Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

02 грудня 2022 року позивач звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», третя особа - Грибоцький відділ державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) про стягнення безпідставно набутих коштів за виконавчим документом. Позов мотивований тим, що 11.11.2014 Глибоцьким районним судом Черновецької області прийнято рішення по справі №715/1932/14-ц, яким задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзел Банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції до [PERSON] , [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення. 08 грудня 2014 року на виконання зазначеного рішення суду Глибоцьким районним судом Черновецької області видано виконавчий лист у справі №715/1932/14-ц. 22 листопада 2019 року ухвалою Глибоцького районного суду Черновецької області у справі №715/1932/14-ц замінено вибулого стягувача ПАТ «Райффайзел Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал». Ухвалою Глибоцького районного суду Черновецької області від 04.10.2022 по цивільній справі №715/1932/14-ц заяву [PERSON] про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволено в повному обсязі, зазначений виконавчий лист визнано таким, що не підлягає до виконання. На виконання вказаного вище виконавчого листа в примусовому порядку з заробітної плати позивача Глибоцьким районним відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франковськ) було стягнуто 9203,70 грн на користь відповідача. З огляду на викладене, позивач просить задовольнити позов та стягнути на свою користь з відповідача безпідставно отримані кошти у розмірі 9203,70 грн. 02 грудня 2022 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 06.12.2022 було відкрито провадження по справі та справу призначено за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, надано до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. 27 лютого 2023 року представником відповідача було подано клопотання про зменшення витрат на правничу (правову) допомогу, з якої вбачається, що останній просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу, оскільки вважає, що заявлені витрати є неспівмірними із складністю справи та виконаним адвокатом робіт, є завищеними, належним чином не обґрунтованими та не відповідають критерію розумності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. За таких підстав суд проводить в даному провадженні заочний судовий розгляд, що передбачено ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 11.11.2014 Глибоцьким районним судом Черновецької області прийнято рішення по справі №715/1932/14-ц, яким задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзел Банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції до [PERSON] , [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення. 08 грудня 2014 року на виконання зазначеного рішення суду Глибоцьким районним судом Черновецької області видано виконавчий лист у справі №715/1932/14-ц. Вказаний виконавчий лист був пред`явлений до примусового виконання старшим державному виконавцю Глибоцького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франковськ) Манасовичу Василю Васильовичу. Як вбачається з листа № 23.8-36/18/32697 від 21.10.2022 Глибоцького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франковськ) з [PERSON] було стягнуто грошові кошти на користь ТзОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» у розмірі 9203,70 грн відповідно до постанови ВП № 60960496. Ухвалою Глибоцького районного суду Черновецької області від 04.10.2022 вищевказаний виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України, Кодекс) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15, від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19. З урахуванням наведеного, суд вважає задовольнити заявлені позивачем вимоги та стягнути на його користь з відповідача грошові кошти у розмірі 9203,70 грн. Згідно з матеріалами справи, суд відмічає, що правовою підставою для набуття ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» грошових коштів у спірному розмірі став виконавчий лист, який ухвалою суду визнано таким, що не підлягає виконанню, а відтак відпадала правова підстава для отримання таких коштів, відповідні грошові кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України, а позовні вимоги необхідно задовольнити повністю. Щодо вимог про стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на правову допомогу у розмірі 12000,00 тис. грн, суд зазначає наступне. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, інтереси сторони позивача представляв адвокат Бурлака В.С., повноваження якого підтверджуються ордером від 28.11.2022. Так, на підтвердження факту надання і отримання професійної правничої допомоги, позивачем подано до суду договір про надання правової (правничої) допомоги та акт приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг), відповідно до яких загальний розмір отриманої професійної правничої допомоги складає 12000,00 грн. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України). Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р. «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України). Частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст. 137 ЦПК України). Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з висновком, викладеним у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 р. у справі № 910/906/18. Представник відповідача подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому, як на підставу для такого зменшення, або для відмови у їх стягненні, посилається на неспівмірність цих судових витрат, які заявлені до стягнення іншою стороною. Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 р.) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. Суд, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, вважає, що заявлена позивачем сума є надмірною. При цьому, суд частково погоджується з доводами представника відповідача про необґрунтованість та неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу, надану позивачу, з реальним обсягом такої допомоги в суді, витраченим часом на надання таких послуг, критерію реальності таких витрат. Враховуючи викладене, суд вважає що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним зі складністю справи і обсягом наданих адвокатом послуг, а тому приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, з врахуванням заперечень його представника, підлягає зменшенню та стягненню в загальній сумі 5000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved