Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила суд зобов`язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у користуванні квартирою [ADDRESS] ; вселити позивача у квартиру [ADDRESS] , зобов`язавши відповідача надати ключ від вхідних дверей квартири. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору дарування частки квартири від 17.09.2019 вона є співвласником квартири [ADDRESS] в розмірі 3/4 частки. Іншим співвласником зазначеної квартири є відповідач, який проживає у спірному приміщенні. Після того як позивач набула у власність 3/4 частки спірної квартири, вона виявила бажання вселитись у квартиру, проте відповідач чинить позивачу перешкоди. Позивач неодноразово намагалась вселитись, а саме 19.09.2019, 01.10.2019, 23.10.2019, проте відповідач не надає ключів від вхідних дверей та чинить перешкоди у вселенні позивача. 20.12.2020 за вказаним фактом позивач звернулась до поліції із відповідною заявою. Згідно довідки від 25.12.2020 по факту виклику поліції було встановлено наявність цивільно-правових відносин. Також позивач зазначила, що попередньому власнику частини спірної квартири - [PERSON] , який подарував позивачу частину квартири, відповідач також чинив перешкоди у вселенні до квартири. Протиправність дій відповідача була встановлена рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27.01.2017 у справі №760/7230/16-ц, яким задоволено позов [PERSON] про вселення до квартири [ADDRESS] . Проте відповідач не виконував вказане рішення суду. Зазначає, що відповідач порушує її право власності та перешкоджає нормальному користуванню спірною квартирою. На підставі зазначеного позивач просить позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16.04.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. 10.06.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач заперечив проти позову, просив відмовити у його задоволенні, пославшись на таке. Окрім відповідача співвласником спірної квартири також є колишня дружина відповідача - [PERSON] , якій належить 3/16 частини квартири. Відповідач зазначає, що договір дарування частини спірної квартири порушує права співвласників - [PERSON] та Афанас Сільвії. Твердження позивача про те, що 19.09.2019, 01.10.2019, 23.10.2019 вона не змогла вселитись до квартири через незаконні дії відповідача, не підтверджені доказами та є безпідставними. Про те, що позивач стала співвласником квартири у відповідача не було належних відомостей. Співвласники квартири [PERSON] та [PERSON] вважають договір дарування частки квартири від 17.09.2019 удаваним в зв`язку з чим звернулись до суду з позовом про визнання вказаного договору таким, що суперечить закону та визнання його нікчемним. 11.04.2022 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 26.04.2022 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30.05.2022 витребувано від КП КМР «КМБТІ» відомості про те, за ким та на підставі яких правовстановлюючих документів зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . 20.06.2022 від КП КМР «КМБТІ» надійшли витребовувані докази. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11.07.2022 по справі залучено до участі в якості третіх осіб без самостійних вимог - [PERSON] та Афанас Сільвію. 14.11.2022 від третьої особи Афанас Сільвії надійшла заява у якій вона заперечує проти позову, посилаючись на те, що вселення позивача у спірне житлове приміщення порушує її права та інтереси, як співвласника квартири. Від третьої особи [PERSON] у встановлений ухвалою строк пояснення щодо позову не надійшли. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Судом встановлено, що позивач [PERSON] , на підставі договору дарування частки квартири від 17.09.2019, серія та номер 1106, зареєстрованого приватним нотаріусом КМНО Бровченко М.О., набула у власність 3/4 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.09.2019. Дарувальником за вказаним договором є [PERSON] . Іншими співвласниками квартири [ADDRESS] є: [PERSON] (1/2 частини квартири) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.07.1993; [PERSON] (1/16 частини квартири) на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 14.02.2007; [PERSON] (1/4 частини квартири) на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 14.02.2007; [PERSON] (3/16 частини квартири) на підставі договору дарування, посвідченого 01.11.2007, що підтверджується відомостями з КП КМР «КМБТІ» від 17.06.2022. Позивач звертаючись з позовом до суду посилалась на те, що відповідач порушує її право на власність та чинить перешкоди у вселенні до квартири [ADDRESS] , не надає ключі від вхідних дверей, що унеможливлює користування належною позивачем власністю, на що слід зазначити наступне. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем існує конфліктна ситуація з приводу вселення позивача та користування належною їй частиною квартири. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: повідомленням [PERSON] від 23.10.2020, яке подано 26.10.2020 до Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві, про вчинення злочину за ст. 356 КК України, за фактом здійснення [PERSON] перешкод у вселенні [PERSON] до квартири [ADDRESS] ; протоколом прийняття заяви [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення від 20.12.2020; протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20.12.2020 [PERSON] ; протоколом огляду місця події, а саме квартири [ADDRESS] , від 20.12.2020; поясненнями [PERSON] та [PERSON] , які надані 20.12.2020 уповноваженій службовій особі Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві; довідкою від 25.12.2020 по факту виклику поліції з приводу конфлікту у зв`язку із поділом квартири [ADDRESS] , у якій зазначено, що встановлено наявність цивільно-правових відносин; листом Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві №125/55-2020, адресованим на ім`я позивача у якому рекомендовано звернення до суду, в порядку цивільного судочинства, для вирішення цивільно-правових відносин, які склались із [PERSON] . Встановлено та не заперечується відповідачем, що позивач, як співвласник спірної квартири, доступу до квартири не має. На момент прийняття рішення у цій справі договір дарування частки квартири від 17.09.2019, серія та номер 1106, зареєстрований приватним нотаріусом КМНО Бровченко М.О., за яким [PERSON] набула у власність 3/4 частини квартири [ADDRESS] , є чинним. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що вказаний договір оспорюється в судовому порядку, оскільки на підтвердження вказаних обставин відповідачем не було надано до суду належних доказів. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Положеннями статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позивачем було доведено обставини, на які позивач посилалась при зверненні до суду із цим позовом. На основі наявних в матеріалах справи доказів, суд встановив, що відповідач неправомірно чинить перешкоди позивачу у користуванні 3/4 частиною спірної квартири, а тому приходить до висновку, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення її до квартири та зобов`язання відповідача передати ключі позивачу від вхідних дверей спірної квартири. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позову, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 909,00 грн.

Outcome: approved