Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа: орган опіки та піклування Пийтерфолвівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області. Заявлені позовні вимоги обґрунтовуює тим, що сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що батько дитини - [PERSON] після її народження, починаючи із кінця 2020 року по теперішній час, свої обов`язки по вихованню і утриманню дочки не виконує, розвитком та станом здоров`я дитини не цікавиться взагалі. Будь яким способом в тому числі і матеріальним дочку не підтримує, хоча працює у Словацькій Республіці. З часу народження дочки [PERSON] тільки три рази відвідував свою дочку, і пробув з нею тільки декілька днів. У минулому році один раз відвідав сім`ю позивача, однак поводив себе неадекватно. Позивач змушена була звернутись до відділення поліції на неправомірні дії відповідача. Поліцейськими на [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення, і за результатами якого останнього постановою Виноградівського районного суду притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Всі питання щодо виховання, лікування, матеріального забезпечення дитини вирішуються позивачем самостійно. За таких обставин, з метою захисту прав та законних інтересів дитини, [PERSON] слід позбавити батьківських прав з підстав, встановлених законом та слід стягувати аліменти на утримання його дочки в твердій грошовій сумі в розмірі по 12000 гривень, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його та позивача відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Розгляд справи проведено в порядку визначеному ст.ст. 280, 281 ЦПК України з ухваленням заочного рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України , батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04 червня 2022 року. Відповідно до вказаного свідоцтва про народження матір`ю [PERSON] є позивач [PERSON] , а батьком [PERSON] (а.с.9-13). Згідно обставин зазначених у позовній заяві, які підтверджено належними й допустимими доказами, [PERSON] не піклується про свою дочку, участі у її вихованні не приймає, батьківські обов"язки не виконує. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У справі відповідач не надав жодного доказу, який би свідчив про те, що він належним чином виконує батьківські обов`язки по вихованню малолітньої дитини, утверджує повагу до матері, піклується про її здоров`я, фізичний та моральний розвиток, виховує дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, тобто вчиняв/вчиняє активні дії на виконання вимог ст. 150 СК України. Згідно висновку Органу опіки та піклування Пийтерфолвівської сільської ради вказано про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав (а.с.36 - 38). Досліджені в судовому засіданні докази підтверджують обставини, які свідчать про те, що батько ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до роз`яснень викладених в п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі по тексту Постанова Пленуму), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року(пункт 54 та пункт 58) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки, факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Відповідно до приписів ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем доведено належними, допустимими та достатніми доказами на підставі яких суд дійшов до беззаперечного висновку про те, що відповідач злісно ухиляється від участі у вихованні дитини, що слугує підставою для позбавлення його батьківських прав, у зв`язку з чим суд приймає рішення про задоволення позову. Крім цього, батько дитини участі в її утриманні не приймає. Передбачених законом підстав для звільнення його від обов`язку утримання дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто обов`язок утримувати дитину є рівним для обох батьків. При вирішення спору суд враховує засади рівності батьків в утриманні своєї дитини, які передбачені Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України» на 2023 рік, з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2272 гривні. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини в розмірі по 12000 гривень щомісячно, позивач не підтверджує належними й допустимими доказами обґрунтованість такого розміру аліментів, у зв`язку з чим суд приймає рішення про стягнення з відповідача аліменти у розмірі 5000 гривень щомісячно, з урахуванням стану здоров`я дитини, задовільного стану здоров`я відповідача, його мінливого заробітку, відсутність інших осіб, які б перебували на його утриманні, з урахуванням загального правилу дотримання паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини, якщо не встановлено і не доведено підстав для відступу від такого паритету. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства, тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За встановлених обставин позов підлягає до часткового задоволення. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, згідно із вимогами ст. 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Судові витрати, від оплати яких позивачка звільнена, на підставі п. 1 ч. 2, ч. 6 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial