Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-20 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін та інших учасників справи. Позивач [PERSON] , скориставшись канцелярією, 24.11.2022 року подав у Стрийський міськрайонний суд Львівської області позовну заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. 15847, в якій просить ухвалити рішення про позбавлення відповідачку - [PERSON] батьківських прав відносно їх неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення цієї позовної заяви до суду у розмірі 992 грн. 40 коп., позивач [PERSON] залишає за собою та при ухваленні рішення просить покласти на нього. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони у справі є батьками п`яти дітей: неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які народилися за час перебування ними у зареєстрованому шлюбі, котрий був розірваний рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.02.2022 року у справі за єдиним унікальним номером 456/5778/21 та номером судового провадження 2/456/170/2022. Після розірвання шлюбу сторін у справі усі п`ятеро дітей залишились проживати разом із позивачем [PERSON] як їх батьком та перебувають на його утриманні. Незважаючи на те, що відповідачка [PERSON] є матір`ю вказаних дітей, проте вона участі у їх житті, навчанні та вихованні не приймає, не цікавиться їх успіхами, морально не підтримує, як і матеріально не забезпечує. Поряд із цим, під час розгляду органом опіки та піклування Жидачівської міської ради Львівської області справи про доцільність позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав, вона жодного разу не з`явилася на засідання комісії з питань захисту права дитини, не зверталася до Служби у справах дітей, як і не повідомляла про причини своєї неявки, чим показує своє справжнє ставлення до дітей. Відтак, позивач [PERSON] просить на підставі статей 150, 164-165, СК України свої позовні вимоги задовольнити та позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав по відношенню до вказаних дітей. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Жидачівської міської ради Львівської області, у запропоновані судом строк та порядку письмових пояснень на позовну заяву [PERSON] , з її участю як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні цього позивача, до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, не подала. Поряд з цим, позиція названої третьої особи у цій справі сформована та відображається у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] , затвердженим рішенням виконавчого комітету Жидачівської міської ради Львівської області від 07.10.2022 року за № 221 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав». Відповідачка [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву [PERSON] , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні цього позивача - Органу опіки та піклування Жидачівської міської ради Львівської області, до неї про позбавлення батьківських прав, не подала, свою позицію у цій справі із обґрунтуванням такої відповідними доказами не навела. Заяви та клопотання учасників справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Жидачівської міської ради Львівської області 21.03.2022 року, скориставшись засобами поштового зв`язку, скерувала у Стрийський міськрайонний суд Львівської області клопотання, що надійшло та було зареєстроване в діловодстві за вх. № 4904, в якому просила проводити судовий розгляд цієї справи по суті за відсутності уповноваженого представника, просила ухвалити у ній рішення на підставі зібраних доказів, виходячи у першу чергу з прав та законних інтересів неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи, котрі б перешкоджали судовому розгляду цієї справи по суті, і котрі б залишалися невирішеними у визначеному чинним ЦПК України порядку, до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Оскільки відповідачкою у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, яка не має статусу підприємця, то суддею, на виконання вимог частин 6, 7 ст. 187 ЦПК України, 25.11.2022 року первинно та 21.12.2022 року повторно було вжито заходів для звернення до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи - відповідачки [PERSON] .. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 27.12.2022 року, після отримання у встановленому порядку інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки [PERSON] , яка не має статусу підприємця, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Визначено місце, дату та час підготовчого засідання у справі - зал судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 31.01.2023 року, 11:30 год.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 31.01.2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче засідання у справі відкладено на підставі ч. 2 ст. 198, пункту 2 ст. 223 ЦПК України. Визначено місце, дату та час нового підготовчого засідання у справі - зал судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 28.02.2023 року, 14:45 год.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 28.02.2023 року підготовче провадження у цій справі закрито та призначено її судовий розгляд по суті у судовому засіданні на 21.04.2023 року о 11:00 год. у залі судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 21.04.2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, ухвалено проводити заочний розгляд цієї справи та ухвалення у ній заочного рішення на підставі статей 280-282 ЦПК України. Учасники справи кожного разу належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначених судових засідань по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження цьому. У судове засідання щодо розгляду цієї справи по суті з`явився позивач [PERSON] , який забезпечив явку у таке засідання також неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та двох малолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , яким саном на дату ухвалення заочного рішення у цій справі виповнилося десять років, для їх заслуховування. Інші учасники справи у призначене судове засідання щодо розгляду цієї справи по суті не з`явилися (не забезпечили явки уповноважених представників), а суд вважав за можлива та доцільне проводити такий розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися (не забезпечили явки уповноважених представників). Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дотримуючись вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача [PERSON] та його з відповідачкою [PERSON] неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , й причетність до такого порушення їх прав зазначеної відповідачки за пред`явленими позовними вимогами сімейного характеру, встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що сторони у справі у період з 07.06.2012 року перебували у шлюбі, котрий був розірваний рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленим 08.02.2022 року у справі за єдиним унікальним номером 456/5778/21 та номером судового провадження 2/456/170/2022, що 11.03.2022 року набрало законної сили (копія міститься у справі, а. с. 7-8). За час перебування у вказаному шлюбі у сторін у справі народилося п`ятеро дітей, а саме дочка [PERSON] , [INFO] , та четверо синів - [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Народження кожного з дітей стверджується відповідними свідоцтвами серії [NUMBER] , серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданими повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Стрию Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області 11.11.2022 року (копії містяться у справі, а. с. 19, 21, 23), свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області 08.10.2013 року (копія міститься у справі, а. с. 25), свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Стрию реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області 11.08.2015 року (копія міститься у справі, а. с. 27). Цими ж правовстановлюючими документами підтверджується й та обставина, що сторони у справі є батьками неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та чотирьох малолітніх синів - [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із довідки Жидачівської міської ради Львівської області про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 30.08.2022 року за вих. № 665 (копія міститься у справі, а. с. 9), неповнолітня дочка сторін у справі [PERSON] , [INFO] , та їх четверо малолітніх синів - [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають разом із позивачем [PERSON] як їх батьком, без реєстрації, у житловому будинку [ADDRESS] , власником котрого є позивач [PERSON] .. Відповідно до змісту відібраних 26.08.2022 року Органом опіки та піклування Жидачівської міської ради Львівської області письмових заяв [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , котрі проживають по сусідству з позивачем [PERSON] у с. Тейсарів Стрийського району Львівської області (копії містяться у справі, а. с. 10-12), мати неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітніх [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , - відповідачка [PERSON] практично не проживає із сім`єю із початку 2021 року, не бере участі у їх вихованні, не цікавиться їх життям, не проявляє належного піклування, тобто ухиляється від здійснення батьківських обов`язків. Фактичним вихованням вказаних дітей займається виключно [PERSON] як їх батько. За змістом характеристик на вказаних дітей від 25.01.2022 року (копії містяться у справі, а. с. 20, 22, 24, 26, 28), усі є учнями Тейсарівської гімназії Жидачівської міської ради Львівської області, відповідачка [PERSON] байдуже ставилася до їх виховання та навчання, неодноразово залишала на довготривалий час, не цікавилася їхніми успіхами та невдачами, з її сторони спостерігалася агресивна поведінка, контакту із класними керівниками кожного з дітей не підтримує, не телефонні дзвінки дітей не відповідає. З-поміж іншого, із висновку Органу опіки та піклування Жидачівської міської ради Львівської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно вказаних дітей, затвердженого рішенням виконавчого комітету Жидачівської міської ради Львівської області від 07.10.2022 року за № 221 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав» (копії містяться у справі, а. с. 13, 14-16) рекомендовано позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітніх [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , оскільки зазначена відповідачка участі у їх вихованні не приймає, не цікавиться їх успіхами у навчанні, морально не підтримує, як і матеріально не забезпечує. При цьому згаданий висновок про доцільність позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав ґрунтується на повно зібраних матеріалах проведеної перевірки, зокрема й інформації з місця навчання дитини, працівників Служби у справах дітей, інших установ, а також інформації, котра негативно характеризує відповідачку [PERSON] .. Також у судовому засіданні неповнолітня [PERSON] , [INFO] , малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у присутності позивача [PERSON] як їх батька та законного представника, кожен висловилися про те, що між ними та відповідачкою [PERSON] як їх матір`ю вже упродовж близько двох років припинені будь-які соціальні та духовні зав`язки, кожен має намір проживати з позивачем [PERSON] до досягнення ними повноліття. Підтвердили ту обставину, що відповідачку [PERSON] бачили востаннє більше року назад, вона їх на дні народження чи інші свята не відвідує, коштів не надає, не цікавиться їхніми справами та навчанням, телефонує вкрай рідко, та й то лише формально. При цьому, були у схвильованому стані, емоційно переживали під час висловлювання у судовому засіданні своєї думки щодо матері. Релевантні норми та джерела права, а також роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, та мотиви їх застосування. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (надалі - СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року з відповідними протоколами до неї та Конвенцією про права дитини 1989 року, котрі є частинами національного законодавства України, а також Законом України «Про охорону дитинства». Згідно із ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини 1989 року встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані займатися вихованням дитини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини 1, 2 ст. 155 СК України). Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни протиУкраїни» (заява № 39948/06), пункт 49 рішення у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про якій деться в пункті 2, і, до того ж, є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Хант протии України» (заява № 31111/04). Проте, держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06). Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами статей 164-167 чинного СК України. Зокрема, відповідно до положеньст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснюється у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог за результатами розгляду цієї справи. Узагальнюючи оцінку доводів та аргументів позивача [PERSON] , наведених у цій справі, суд спершу вважає за необхідне наголосити на тому, що позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Разом із тим, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, воно допускається лише у тому випадку, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Оскільки у судовому засіданні беззаперечно встановлено, що відповідачка [PERSON] як матір протягом тривалого часу не бачиться й не спілкується із своїми неповнолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , та чотирма малолітніми синами - [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , матеріально її не утримує, заходів до спілкування та турботи не приймає, а вихованням та утриманням вказаних дітей займається позивач [PERSON] як їх батько, у чому також йому допомагає держава у вигляд оплати відповідної допомоги, то суд переконаний, що така поведінка відповідачки [PERSON] аж ніяк не свідчить про її бажання надалі мати та виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до вказаних дітей. При цьому суд також наголошує на тому, що у судовому засіданні не встановлено наявності у відповідачки [PERSON] реальних і об`єктивних перешкод для спілкування, при її бажанні, із своїми неповнолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , та чотирма малолітніми синами - [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Навпаки встановлено те, що зазначена відповідачка не вживала заходів для забезпечення своєї участі у вихованні та спілкуванні з вказаними дітьми, не зверталася у правоохоронні органи для встановлення їх місця проживання, до органу опіки та піклування чи до суду з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення порядку такого спілкування. Відповідачка [PERSON] також не зверталася до позивача [PERSON] з пропозицією щодо її участі у вихованні та спілкуванні з вказаними дітьми, надання їм матеріальної допомоги. Такі обставини, на переконання суду, свідчать про небажання відповідачки [PERSON] брати участь у вихованні вказаних дітей і передумов щодо зміни її зазначеної винної поведінки на даному етапі не спостерігається. Отже, аналізуючи усі зібрані у справі докази та оцінюючи їх у сукупності й взаємозв`язку, суд вважає, що слід позбавити батьківських прав відповідачку [PERSON] , яка без поважних на те причин не виявляє щодо власних неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та чотирьох малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , батьківського піклування, свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по їх вихованню, не цікавиться їх розвитком, здоров`ям, життям та потребами, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат у справі. Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачем [PERSON] судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою немайнового характеру у розмірі 992 грн. 40 коп. й підтверджуються квитанцією про сплату філії Львівського обласного управління АТ «ОЩАДБАНК» № 13109 від 24.11.2022 року (міститься у справі, а. с. 1), в силу відповідної волі позивача [PERSON] про це, слід залишити за ним. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved