Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

30.08.2022 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та присадибної земельної ділянки по [ADDRESS] , земельної ділянки сільськогосподарського призначення, на території Білухівської сільської ради та автомобіля Renault Kango. 02.08.2022р. засобами поштового зв`язку позивач направив заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Пусан В.С., однак листом від 11.08.2022 р. зазначений нотаріус повідомив його про відмову в прийняття заяви та реалізації його спадкових прав, у зв`язку з пропуском ним визначеного законом строку для прийняття спадщини. Зокрема, нотаріусом роз`яснено, що відповідно до п.3 постанови 28.02.2022 р. №164 зі змінами, внесеними згідно Постанови КМУ №719 24.06.2022р. «перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше, ніж на чотири місяці». Тобто, за роз`ясненням нотаріуса, перебіг строку для прийняття спадщини після смерті батька позивача закінчився [INFO]. У зв`язку з цим йому рекомендовано звернутися до суду. Згідно листа нотаріуса йому також стало відомо, що 16.07.2018 року його батько склав заповіт на користь іншої особи. Зазначеною особою, як виявилося, є його брат, який і прийняв спадщину після смерті батька та є відповідачем в даній справі. В той же час, навіть при наявності заповіту, позивач має право на обов`язкову частку у спадщині, оскільки на час смерті батька він був непрацездатним та отримував пенсію. Відповідно до ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повопвнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належить кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Встановлений законодавством строк для прийняття спадщини пропущено ним з тієї причини, що в зазначений період в його житті мала місце сукупність обставин, яка в своєму взаємозв`язку створювала йому об`єктивні перешкоди для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Так, безпосередньо після смерті батька він певний час перебував в пригніченому, депресивному стані, викликаному тяжкою втратою. У зв`ящзку з цим перші місяці після похорону від не мав можливості займатися оформленням спадщини та планував вчинити відповідні дії в березні 2022 року. Однак, напад РФ 24.02.2022 р. на Україну змінив всі плани. На час початку військових дій він разом зі своєю сім`єю постійно проживав в м.Харкові, а саме в тому з його районі, яикй з перших днів нападу піддавався масовим обстрілам. Вони не встигли своєчасно евакуюватися та деякий період ховалися від бомбардувань у підвалах, після чого виїхали з Харкова до м.Олександрії Кіровоградської області, де 28.03.2023 позивач став на облік як внутрішньо-переміщена особа. Даний факт підтверджується довідкою від 28.03.2022р. № 3505-5000517611. З того часу позивач постійно проживає в м. Олександрії. Однак, евакуюючись з Харкова він втратив житло, майно та свої фінансові накопичення. Всі наявні фінанси було витрачено для переїзду та облаштування життя на новому місці. Тож тривалий період часу він не мав фінансової можливості займатися оформленням спадщини, тому займався нагальними питаннями, зокрема облаштуванням сім`ї в м.Олександрія та психологічною реабілітацією, оскільки пройшовши через пекло обстрілів має психологічну травму, яка до даного часу не загоїлася. Тривалий період часу при після евакуації з Харкова я психологічно не був готовий до поїздок. Постійні обстріли різних областей України, систематичні повітряні тривоги щоденно нагадують про існуючі величезні ризики для життя, то ж останні місяці він утримувався від будь- яких поїздок, будучи сконцентрований на безпеці. Місце відкриття спадщини та місце знаходження спадкового майна знаходяться на достатньо великій відстані від його місця теперішнього проживання і поїздка туди для вирішення питань зі спадщиною для позивача пов`язана зі значними труднощами. До того ж йому було відомо, що в лютому 2022 року відповідною постановою КМУ було зупинено перебіг строку для прийняття спадщини на період військового стану. Про таку інформацію позивач дізнався по телевізору, тож був переконаний в тому, що в нього ще є час. Про те, що Постановою КМУ № 719 від 24.06.2022 р. до вищевказаної постанови внесено зміни і слова "на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється" замінено на слова "перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці" позивач дізнався з листа приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Пусан В.С. від 11.08.2022р. вже після того, як надіслав йому заяву про прийняття спадщини. Раніше про такі зміни йому не були відомі. Крім того, він мав труднощі також і з складанням заяви про прийняття спадщини, оскільки у нього відсутнє свідоцтво про смерть батька. Верховний Суд у постанові КЦС ВС від 22.01.2020 у справі N 592/18695/18 відніс до поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини ситуацію, коли у спадкоємця відсутнє свідоцтво про смерть спадкодавця. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008року «Про судову практику в справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вищевикладені позивачем причини пропуску строку вважає поважними, такими, що не залежали від його волі, об`єктивно існуючими, викликаними складними непередбачуваними обставинами, пов`язаними з військовими діями, що створювали істотні труднощі для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини. Позивач та його представник до суду не з`явились, надали до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Заяв та клопотань не надходило. Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за згодою позивача. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , який народився [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с.6) є сином [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.09.2021 року (а.с.47). За життя [PERSON] склав на користь відповідача заповіт посвідчений приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Пусан Т.В., зареєстрований в реєстрі за №ННІ 620734 (а.с.81). Позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак листом від 11.08.2022 р. приватний нотаріус Карлівського районного нотаріального округу Пусан Т.В. повідомив його про відмову в прийняття заяви та реалізації його спадкових прав, у зв`язку з пропуском ним визначеного законом строку для прийняття спадщини, роз`яснив про необхідність звернення до суду з позовом про надання додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки такий строк подання заяви не було подано у встановлений законом строк (а.с.5). Таким чином позивач [PERSON] позбавлений права спадкування на майно померлого його батька, але якщо він непрацездатний за віком та отримує пенсію, то він має право на обов`язкову частку майна померлого згідно ст.1241 ЦК України (а.с.14). За приписами ч.1, ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Як роз`яснено у п.19 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 „Про судову практику у справах про спадкування" перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. У Постанові Верховного Суду від 1.08.2019 року по цивільній справі №510/350/16 вказано, що право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто, право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене ст.1241 ЦК України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В ст.12 ЦПК України зазначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За приписами ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В ч. 1, 2 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1270 ЦПК України для прийняття спадщини встановлюється строку шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями,строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Положеннями ст.1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З аналізу вказаних положень Цивільного кодексу України вбачається, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Суд зазначає, що вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини, необхідно враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що він мав труднощі також і з складанням заяви про прийняття спадщини, оскільки у нього було відсутнє свідоцтво про смерть батька. Верховний Суд у постанові КЦС ВС від 22.01.2020 у справі N 592/18695/18 відніс до поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини ситуацію, коли у спадкоємця відсутнє свідоцтво про смерть спадкодавця. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, наявність складних життєвих обставин у позивача, а також те, що сторона відповідача заперечень проти позовних вимог не надала, суд вважає причини пропуску звернення із заявою про прийняття спадщини поважними. В постанові Верховного Суду у справі № 757/40264/15-ц (провадження № 61-8214св22) від 18 січня 2023 року зазначено, що право на обов`язкову частку у спадщині врегульовано ст. 1241 ЦК України, в ч.1 якої передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (ст. 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування, незалежно від волі спадкодавця, в силу прямої вказівки закону. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні спорів про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині встановленню та оцінюванню судом підлягає характер відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема, ними може вважатися тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця тощо. Зменшення розміру обов`язкової частки в спадщині полягає у пропорційному зменшенні частки такого спадкоємця. Отже, аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що, заявляючи вимоги про зменшення розміру обов`язкової частки, позивач повинен довести суду та підтвердити належними і допустимими доказами підстави такого зменшення, зокрема відсутність або негативний характер відносин між спадкоємцями та спадкодавцем, неприязні стосунки у зв`язку з аморальною поведінкою спадкоємця тощо. Відповідно до ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, що не буде порушувати права та законні інтереси інших осіб, суперечити принципам законності, добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи викладене, на підставі ст.1272 ЦК України,

Outcome: approved