Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-06 00:00:00

Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації звернулось до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , громадянина Ісламської Республіки Іран [PERSON] , з вимогами: « Позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та громадянина Ісламської Республіки Іран [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Передати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації для його подальшого влаштування. Стягнути з [PERSON] , громадянина Ісламської Республіки Іран [PERSON] , аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову та до досягнення дитиною повноліття на особу або установу в якій буде перебувати дитина» 01 грудня 2022 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статтей 174, 178 Цивільного процесуального кодексу України відповідачі не скористалися своїм правом та не направили суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. 03 лютого 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про задоволення заяви представника позивача Ірини Карпенко про витребування доказів. Витребувано від Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області документально підтверджену інформацію (за період з січня 2015 року по теперішній час) щодо легалізації на території України (посвідка на постійне/тимчасове проживання, посвідчення особи на повернення, рішення про примусове видворення, інші підстави) іноземця - громадянина Ісламської Республіки Іран [PERSON] , [INFO] , останнє відоме місце проживання - [ADDRESS] , паспортний документ, що підтверджує громадянство іноземця, - паспорт для виїзду за кордон громадянина Ісламської Республіки Іран № [NUMBER] виданий 20 травня 2018 року. 17 березня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено про закінчення підготовчого провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Карпенко Ірина Борисівнав судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, та на підставі наявних у справі доказів, додатково пояснила, що згідно Наказу №5 від 18 травня 2022 року в Службі у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах перебуває [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження внесено відомості про те, що державну реєстрація народження [PERSON] проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері) та змінено відповідно до статі 126 Сімейного кодексу України. В Свідоцтві про народження [PERSON] , батьками дитини записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . 02 травня 2018 року між « [PERSON] » та « [PERSON] » укладено шлюб, після укладання шлюбу дружина змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». 10 березня 2022 року до служби надійшло повідомлення від Дніпровської районної у місті Києві Центру соціальних служб щодо родини малолітнього [PERSON] , де зазначено, що з 09 серпня 2021 року по 09 лютого 2022 року родина перебувала під соціальним супроводом, через ухилення матері від виконання батьківських та виховних обов`язків який закінчився без результату за невиконання у мов договору. За період соціального супроводу мати [PERSON] не дотримувалась плану соціального супроводу: не пройшла реабілітацію з алкогольної залежності, не відвідувала консультації психолога щодо стабілізації емоційного стану, не відвідувала курси відповідального батьківства щодо удосконалення навичок виховного потенціалу матері. З 07 серпня 2022 року мати проживає окремо від дітей. 14 лютого 2022 року під час виходу представників служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації до квартири відповідача [PERSON] не потрапили. [PERSON] на запрошення служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації для проведення бесіди та з`ясування її намірів для подальшої долі її дитини не реагує, двері до квартири не відчиняє. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 квітня 2022 року [PERSON] визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, та на підставі ст.247 п.7 КУпАП закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП. Зі слів свідків сусідів, останні повідомили, що [PERSON] неодноразово бачать в стані алкогольного сп`яніння. На запит позивача з приводу встановлення місця перебування громадянина Ісламської Республіки Іран [PERSON] , Дніпровське управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві повідомило, що при здійсненні перевірки по інформаційному порталу національної поліції не встановлено місце перебування громадянина Ісламської Республіки Іран [PERSON] . Отже відповідачі [PERSON] та громадянин Ісламської Республіки Іран [PERSON] свідомо самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, не готують до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідним харчуванням, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення, не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до його внутрішнього світу, не створюють умов для отримання ним освіти, не створюють належних умов для проживання та розвитку дитини, не цікавляться здоров`ям та нехтують його потребами. Зазначені фактори, як кожен окремо, та і в сукупності, можна розцінювати як ухилення батьків від виховання дитини та свідомо нехтуванням своїми обов`язками. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач громадянин Ісламської Республіки Іран [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом подати відзив по суті предмету спору не скористався. Крім того, за повідомленням, яке отримано на виконання ухвали суду від 03 лютого 2023 року, Центральне міжрегіональне управління Міграційної служби у м. Києві та Київській області повідомлено, що громадянин Ісламської Республіки Іран [PERSON] , [INFO] на обліку в ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області не значиться. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду письмові пояснення щодо позову з викладенням своїх міркувань по суті предметі позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, не заперечує щодо заявлених вимог в повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, посилаючись на те, що 16 червня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, від шлюбу мають дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньку - [PERSON] , [INFO] . 27 вересня 2010 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. 02 грудня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Позбавлено [PERSON] , [INFO] , громадянку України, батьківських прав відносно її малолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] з кінця 2021 року проживає разом з [PERSON] та сестрою (по матері) [PERSON] та братом (по матері) [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . 18 травня 2022 року Службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації винесено наказ про тимчасове влаштування дитини [PERSON] в родину [PERSON] на правах опікуна. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове не з`явився, в матеріалах цивільної справи міститься заява про розгляд справи у відсутність її представника, просить суд розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини. Таким, чином, вислухавши учасників процесу, наведенні сторонами доводи щодо підстав та предмету позову, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомленні ними обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дають підстави для ухвалення судового рішення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16 червня 2006 року [PERSON] та [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі. 27 вересня 2010 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 16 червня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 952, розірвано. 02 грудня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Позбавлено [PERSON] , [INFO] , громадянку України, батьківських прав відносно її малолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень ст.121 Сімейного кодексу України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.2 ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька; 2) за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини; 3) за рішенням суду. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , у свідоцтві про народження батьками дитини записані: батько - [PERSON] громадянин Ісламської Республіки Іран, мати - [PERSON] громадянка України. (а.с. 20) Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження внесено відомості про те, що державну реєстрація народження [PERSON] проведена 08 вересня 2015 року відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері), 10 листопада 2021 року внесено відомості про визнання батьківства відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України, змінено відомості про дитину: відомості про батька: прізвище - [PERSON] змінено на [PERSON] ; ім`я - [INFO] змінено на [INFO] ; по батькові - [INFO] змінено інформацію видалено; громадянин України змінено на Громадянин Ісламської Республіки Іран; відомості внесені за вказівкою заявника - так змінно на ні. (а.с.17-19) 02 травня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, після укладання шлюбу дружина змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » 11 січня 2022 року Центр соціальних служб Дніпровського району в місті Києві звернулося листом до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, з проханням терміново здійснити спільний вихід в родину для з`ясування ситуації в сім`ї, та захисту прав та інтересів дітей, оскільки родина яка складається з [PERSON] разом з малолітнім сином - [PERSON] , [INFO] , з 09 серпня 2021 року перебуває під соціальним супроводом через ухилення матері від виконання батьківських прав та зловживання алкоголем. Крім того з 2022 року поліцією зафіксовано три виклики в родину (02 січня 2022 року, 04 січня 2022 року, 10 січня 2022 року), два з них здійсненні [PERSON] для фіксації фактів неналежного виконання матір`ю батьківських обов`язків та перебування в зміненому стані свідомості. Зі слів колишнього чоловіка та найближчого оточення, [PERSON] почала постійно зловживати спиртними напоями, та пропускає роботу, а дитина [PERSON] часто не відвідує навчання в школі та часто хворіють. (а.с. 23) 21 лютого 2022 року Центр соціальних служб Дніпровського району в місті Києві звернулося листом до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, з проханням винести на розгляд питання щодо позбавлення батьківських прав по відношенню двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Оскільки з 09 серпня 2021 року по 09 лютого 2022 року сім`я перебувала під соціальним супроводом через ухилення матері від виконання батьківських та виховних обов`язків, та зловживання алкоголем. У зв`язку з цим справу соціального супроводу закрито без результату за не виконання умов договору. За час соціального супроводу двоє малолітніх дітей фактично мешкають з матір`ю - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який по тимчасовій заяві проживає з близькою людиною - [PERSON] та двома старшими дітьми від попереднього шлюбу із гр. [PERSON] . За період соціального супроводу мати не дотримувалась плану соціального супроводу: не пройшла реабілітацію з алкогольної залежності; не відвідувала консультації психолога щодо стабілізації емоційного стану; не відвідувала курси відповідального батьківства щодо удосконалення навичок виховного потенціалу матері; не зверталася до юриста центру та Центру зайнятості не зверталася. (а.с.24) 21 січня 2022 року Службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації громадянку [PERSON] було повідомлено та попереджено про відповідальність по утриманню, вихованню та навчанню неповнолітніх (малолітніх) дітей, у відповідності до статтей 52, 53 Конституції України, статтями 141, 150, 152, 155, 164, 165, 170 Сімейного кодексу України, статтею 59 Закону України «Про освіту», статтями 180, 184, Кодексу України про адміністративне правопорушення, статтями 166, 304 Кримінального кодексу України. (а.с.35-36) 13 липня 2022 року Дніпровське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві на звернення Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, повідомлено, що під час перевірки встановлено, що [PERSON] , [INFO] , неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності, а саме за ч. 1 ст. 184 КУпАП, ч. 1 ст. 178 КУпАП, ч. 1 ст. 160 КУпАП, ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, ч. 1 ст. 178 КУпАП. Крім того з приводу встановлення місця перебування гр. [PERSON] позитивної інформації отримано не було, також при перевірці по інформаційному порталу Національної поліції останнього не має та місце перебування його не відоме. (а.с.26) 18 травня 2022 року Службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації винесено Наказ № 8 про тимчасове влаштування малолітнього [PERSON] , [INFO] , в родину [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , з правами опікуна. (а.с. 13) 18 травня 2022 року був складений Акт спеціалістами ССДС ДРДА, інспектором сектору ювенальної превенції Дніпровського УП ГУПН України в м. Києві, про обстеження умов проживання дитини за адресою: [ADDRESS] , на підставі перебування дитини в родині [PERSON] , де встановлено, що житлове приміщення знаходиться на п`ятому поверсі, складається з двох ізольованих кімнат, приміщення чисте, квартира умебльована, є необхідна побутова техніка, постільне приладдя. У достатній кількості наявні продукти харчування та приготовлена їжа. Дитина має місце відпочинку занять, у наявності є одяг, іграшки, основні потреби дитини задоволено у повному обсязі. (а.с.27-28) 22 червня 2022 року був складений Акт спеціалістами ССДС ДРДА, інспектором сектору ювенальної превенції Дніпровського УП ГУПН України в м. Києві, про обстеження умов проживання дитини за адресою: [ADDRESS] , з метою соціально-правового захисту дитини, де встановлено, що двері до квартири не відчинили, на ім`я [PERSON] залишено запрошення до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації для проведення профілактичної бесіди. Зі слів сусідів, останні повідомили, що бачили [PERSON] декілька днів тому в нетверезому стані, а [PERSON] взагалі не бачили жодного разу. (а.с. 29-30) Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч. 5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Згідно Висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (протокол засідання Комісії № 11 від 10 серпня 2022 року) (а.с.11-12), з метою захисту майбутнього та інтересів дитини, на підставі статті 164 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що вони ухилились від виховання та утримання дитини Як роз`яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Як з`ясовано судом, що відповідачі самоусунулись від спілкування з дитиною, не піклуються про його фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, зокрема: не забезпечують необхідними харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надають доступу до культурних та інших духовних цінностей, не надають матеріальної допомоги на утримання дитини, ці обставини доведено належними та допустимими письмовими доказами, які підтвердили факт ухилення батьків від виконання своїх обов`язків відносно малолітньої дитини, тому з урахуванням інтересів дитини в силу його віку, та спираючись на норми чинного законодавства. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Крім того, згідно із ч. 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. При вирішенні даного спору, суд враховує позицію відповідача [PERSON] , яка подала заяву про визнання позовну, та не спростувала наведених у позовній заяві обставин щодо ухилення від виконання материнських обов`язків. Разом з тим, з урахуванням положень статей 168, 169 Сімейного кодексу України, у разі позбавлення батьківських прав, відповідачі не позбавлені права на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дитиною, так і з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону від 13 січня 2005 р. № 2342-IV «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього ж Закону безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Оскільки судом не встановлено можливості передати дитину другому з батьків, бабі, дідові та іншим родичам, мачусі, вітчиму, відповідно до положень ч.ч. 4, 5 ст. 167 Сімейного Кодексу, дитина передається на опікування органові опіки та піклування для вжиття заходів для захисту прав та інтересів дитини та вибрано найбільш кращий спосіб подальшого влаштування долі дитини. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, який подано в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , до [PERSON] , громадянина Ісламської Республіки Іран [PERSON] , про позбавлення батьківських прав, передачу дитини органу опіки та піклування для подальшого влаштування, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Виходячи з предмету позову, Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації одночасно звернувся з вимогами, щодо стягнення з кожного із батьків аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1/4 частки (але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину) від заробітку з кожного відповідача щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття. Сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Якщо дитина або особа, дієздатність якої обмежена, не може самостійно здійснювати свої права, ці права здійснюють батьки, опікун або самі ці особи за допомогою батьків чи піклувальника. (ст.14 Сімейного кодексу України) Як передбачено у статі 245 Сімейного кодексу України, якщо дитина постійно проживає у дитячому закладі або закладі охорони здоров`я, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію закладу. В свою чергу, Орган опіки та піклування контролює умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку або піклування. (ст.246 Сімейного кодексу України) Порядок стягнення аліментів та інших коштів на дитину, яка перебуває у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, регулюється положеннями ст.193 Сімейного кодексу України. Виходячи з положень ч.2 та ч.3 ст.193 Сімейного кодексу України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Виходячи з предмету спору та суб`єктивного складу сторін, суд не вбачає підстав для задоволення вимог Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, який подано в інтересах малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в частині стягнення з відповідачів аліменти на утримання малолітньої дитини на особу або установу в якій буде перебувати дитина, оскільки визначення конкретної особи на користь якої можливе стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини є визначальним та залежить від встановлення над дитиною опіки, зважаючи на те, що чинним законодавством визначено порядок встановлення опіки над малолітньою дитиною, яка позбавлена батьківського піклування, та регламентовано права та обов`язки опікуна на представництво інтересів малолітньої особи, яка перебуває під опікою, в тому числі представляти інтереси малолітньої дитини в судових інстанціях, в даному випаду шляхом звернення з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. При цьому, суд враховує, що цивільно-процесуальним кодексом України не передбачено ухвалення рішення на майбутнє, тому за відсутності визначеної в установленому законодавством порядку конкретної особи та/або відповідного органу, під опіку якого буде передана малолітня дитина, унеможливлює виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини або зробить неможливим його виконання в цій частині. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, який подано в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , до [PERSON] , громадянина Ісламської Республіки Іран [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - [PERSON] , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, передачу дитини органу опіки та піклування для подальшого влаштування та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,- підлягають частковому задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: partial