Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

адвокат Гелецька Л.П. в інтересах [PERSON] , звернулася в суд з позовом до Городоцької міської ради Львівської області, треті особи Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, Львівська районна державна адміністрація Львівської області, [PERSON] про визнання недійсним розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації Ради народних депутатів № 562 від 23.08.2000 в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1, 4798 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Братковицької сільської ради Городоцького району Львівської області, визнання недійсним Державного акта серія ІІ-ЛВ № 020597 на право приватної власності на землю від 01.09.2000 та скасування його державної реєстрації за № 176, визнання за позивачем права приватної власності на землю (середню земельну частку) площею 1, 92 га без контурного визначення завнішніх меж на місцевості, що на території Городоцької міської ради Львівської області (с. Братковичі Львівського району Львівської області), згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ № 138172 від 31.03.1998 за реєстровим № 600, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , мотивуючи тим, що [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] , однак йому відмовлено у видачі такого свідоцтва, оскільки правовстановлюючий документ - Державний акт на право приватної власності на землю серія ІІ-ЛВ № 020597 Городоцькою райдержадміністрацією Ради народних депутатів на ім`я померлого [PERSON] виданий 01.09.2000, тобто після смерті спадкодавця, а відтак не входить до складу спадщини. Просила позов задовольнити. Ухвалою судді від 27.02.2023 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження (а.с. 45). Позивач [PERSON] та його представник Гелецька Л.П. в суді вимоги підтримали з мотивів наведних у заяві, просять позов задовольнити. Представник відповідача Городоцької міської ради Львівської області, міський голова Ременяк В.В. у письмових поясненнях від 13.03.2023 позов визнав, просив про розгляд справи за відсутності представника (а.с. 56-58). Начальник Львівської районної військової адміністрації Львівської області Х.Замула, як представник третьої особи, у клопотанні від 06.03.2023 просила про розгляд справи за відсутності представника (а.с. 52-55). Третя особа [PERSON] в суді позов [PERSON] не заперечив, крім цього пояснив, що на землю (середню земельну частку) площею 1, 92 ум.кад.га., що на території Городоцької міської ради Львівської області, після смерті [INFO] батька [PERSON] не претендує, з відповідними заявами до нотаріуса чи суду звертатись не буде. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання в черговий раз не з`явився, причини неявки не повідомив (а.с. 73). Заслухавши позивача [PERSON] , його представника Гелецьку Л.П. , третю особу [PERSON] , вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. Згідно ст. 4, 12, 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За положеннями ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Із пояснень позивача в суді, із копій свідоцтв про народження серія [NUMBER] та серія [NUMBER] , копії свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , інших матеріалів справи видно, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7, 77, 78, 80). Згідно Витягу з книги записів (реєстрації) сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) на території Львівського району Львівської області № 593/18-23 від 28.02.2023, копії Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ № 138172 від 31.03.1998, [PERSON] , при житті, на підставі рішення Братковицької сільської Ради народних депутатів № 29 від 10.03.1998 належало право землю (середню земельну частку) площею 1, 92 ум.кад.га, що на території Братковицької сільської ради Городоцького району Львівської області (а.с. 10, 10 зворот, 50). [PERSON] померла [INFO] , а [PERSON] - [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про смерть серія [NUMBER] та серія [NUMBER] (а.с. 8, 66). Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 71320874 та Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 71320891 від 31.01.2023, після смерті [INFO] [PERSON] заповіти/спадкові договори - відсутні, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 39, 40). Із довідки виконавчого комітету Городоцької міської ради Львівської області № 335 від 06.10.2022 убачається, що [PERSON] до дня смерті [INFO] значився зареєстрованим та проживав на [ADDRESS] , після смерті батька в управління спадковим майном вступив [PERSON] (а.с. 11). [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] - [INFO] (а.с. 76, 79). 17.10.2022 приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Муха М.Т., позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1, 4798 га, що на території Городоцької міської ради Львівської області (с. Братковичі Львівського району Львівської області), оскільки Державний акт на право приватної власності на землю серія ІІ-ЛВ № 020597 виданий Городоцькою райдержадміністрацією Ради народних депутатів на ім`я [PERSON] 01.09.2000, тобто після смерті спадкодавця (а.с. 12). Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Із матеріалів справи убачається, що 01.09.2000 головою Городоцької райдержадміністрації Ради народних депутатів на ім`я [PERSON] , який помер [INFO] , видано Державний акт серія ІІ-ЛВ № 020597 на право приватної власності на землю площею 1, 4798 га призначену для ведення товарного сількогосподарського виробництва, що на території Братковицької сільської ради, на підставі розпорядження № 562 від 23.08.2000, тобто майже через чотири місяці після смерті спадкодавця (а.с. 9). Державний акт серія ІІ-ЛВ № 020597 від 01.09.2000 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю під № 176 (а.с. 9 зворот). Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно положень абзацу першого ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 3 вищеозначеного Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до глави 16 Цивільного Кодексу України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсним і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 Постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 Цивільного Кодексу України, статті 15 Цивільного процесуального Кодексу України (2004 року), статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце в разі їх видання з порушенням вимог закону, всупереч рішенням чи угодам. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Згідно положень ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Отже, ураховуючи, що розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації Ради народних депутатів № 562 від 23.08.2000 і Державний акт серія ІІ-ЛВ № 020597 на право приватної власності на землю на ім`я [PERSON] від 01.09.2000, видані після смерті спадкодавця, а отже в порушення вимог закону, суд визнає недійсними розпорядження в частині передачі в натурі у приватну власність [PERSON] землі (середньої земельної частки), що на території Братковицької сільської ради Городоцького району Львівської області та Державний акт серія ІІ-ЛВ № 020597 на право приватної власності на землю, а також скасовує його державну реєстрацію за № 176. Разом з цим, із матеріалів справи убачається, що 31.03.1998 на ім`я [PERSON] на підставі рішення Братковицької сільської Ради народних депутатів № 29 від 10.03.1998, видано Сертифікат серія ЛВ № 138172 на землю (середню земельну частку), що зареєстрований у Книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 600 (а.с. 10, 10 зворот). Третя особа [PERSON] на землю (середню земельну частку) площею 1, 92 ум.кад.га., що на території Городоцької міської ради Львівської області, після смерті [INFO] батька [PERSON] не претендує, з відповідними заявами до нотаріуса чи суду звертатись не буде. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. З огляду на вищенаведене, а також ураховуючи фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин і досліджені судом під час розгляду справи докази, суд доходить висновку, що [PERSON] при житті набув право приватної власності на землю (середню земельну частку) площею 1, 92 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що на території Городоцької міської ради Львівської області (с. Братковичі Львівського району Львівської області), згідно Сертифікату серія ЛВ № 138172, а отже, таке право є об`єктом прав та обов`язків, що входить до складу спадщини, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно не встановлено, відтак є підстави до визнання за [PERSON] права приватної власності на землю (середню земельну частку) згідно означеного Сертифікату, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved