Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

У жовтні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що [INFO] помер його батько [PERSON] , [INFO] , який працював водієм бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги. Зазначав, що згідно акту спеціального розслідування від 13.05.2021 року було встановлено факт його зараження на СОVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2, а саме при виконанні ним своїх професійних обов`язків, та пізніше через ускладнення цього захворювання та безуспішних реабілітаційних дій, констатовано його біологічну смерть. Крім того, вказував, що він, будучи сином померлої особи (батька), проживав з ним на день настання страхового випадку (смерті), так само, як і треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, що підтверджується довідкою КП "Сторожинецьке ЖКГ" від 22.07.2021 року, а отже вів з ним спільне господарство. В подальшому, з метою отримання страхової виплати він звернувся доУправлінням виконавчої дирекції фонду в Чернівецькій області Фондом соціального страхування України із відповідною заявою про отримання конкретного виду страхової виплати, однак Управлінням було надано відповідь №01-15-1614 від 06.07.2021 року про те, що законодавством, яке регулюю отримання страхових виплат у разі смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою СОVID-19, спричиненою короновірусом SARS-CoV-2, не передбачено здійснення страхової виплати іншим (не медичним) працівникам закладів охорони здоров`я. Посилаючись на норми матеріального права, зокрема на положення ст. 11 Закону України «Про екстрену медичну допомогу», згідно яких на водія бригади швидкої медичної допомоги також поширюється й гарантування права на обов`язкове страхування медичних працівників, просив стягнути з відповідача передбачену ст. 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» страхову виплату у 750-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому буде здійснюватися така виплата, у зв`язку зі смертюйого батька [PERSON] , як медичного працівника системи екстреної медичної допомоги. Не погоджуючись із поданим позовом, представник Управління виконавчої дирекції в Чернівецькій області Фонду соціального страхування України подала письмовий відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на наступні обставини. Зокрема вказувала, що позивач звертаючись до суду з вимогою стягнути на його користь страхові виплати у 750-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у зв`язку зі смертю його батька [PERSON] , [INFO] як медичного працівника системи екстреної медичної допомоги по суті просить суд розширити перелік медичних працівників та включити до нього водія виїзної бригади, проте, перелік осіб, які відносяться до медичних працівників є вичерпним та чітко визначеним чинним законодавством, а тому вважає, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Зазначав, що позивач має право на вказану виплату, яка повинна йому бути виплачена внаслідок настання смерті медичного працівника системи екстреної медичної допомоги - водія бригади екстреної медичної допомоги його батька [PERSON] . Представник Управління виконавчої дирекції в Чернівецькій області Фонду соціального страхування України Карлейчук М.В. в судовому засіданні позов не визнала, посилалась на доводи, викладені у відзиві. Просила суд в задоволенні позову відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області Красноголова О.А. в судовому заперечувала щодо задоволення позовних вимог. При цьому, зазначала, що всі види соціального страхування були забезпечені та виплачені в строки за заявою членів сім`ї. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до наступного. Так, частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, ч.2 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, положеннями ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом вставлено, що батько позивача - [PERSON] з 1 червня 2013 року працював водієм виїзної бригади ОКНП «Чернівецький обласний центр екстреної медичної допомоги». Згідно розділу ІІ пункту 2.11 посадової інструкції, водій виїзної бригади повинен допомагати медичному персоналу при наданні екстреної лікарської допомоги хворим і потерпілим на догоспітальному стані, перенесенні постраждалих та підключенні апаратури. Відповідно до розділу ІІ пункту 2.17 водій зобов`язаний брати безпосередню участь у перенесенні пацієнта на ношах, особисто відчиняти задні двері автомобіля, брати участь у встановленні нош з хворим у салон автомобіля, зачиняти задні двері та контролювати правильність і надійність зачинення медперсоналом бригади бокових дверей автомобіля (при необхідності зачиняти їх особисто). На підставі наказу ОКНП «Чернівецький обласний цент екстреної медичної допомоги» та транспортування від 16 березня 2020 року № 19 «Про створення додаткових бригад Е (Ш) МД для надання ЕМД хворим з COVID-19 та транспортування в госпітальні бази» виділено та закріплено виїзні бригади для надання екстреної медичної допомоги хворим з COVID-19 та транспортування даних хворих визначені госпітальні бази, зокрема: по Сторожинецькому відділенні Е (Ш) МД бригада №59. З 2 по 12 лютого 2021 року, відповідно до затвердженого в.о. генерального директора ОКНП «Чернівецький обласний центр екстреної медичної допомоги» графіка обліку використаного робочого часу на лютий місяць 2021 року, [PERSON] виконував свої професійні обов`язки у складі виїзної бригади № 59 пункт Сторожинець, Сторожинецька підстанція, Західна станція на викликах до хворих, які були імовірними носіями зараження короновірусної інфекції. [INFO] батько позивача - [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Сторожинецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що складений відповідний актовий запис №48 (а.с.10). Зокрема, з акту розслідування випадку гострого професійного захворювання, що стався 15 лютого 2021 року та призвів до смертельного випадку, вставлено що згідно з п. 30 розділу ІІ та п. 3 розділу ІV карти епідеміологічних обстежень від 3 березня 2021 року № 184, виданої ДУ «Чернівецький обласний центр Міністерства охорони здоровя України», імовірний фактор інфекції [PERSON] - контакт із особами, що могли стати джерелом зараження (хворі гострою формою на коронавірусну інфекцію), а саме під час транспортування даних хворих до визначеної госпітальної бази на викликах. Таким чином, вищевказаним атом встановлено, що [PERSON] працюючи водієм бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги, саме під час виконання своїх професійних обов`язків був інфікований, що призвело до його смерті й відповідно встановлено причинно-наслідковий зв`язок між смертю водія виїзної бригади пункту Сторожинець Сторожинецької підстанції Західна станція «Чернівецького обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» [PERSON] із впливом на нього небезпечного шкідливого виробничого фактору контактування з пацієнтами, хворими на COVID-19 під час виконання його професійних обов`язків. Так, положеннями ст.11 Закону України «Про екстрену медичну допомогу» визначено, що працівниками системи екстреної медичної допомоги відповідно до цього Закону є: медичні працівники центрів екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, станцій екстреної (швидкої) медичної допомоги, бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, відділень екстреної (невідкладної) медичної допомоги, які безпосередньо надають екстрену медичну допомогу та/або забезпечують її надання згідно із цим Законом; немедичні працівники центрів екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, станцій екстреної (швидкої) медичної допомоги, бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, відділень екстреної (невідкладної) медичної допомоги, які здійснюють організаційно-технологічне забезпечення надання екстреної медичної допомоги медичними працівниками системи екстреної медичної допомоги. Згідно ч. 4 ст. 11 Закону, медичні працівники системи екстреної медичної допомоги мають право на: підвищені посадові оклади, надбавки за особливий характер праці, за особливі умови праці, доплати за науковий ступінь, за почесні звання, а також за вислугу років залежно від стажу роботи в державних і комунальних закладах охорони здоров`я, інші надбавки і доплати, премії і винагороди, розмір та порядок встановлення яких для державних і комунальних закладів охорони здоров`я визначаються Кабінетом Міністрів України; матеріальну допомогу для оздоровлення під час надання щорічної відпустки у розмірі одного посадового окладу та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі одного посадового окладу, які встановлюються для державних і комунальних закладів охорони здоров`я у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; соціальні пільги та гарантії, передбачені законодавством про аварійно-рятувальні служби, у випадках, встановлених Кабінетом Міністрів України; обов`язкове страхування, яке забезпечується у порядку, визначеному законом; безоплатне забезпечення робочим одягом єдиного зразка у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Передбачені в цій частині права, крім права на доплату за науковий ступінь, поширюються також на водіїв бригад екстреної медичної допомоги. Працівник системи екстреної медичної допомоги, який входить до складу бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги, під час виконання службових обов`язків має право на захист від протиправного посягання на своє життя та здоров`я, який забезпечується відповідно до законодавства ( ч. 5 ст. 11 Закону). При цьому, Законом України Про внесення змін до статті 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлено додаткові гарантії прав медичних та інших працівників, зайнятих у сфері захисту населення від інфекційних хвороб, та членів їх сімей», зокрема встановлено додаткові гарантії у вигляді права на отримання страхових виплат. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» захворювання на інфекційні хвороби медичних та інших працівників, що пов`язані з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження збудниками інфекційних хвороб (надання медичної допомоги хворим на інфекційні хвороби, роботи з живими збудниками та в осередках інфекційних хвороб, дезінфекційні заходи тощо), належать до професійних захворювань. Зазначені працівники державних і комунальних закладів охорони здоров`я та державних наукових установ підлягають обов`язковому державному страхуванню на випадок захворювання на інфекційну хворобу в порядку та на умовах, установлених Кабінетом Міністрів України. При цьому, механізм надання Фондом соціального страхування України (далі - Фонд), правонаступником якого є Пенсійний фонд України, страхових виплат медичним працівникам державних і комунальних закладів охорони здоров`я у разі їх захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, та членам їх сімей у разі смерті медичного працівника внаслідок інфікування такою хворобою, передбачених статтею 39 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", а також розміри таких страхових виплат, визначається Порядком здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 р. № 498. Так, відповідно до п. 3 Порядку, у разі смерті медичного працівника, що настала внаслідок його інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, членам сім`ї, батькам, утриманцям померлого медичного працівника (далі - особи, які мають право на виплату) проводиться виплата в розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року. Члени сім`ї та батьки померлого медичного працівника визначаються відповідно до СК України. Утриманцями померлого медичного працівника, які мають право на виплату, відповідно до цього Порядку є: діти, на утримання яких померлий медичний працівник виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти; неодружені повнолітні син, дочка, які визнані особами з інвалідністю з дитинства; неодружені повнолітні син, дочка, які навчаються за денною формою здобуття освіти та не досягли 23-річного віку; непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого медичного працівника, але мають на це право відповідно до законодавства. У разі відсутності документів, що підтверджують належність до складу сім`ї померлого медичного працівника або перебування на його утриманні, статус члена сім`ї або факт утримання встановлюється в судовому порядку. Право на отримання страхової виплати настає з дня прийняття органом Фонду заяви та документів, визначених абзацами п`ятим - одинадцятим цього пункту. При цьому, факт смерті медичного працівника з причин, пов`язаних з його інфікуванням COVID-19 під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, встановлюється комісією (спеціальною комісією) з розслідування (спеціального розслідування), що проводиться відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. № 337, та оформляється актом розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався (сталося/сталася), за встановленою формою (п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 498). Відповідно до статті 22 Закону України «Про охорону праці», роботодавець повинен організувати розслідування і вести облік нещасник випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання і аварії роботодавець складає акт про нещасний випадок за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом, питання вирішується посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене в судовому порядку. Процедура проведення розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, що сталися з особами, визначеними частиною першою статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», визначена та регулюється Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337. Також слід зазначити, що зі змісту диспозиції частини 6 статті 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року, вбачається наступне. У разі настання обставин, передбачених пунктом 2 частини другої цієї статті, під час дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19, медичний працівник, смерть якого настала внаслідок інфікування коронавірусною хворобою COVID-19, прирівнюється за своїм статусом до військовослужбовця, який проходив військову службу, смерть якого настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. Члени сім`ї такого працівника, його батьки та утриманці користуються усіма правами та гарантіями, передбаченими законодавством України для членів сім`ї, батьків та утриманців військовослужбовців, які проходили військову службу та смерть яких настала внаслідок поранення, контузіїї, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби з урахуванням положень цього Закону. При цьому, частина 6 статті 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року, закону є бланкетною та відсилає до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року, ст.9 якого передбачає, що грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Крім того, суд також зазначає, що Порядком здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів встановлено, що страхова виплата, передбачена пунктом 3 цього, призначається і виплачується органами Фонду разово, в рівних частинах особам, які мають право на виплату, протягом одного місяця з дня виникнення права на одноразову допомогу. Право на одноразову допомогу виникає з дня прийняття органом Фонду заяви (заяв) та документів, визначених пунктом 7 цього Порядку. Якщо судом розглядається питання призначення одноразової допомоги, орган Фонду призначає таку допомогу після набрання судовим рішенням законної сили. Якщо після виплати одноразової допомоги за її отриманням звертаються інші особи, які мають на це право, питання розподілу одноразової допомоги вирішується ними за домовленістю з особами, які отримали таку допомогу, або у судовому порядку. Як вже було встановлено судом, відповідно до акту спеціального розслідування випадку гострого професійного захворювання, що сталося 15 лютого 2021 р., та призвело до смертельного наслідку [PERSON] , [INFO] в ОКНП «Чернівецький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», встановлено, що відповідно до п.1 та 2 розділу ІV карти епідеміологічного обстеження (форми № 357/0) від 3 березня 2021 року № 184, виданої державною установою «Чернівецький обласний лабораторний центр МОЗ України - зараження виникло на території Чернівецької області, Сторожинецького району, м.Сторожинець, найімовірніше місце зараження - за місцем роботи, а саме під час транспортування хворих на СОVID-19 до визначеної госпітальної бази. Також комісією встановлено причинно-наслідковий зв`язок погіршення стану здоров`я, яке сталося 15 лютого 2021 року та призвело до смертельного наслідку 3 березня 2021 року водія виїзної бригади пункту Сторожинець [PERSON] із впливом на нього небезпечного шкідливого виробничого фактору, а саме контактування з пацієнтами, які були хворими на СОVID-19, під час виконання його професійних обов`язків. Відповідно до підпункту 15 пункту 52 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 17 квітня 2018 року № 337, дане гостре професійне захворювання визнано таким, що пов`язане з виробництвом та береться на облік ОКНП «Чернівецький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»( а.с. 11-16). 14 червня 2021 року [PERSON] , будучи сином померлої особи (батька) та який проживав з ним на день настання смерті, що підтверджується довідкою, виданою КП "Сторожинецьке ЖКГ" №1800 від 22 липня 2021 року (а.с.17), звернувся до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області, із заявою на отримання одноразової допомоги, відповідно до постанови КМУ №498 від 17 червня 2020 р. Разом з тим, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області листом від 6 липня 2021 року № 01-15-1614 відмовило позивачу у здійсненні відповідної виплати( а.с. 9). При цьому, як убачається зі змісту вищевказаного листа, підставою для відмови стало те, що законодавством не передбачено здійснення страхових виплат у разі смерті не медичного працівника, оскільки відповідно до ст. 74 Основ законодавства України про охорону здоров`я водій бригади екстреної медичної допомоги не належить до переліку медичних працівників. Разом з тим, наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Переліку посад медичних та інших працівників, що безпосередньо зайняті у ліквідації епідемії та здійсненні заходів із запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID -19» від 15 липня 2020 року № 1604, визначено перелік посад медичних та інших працівників, що безпосередньо зайняті у ліквідації епідемії та здійсненні заходів із запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та лікування пацієнтів із випадками гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Таким чином, з метою посилення захисту прав та інтересів медичних та інших працівників, які безпосередньо задіяні в ліквідації епідемії та лікуванні пацієнтів хворих на COVID-19 доповнено перелік професій, які вважаються безпосередньо зайнятими при ліквідації епідемії та здійсненні заходів із запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19. Зокрема, згідно п.6 даного Переліку, посаду водія автотранспортних засобів також включено до переліку медичних працівників, які безпосередньо зайняті у здійсненні заходів спрямованих запобіганню, локалізації та ліквідації епідемії. При цьому, як убачається з матеріалів справи, зокрема з акту розслідування смерті потерпілого, на підставі наказу ОКНП «Чернівецький обласний цент екстреної медичної допомоги» та транспортування від 16 березня 2020 року № 19 «Про створення додаткових бригад Е (Ш) МД для надання ЕМД хворим з COVID-19 та транспортування в госпітальні бази» виділено та закріплено виїзні бригади для надання екстреної медичної допомоги хворим з COVID-19 та транспортування даних хворих визначені госпітальні бази, зокрема: по Сторожинецькому відділенні Е (Ш) МД бригада №59. З 2 по 12 лютого 2021 року, відповідно до затвердженого в.о. генерального директора ОКНП «Чернівецький обласний центр екстреної медичної допомоги» графіка обліку використаного робочого часу на лютий місяць 2021 року, [PERSON] виконував свої професійні обов`язки у складі виїзної бригади № 59 пункт Сторожинець, Сторожинецька підстанція, Західна станція на викликах до хворих, які були імовірними носіями зараження короновірусної інфекції. Таким чином, оскільки на момент інфікування, яке в подальшому призвело до смерті [PERSON] , останній був безпосередньо задіяний у здійсненні заходів спрямованих запобіганню, локалізації та ліквідації епідемії, на нього також поширюються додаткові гарантії прав медичних та інших працівників, зайнятих у сфері захисту населення від інфекційних хвороб, та членів їх сімей», у тому числі й на визначені ст. 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» страхові виплати й відповідно позивач в розумінні положень Сімейного кодексу України, як повнолітній член сімї померлого, який на день його смерті проживав разом із ним та вів спільне господарство, має право на отримання страхової виплати. Крім того, як вставлено судом, [PERSON] помер [INFO] й відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік», був установлений у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень. Виплата в розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб складала 2270 грн. х 750 = 1 702 500 грн. 00 коп. (один мільйон сімсот дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок), тому вимоги позивача в частині визначення розміру виплати в еквіваленті до прожиткового мінімуму, встановленому на день її виплати є безпідставними. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який набрав чинності з 1 січня 2023 року, відбулося припинення Фонду соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень й відповідно саме на Пенсійний Фонд України покладено обов`язок, у тому числі й Постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 р. № 498 «Деякі питання надання страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS- CoV-2», проводити страхові виплати у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, шляхом їх перерахування на особові рахунки отримувачів, відкриті в банківських установах, не пізніше ніж через два робочих дні після надходження коштів на рахунок Пенсійного фонду України, відкритий в акціонерному товаристві "Державний ощадний банк України". За таких обставин, враховуючи вищевказані положення закону та відсутність на день розгляду справи у Фонду соціального страхування повноважень та відповідних асигнувань для проведення страхових виплат, визначених ст. 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Управління виконавчої дирекції в Чернівецькій області Фонду соціального страхування України про стягнення страхових виплат слід відмовити. При цьому, позивач в ході розгляду справи враховуючи вищевказані обставини, зокрема в частині припинення Фонду соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року, звернувся до суду із клопотанням про залучення Пенсійного фонду в якості третьої особи, а не співвідповідача чи належного відповідача, що в свою чергу не позбавляє його права на звернення до суду із відповідними вимогами до належного відповідача.

Outcome: dismissed