Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з тих підстав, що [PERSON] з квітня 2019 року почав проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . При цьому спочатку вони проживали разом у квартирі позивача за адресою: [ADDRESS] , але пізніше, відповідачка вмовила продати належну йому квартиру та переїхати до неї в приватний будинок за адресою [ADDRESS] . Вказану квартиру позивач продав за 760 000 грн. Після чого, відразу переїхав проживати разом із відповідачкою до її домоволодіння, де і зареєстрував своє місце проживання з 26.11.2019 року. За цією адресою позивач зареєстрований і до теперішнього часу. Під час спільного проживання позивач та відповідачка піклувалися один одним, мали теплі сімейні відносини, були пов`язані спільним побутом, спільними інтересами, мали взаємні права та обов`язки, мали спільний сімейний бюджет, в рамках якого разом купували речі, меблі, побутову техніку, разом проводили свій вільний час та дозвілля. 14 листопада 2019 року відповідач уклав договір на виготовлення меблевого гарнітуру «Гостинна» для розміщення його в домі [ADDRESS] , де вони мешкали разом із відповідачкою, сплативши при цьому передоплату у розмірі 12 000 грн, витративши при цьому на нього гроші, які отримав від продажу своєї квартири. Всі гроші, які позивач отримав від продажу квартири, він витратив на покращення домоволодіння [ADDRESS] , в якому вони мешкали із відповідачкою однією родиною та який належить відповідачці на праві власності. В 2020 році позивач за рахунок коштів, які отримав від продажу квартири, повністю перекрив металочерепицею дах в домоволодінні, закупив саджанці дерев та кущів, квіти та висаджував разом із відповідачкою на території домоволодіння та за територією, наводячи таким чином затишок та порядок, як він вважав тоді для своєї родини. Спільних дітей позив та відповідачка не мали, але у відповідачки є донька [PERSON] . Позивач піклувався донькою відповідачки як своєю рідною, купляв їй одяг, взуття, дорогий мобільний телефон APPLE IPHONE вартістю 27999 грн, дарував подарунки та піклувався її здоров`ям. Позивач вважав [PERSON] своєю рідною людиною і відносився до неї відповідно. Позивач разом із відповідачкою майже кожні вихідні їздили відвідувати батьків відповідачки, які мешкають на хуторі Буринського району. Позивач називав матір відповідачки мамою, тещею, також мав з нею теплі стосунки та багато допомагав по господарству. Також, за рахунок коштів, які позивач отримав від продажу своєї квартири вони придбали автомобіль марки Volkswagen Passat, державний номер [NUMBER] та автомобіль Skoda, державний номер [NUMBER] , які згодом продали, а кошти від їх продажу були витрачені. 18 січня 2021 позивач поїхав на заробітки до Республіки Польща, де офіційно працевлаштувався та працював до 12 жовтня 2021 року. Перебуваючи на роботі в Польщі, позивач продовжував піклуватися про свою із відповідачкою родину, так він постійно надсилав своїй дружині [PERSON] кошти з Польщі, в її особистому користуванні була його пенсійна банківська карта, на яку йому надходила його пенсія, яку витрачала на свої потреби відповідачка. Перебуваючи в Польщі, позивач неодноразово звертався до своїх друзів задля того, щоб вони допомогли відповідачці по господарству, прохав виконати певні чоловічі справи- ремонт сантехніки вдома(душу), ремонт кавомашини, надали йому кошти в борг для відповідачки, передавши їх [PERSON] , а потім він самостійно повертав їх ім. Після повернення із заробітків до м.Суми 12 жовтня 2021 року відповідачка зустріла відповідача і вони відразу поїхали в гості до її батьків в Буринський район. Наприкінці жовтня-початку листопада 2021 фактичні шлюбні та сімейні відносини позивача із відповідачкою почали розладнуватися. Позивач вимушений був переїхати до квартири доньки свого покійного командира, де він мешкає і на теперішній час. Вони перестали розуміти один одного, розійшлися та перестали проживати разом. Згодом позивач дізнався, що відповідачка 27 листопада 2021 року поїхала до Республіки Польща на заробітки. З 2019 року позивач за його власні кошти, які він отримав від продажу своєї квартири, було здійснено майже капітальний ремонт житлового будинку [ADDRESS] . Позивач самостійно придбав будівельні матеріали в будівельних магазинах, винаймав робітників-будівельників та безпосередньо приймав саму активну участь в ремонтних роботах. Зазначений житловий будинок також був істотно покращений та збільшився у своїй вартості внаслідок трудових та грошових затрат. Просив встановити факт спільного проживання позивача з [PERSON] однією сім`єю в період з 01 квітня 2019 по 05 листопада 2021, визнати об`єктами права спільної сумісної власності за ним та [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , визнати за ним право власності на частину вказаного житлового будинку і земельних ділянок та визнати за [PERSON] право власності на частину вказаного житлового будинку і земельних ділянок. В подальшому позовні вимоги уточнив, зазначивши у відповіді на відзив, що йому не було відомо, що [PERSON] проживаючи разом з ним з квітня 2019 року однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] а тому просить врахувати відомості щодо розірвання відповідачкою її попереднього шлюбу та встановити факт проживання позивача з [PERSON] однією сім`єю в період з 06 грудня 2019 по 05 листопада 2021 року. У судовому засіданні позивач, його представник позовні вимоги підтримали повністю. Представник відповідачки в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. У поданому 13.06.2022 відзиві зазначав, що відповідачка із позивачем ніколи не проживала спільно та не вела спільне господарство, не були поєднані спільним побутом, по відношенню друг до друга не мали взаємних прав та обов`язків. Їхні нечасті зустрічі мали короткочасний характер та зводилися до задоволення сексуальних бажань, позивача сприймала як людину для не тривалих стосунків і не більше. Оскільки, ніхто з них не наполягав на тому, щоб офіційно зареєструвати між ними стосунки, позивача так влаштовувало. Відповідно до договору про поділ майна подружжя та договору дарування частини житлового будинку від 01.11.2019 відповідачці належить на праві власності житловий будинок та земельні ділянки за адресою [ADDRESS] . Дане майно було набуте у власність відповідачки, саме під час знаходження в офіційному шлюбі із іншою особою. Позивач ніякого відношення до цього майна не має. Тому вважав позов не обгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до роз`яснень, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11, при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Пунктом 6 Рішення Конституційного суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц зазначила, що вирішуючи спір про поділ майна, необхідно як установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Слід зазначити, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16. Судом встановлено, що позивач в позовній заяві зазначає, що проживав з відповідачкою [PERSON] без реєстрації шлюбу однією сім`єю в період з 06 грудня 2019 по 05 листопада 2021. Відповідно до довідки Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області № 1026 від 30.11.2021 [PERSON] зареєстрований та проживає на території Степанівської селищної ради за адресою [ADDRESS] та має слідуючий склад сім`ї: [PERSON] -власник будинку, [PERSON] - донька власника будинку( а.с.23) В довідці-характеристиці Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області № 63 від 24.11.2021 зазначається, що [PERSON] , постійно зареєстрований в [ADDRESS] , має слідуючий склад сім`ї: [PERSON] -громадянська дружина, [PERSON] - не родич.( а.с.24) Відповідно до відповіді на запит адвоката Степанівська селищна рада Сумського району Сумської області № 17/11-16/к від 03.02.2022 повідомляє, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані слідуючі громадяни: [PERSON] -власник будинку, [PERSON] - донька, [PERSON] - не родич( а.с.141) Відповідно до договору купівлі продажу квартири від 09.01.2019 року [PERSON] купив квартиру, що розташована в [ADDRESS] ( а.с.29-30, 31) 14.11.2019 [PERSON] продав квартиру, яка розташована в [ADDRESS] , ціна продажу 760 000 грн, що підтверджується договором купівлі продажу( а.с.35) Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу виданим Сумським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 05.12.2019, відповідачка [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] 05.12.2019(а.с.125) 01.11.2019 між відповідачкою [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про поділ майна подружжя, відповідно до якого предметом поділу було житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та земельні ділянки площею 0,0400 га(кадастровий номер 5924783800:13:001:0279, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,0800 га(кадастровий номер 5924783800:13:001:0242), надану для ведення особистого селянського господарства, розташовані: [ADDRESS] . В п.3 даного договору зазначається, що житловий будинок та земельні ділянки є спільною сумісною власністю як такі, що набувалися за час шлюбу. За вказаною згодою частки спільному майні визначаються рівними і становлять по частці вказаного житлового будинку та по частці земельних ділянок( а.с.126-127) Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0400 га(кадастровий номер 5924783800:13:001:0279, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,0800 га(кадастровий номер 5924783800:13:001:0242), надану для ведення особистого селянського господарства, розташовані: [ADDRESS] .(а.с.128-130) Крім того, відповідно до договору дарування частки житлового будинку від 01.11.2019 та договору дарування частки земельних ділянок [PERSON] отримала в дар від [PERSON] частку житлового будинку та частки земельних ділянок, розташованих за адресою: [ADDRESS] (а.с.131-132, 134-135) Право власності на вказану частину майна нею було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно(а.с.133, 136, 137) З довідки Управління соціального захисту населення Сумської районної державної адміністрації від 25.07.2022 № 160/15-21 вбачається, що [PERSON] має статус особи з інвалідністю 3 групи внаслідок війни тому, що він знятий з Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги станом на 01.12.2021. Пільгами на житлово-комунальні послуги користувався з 26.11.2019 по 01.12.2021 за адресою [ADDRESS] .( а.с.156) Відповідно до повідомлення Головного сервісного центру МВС від 13.07.2022 №31/18-15 А3, згідно облікових даних транспортний засіб Volkswagen Passat, державний номер [NUMBER] (попередній номерний знак [NUMBER] ) зареєстровано за [PERSON] 11.08.2020 та 03.03.2021 перереєстровано на нового власника. Транспортний засіб Skoda, державний номер [NUMBER] за [PERSON] не зареєстровано(а.с.157). Відповідно до повідомлення Головного сервісного центру МВС від 03.07.2022 №31/18-20 А3, згідно облікових даних транспортний засібSkoda ОСТАVІА А5, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] в період з 20.11.2019 по 22.05.2020 був зареєстрований за [PERSON] а.с.158). На підтвердження своїх позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім`єю стороною позивача було надано спільні фотознімки позивача та відповідачки (а.с. 36-71, 159-162) та диск з відеозаписами(а.с.113). Дані фотознімки та відео свідчать про сімейне життя, спільний відпочинок сторін та святкування різноманітних подій, які свідчать про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю. На підтвердження відносин, які склалися між сторонами, позивачем було надане листування у мобільному додатку( а.с.90-112). Придбання телефону, меблів, будівельних матеріалів, оплата переказ коштів зокрема [PERSON] , здійснені в інтересах сім`ї, підтверджується чеками та видатковими накладними, договором ( а.с.72-80, 86-89) Із свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб між відповідачкою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] було розірвано 05 грудня 2019 року.(а.с.125) Як вбачається з матеріалів справи, позивач був зареєстрований за однією адресою з відповідачкою [ADDRESS] . (а.с.23,24) Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що з позивачем знайомий з 2016 року, були учасниками бойових дій. Позивачу була виділена квартира як учаснику бойових дій, він зробив там ремонт. Потім з`явилася у позивача [PERSON] . Позивач їх познайомив, на той час вони зустрічались. Стосунки в них були гарні. Через деякий час позивач переїхав до відповідачки, яка проживає в с.Косівщина. Він продав свою квартиру. Він сприймав їх як сімейну пару, бував часто в них в гостях. Стосунки між позивачем та відповідачкою були як чоловіка та дружини. Позивач хотів зареєструвати шлюб, відповідачка спочатку відмовилась, в них були суперечки з цього питання. На реєстрації шлюбу відповідачка не наполягала, наполягав позивач. Відповідачка готувала, прибирали в будинку разом, позивач робив всю чоловічу роботу, що не міг зробити сам, винаймав людей. В Косівщині в будинку він поробив ремонти, кровлю змінив, вклав в будинок відповідачки майже всі кошти від продажу квартири. Дочці відповідачки він придбав мобільний телефон не дешевий. [PERSON] працювала в Сільпо касиром, у позивача було більше коштів, він давав їй. Потім відповідачу захотілось заробити грошей і він поїхав у Польшу. Декілька разів позивач йому телефонував просив підтримати [PERSON] коштами. Потім позивач повернувся в Україну і в них почалися сварки. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що з позивачем познайомився після того, як встановлював вікна, роботи там проводив в 2019-2020 році. [PERSON] замовив в нього вікна в літку 2019 року. Усі вікна замовляли не відразу, він з`являвся періодично в с.Косівщина, десь раз на два місяці. Відповідачка та позивач проживали разом в с.Косівщина. Судячи з їх взаємовідносин він розумів, що вони проживають тривалий час разом. Відповідачка говорила, що їй дуже пощастило, що вона зустріла [PERSON] , що всі робочі та фінансові питання потрібно вирішувати з чоловіком, тобто з позивачем. Вона називала його чоловіком. Він також був присутнім коли клали газон, перекривали дах. Після встановлення вікон його запросив [PERSON] за стіл. Стіл накривали позивач з відповідачкою разом, враження було таке, що це повноцінна сімейна пара. Він бачив та пам`ятає відношення [PERSON] до відповідачки, так як він допомагав їй по дому, допомагав облаштовувати прибудинкову територію, мив посуд, на вулиці встановлював ліхтарики, укладав газон, привозив грунт. За всі роботи розраховувся позивач. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що з позивачем та відповідачкою познайомилася, коли купували квартиру у позивача. Їх запросили на перегляд квартири в [ADDRESS] там вона побачила [PERSON] , який був разом з дружиною. Вона була присутньою при кожній їхній зустрічі з приводу продажу квартири. [PERSON] познайомив їх, сказав, що то його дружина. У неї було враження, що вони родина. Дружина впливала на цінову політику, завжди сиділи поруч. В її присутності [PERSON] називав відповідачку ніжно - [PERSON] , [PERSON] , вона називала його своїм чоловіком. Вона говорила - «пораджусь з чоловіком». Свідок [PERSON] суду пояснив, що він був покупцем квартири у позивача. Це було у 2019 році. [PERSON] представив [PERSON] як свою дружину. Відповідачка дуже впливала на цінову політику, вона була більш зацікавленою у продажі квартири, ціну не скидала, говорила, що у нас є діти, тому ми вирішуємо свої проблеми. Він вважав їх родиною. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з 2019 року він знайомий з позивачем. Він працював у Сільпо охоронцем, його колишня дівчина товаришувала з [PERSON] . Вони працювали касирами в Сільпо. Кожного вечора [PERSON] зустрічав [PERSON] з роботи. [PERSON] представляла позивача як свого чоловіка. Він навчався на лікаря, а тому позивач привозив його на Косівщину , щоб він робив йому масаж. Потім позивач попросив його допомогти зробити гноянку на присадибній ділянці. Він постійно допомагав їм на присадибній ділянці. Майже кожного дня був у них дома. Коли він відвідував їх, то бачив що вони були як одна сім`я. [PERSON] говорила, що їй пощастило з чоловіком. Він бачив, що вони живуть як одна сім`я. На день народження його запрошували з своєю дівчиною в [INFO]. День народження святкували в с.Косівщина, при цьому була присутня тітка [PERSON] та сестра з племінницею. При святкуванні були сказані тости на користь їх родини, всі називали їх чоловіком та дружиною. Подруга [PERSON] навіть заздрила, що та має такого чоловіка. З самого ранку позивач вставав і працював на городі. [PERSON] постійно говорила, що потрібно йому робити. [PERSON] йому говорила, що [PERSON] гарно відноситься до її доньки, коли та приїздить з Польщі. Він давав її дочці кошти, купував цінні речі. Вони разом їздили до її батьків в Буринський район. Він також їздив з ними. Мати [PERSON] називала позивача зятем. Вони планували все як для своєї сім`ї. Мали намір розписатись, але на той момент [PERSON] була в шлюбі. В січні 2021 року позивач виїхав д Польщі і з того моменту щось пішло не так. З осені 2019 року вони почали спілкуватись, бачив їх як родину і до моменту як позивач поїхав у Польшу. Покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , ведення спільного господарства, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї є послідовними і переконливими, з чого можна зробити висновок, що сторони мали стосунки, притаманній сімейним. Свідки також підтвердили, що сторони проживали разом за однією адресою, позивач спілкувався з донькою відповідачки, робив їй подарунки. Члени сім`ї відповідачки були обізнані про їхні відносини. Суд приймає до уваги покази вказаних свідків, оскільки у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про заінтересованість свідків в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються та не суперечать іншим наданим доказам. При цьому, відповідачкою не надано доказів на спростування того, що в спірний період між ним та позивачем склалися сімейні стосунки. За наведених обставин суд вважає доведеним у судовому засіданні факт проживання позивача з відповідачкою у період з 06 грудня 2019 і до 05 листопада 2021 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відповідно до досліджених у судовому засіданні доказів. Щодо вимога позивача про визнання житлового будинку та земельної ділянки загальною площею 0,04 га, що знаходяться за адресою [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності та їх поділ, не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст.61 СК). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст.63 СК, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Із змісту положень глав 7 та 8 СК України, вбачається, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Відповідно до ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 N11вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Як на підставу для задоволення своїх позовних вимог позивач посилається не на загальні підстави виникнення права спільної сумісної власності подружжя щодо спірного будинку та земельної ділянки, а саме на спеціальні норми права, передбачені ст. 62 СК України. Як передбачає ст. 62 ч. 1 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, Велика Палата Верховного Суду у правовому висновку, викладеному у своїй постанові від 22.09.2020 у справі №214/6174/15-ц зауважує, що істотність збільшення вартості майна має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. При цьому сам факт проживання осіб однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу у період, коли особисте майно одного з них чи його вартість істотно збільшилися, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Отже, істотне збільшення вартості будинку для визнання його за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя за змістом положень ч. 1 ст. 62 СК України має відбутися саме внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя (в даному випадку позивача). Крім того, суд зазначає, що як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин. Тобто, істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна. Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна. У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі. Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року при розгляді справи №214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20). Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено матеріалами справи житловий будинок та земельна ділянка загальною площею 0, 04 га, які знаходяться за адресою [ADDRESS] належать позивачці на праві особистої приватної власності(а.с.126-137), а доказів про істотне збільшення вартості вказаного майна внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат позивача [PERSON] , які б були підставою для визнання його спільним майном суду не надано. Зважаючи на те, що не подано достатніх доказів, які б свідчили про підстави для задоволення іншої частини позовних вимог [PERSON] , суд вважає за необхідне відмовити в частині задоволенні позову про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного майна подружжя. На підставі викладеного,

Outcome: partial