони припинили шлюбні відносини, не примирилися, а тому суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін, що має істотне значення, а тому вважає за необхідне шлюб розірвати. Виходячи з положень ст. ст. 110, 112 СК України, а також того, що особа має право вільно вирішувати питання щодо розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із наявної у матеріалах справи квитанції №32528798800006373337 від 22.02.2023, позивачем [PERSON] сплачено судовий збір при подачі позовної заяви до суду в розмірі 1073,60 грн (а.с.4). Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 1073,60 грн сплаченого судового збору.

Outcome: approved