Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

До Обухівського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , у якій позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 12.05.2022 року в розмірі 16402,50 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 16.02.2023 року відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 20.03.2023 року. 11.04.2023 року до суду від позивача надійшла заява про проведення розгляду справи за відсутності позивача, вимоги позову позивач підтримала в повному обсязі. До судового засідання 11.04.2023 року відповідач не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не подавав. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 12.05.2022 року між позивачем, як позикодавцем, та відповідачем, як позичальником, був укладений договір позики, згідно умов якого позивач передала відповідачу грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн., які відповідач зобов`язалася повернути до 15.06.2022 року. На підтвердження факту укладання договору позики та передачі грошових коштів у сумі 15 000,00 грн. відповідач власноручно написав 12.05.2022 року розписку. В обумовлений договором позики строк відповідачем запозичені грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим позивач звернулася до відповідача з претензією від 25.11.2022 року. Разом із цим, відповідачу дана претензія вручена не була, грошові кошти позивачу не повернуті. Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України. Правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем регулюються приписами параграфом 1 Глави 71 Цивільного кодексу України. За приписами статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За викладеною в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 740/2904/17-ц правовою позицією договір позики, укладений у письмовій формі, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Крім того, наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про невиконання боржником свого обов`язку, в тому числі і щодо повернення боргу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 483/1953/16-ц. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Із умов договору позики слідує, що відповідач мав повернути надані позивачем у позику грошові кошти не пізніше 15.06.2022 року. Разом із цим, відповідач в установлений договором строк та на вимогу позивача від 25.11.2022 року грошові кошти не повернув, чим допустив порушення договірного зобов`язання. Відповідно до приписів статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За арифметичним перерахунком суду, нараховані позивачем за період липень-грудень 2022 року на суму боргу 15000 грн. три проценти річних у сумі 262,50 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1140 грн. підлягають стягненню з відповідача в заявленому розмірі. З огляду на те, що доказів повернення відповідачем суми позики позивачу матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у зв`язку з задоволенням позову згідно з положеннями статті 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 526, 527, 1046, 1049 ЦК України,

Outcome: approved