Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

21 листопада 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «33 канал» (далі - ТОВ «Редакція газети «33 канал») про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди та з урахуванням заяви про відмову від позову в частині позовних вимог до одного з відповідачів, саме до ТОВ «Редакція газети «33 канал», яка надійшла до суду 21 грудня 2022 року, просить: - визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації усю інформацію, розповсюджену [PERSON] у [INFO] року у статті 33 каналу, яка містила заголовок «[INFO]», оскільки уся інформація викладена у статті є такою, що не відповідає дійсності, та є наклепом; - зобов`язати [PERSON] публічно спростувати поширену відносно нього усю недостовірну інформацію, шляхом написання та опублікування на сторінці 33 каналу наступного тексту спростування: «Доводжу до Вашої уваги, що посадовець Крижопільської селищної ради [PERSON] ( [PERSON] ) не був другим учасником конфлікту на АЗС та участі у ньому не приймав. Жодного звернення до редакції про те, що роти незгодним із зловживаннями місцевих чиновників затикають повістками в армію не надходило. Ця тривожна тенденція має насторожувати читачів 33 Каналу. Коли одні воюють на фронті і кладуть своє життя за справедливу Україну, інші поширюють неправдиву та ніким не підтверджують неправдиву інформацію, що є типовим «беспрєдєлом»»; - стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 173000,00 грн., а також усі понесені та документально підтверджені судові витрати (судовий збір за подання позовної заяви в сумі 3640 грн. та витрати за надання правничої допомоги у розмірі 5000 грн.). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що [INFO] року в мережі Інтернет на сторінці «33 канал» опублікована стаття із заголовком «[INFO]», автором якої є [PERSON] . У даній статті зазначено наступне: «У Крижополі нетверезі держслужбовці «жорстко виховують на грунті особистої неприязні» та залякують жертв повістками в армію. Чому мобілізаційні повістки стають знаряддям впливу на «несимпатиків» влади ? [INFO] За словами [PERSON] , матері постраждалого [PERSON] , побили так, що в сина - струс мозку, зламана очна кістка на обличчі та пальці на руці й ще цілий букет травм. 24-річний [PERSON] зараз лікується. [PERSON] розповідає: - Один із учасників конфлікту, керівник секретаріату Крижопільського суду [PERSON] , після словесної перепалки із сином першим вдарив його головою в обличчя. А сварка виникла через авто, яке нібито дуже голосно гарчить. А спочатку жорстку виховну бесіду вислухав молодший брат [PERSON] . - Коли на заправку приїхав старший брат, то відразу увага переключилася на нього. Жару додавало те, що напідпитку були обоє. Але такі травми навряд чи допустимі у вигляді самоуправного виховного моменту, яку б посаду ти не займав. До того ж, свідки кажуть, що [PERSON] били двоє. Що другим був посадовець Крижопільської селищної ради [PERSON] . [PERSON] забрала «швидка». А далі ми з чоловіком пішли по інстанціях і почали розуміти, що справу цю намагаються «спустити на тормозах», - продовжує [PERSON] . - То документи пропали з історії хвороби сина, які підтверджували травми, то слідчий десь подівся, то медичні обстеження [PERSON] затягувались. Але ми написали заяви до поліції, до ДБР у Хмельницькому. По справі відкрили кримінальне провадження, яким оголосили підозру [PERSON] . Але ми почули від людей з оточення посадовців, що нам нічого не світить, бо тут у держслужбовців «все схвачено». І ніби нікого з них не покарають. Бо один з них має відношення до тероборони і своя людина у військкоматі, - додає матір потерпілого. - І дійсно, буквально через кілька днів моєму чоловікові прийшла мобілізаційна повістка. А на словах від «вихователів» наших синів передали, що коли ми будемо рипатись, то повістки прийдуть ще й обом синам. Нам всі знайомі та сусіди кажуть, що треба йти до кінця, по всіх інстанціях. Бо завтра жертвами нетверезих розборок з боку посадовців можуть стати інші хлопці, яких ще зроблять інвалідами, - повідомила пані [PERSON] . За коментарем ми звернулися до названого свідками можливого учасника конфлікту, секретаря Крижопільської селищної ради [PERSON]. Ось що він повідомив: «Мене там не було. Я був на той час вдома. Не розумію, для чого поширюють про мене інформацію, ніби я когось бив. Це не про мене, я людина пряма, чесна і справедлива. Я чув про цю бійку. Кажуть, що там всі були п`яні і не розуміли, що роблять. Чи був там [PERSON] - не знаю. Нехай поліція з`ясовує, хто винен». Це вже не перше звернення до редакції про те, що роти незгодним із зловживаннями місцевих чиновників затикають повістками в армію. Ця тривожна тенденція насторожує. Коли одні воюють на фронті і кладуть своє життя за справедливу Україну, інші використовують ЗСУ для залякування людей та прикриття свого «беспрєдєла». Сподіваємось на об`єктивне розслідування цього конфлікту та готові вислухати інші точки зору». Позивач вказує, що викладена у вищезазначеній статті інформація містить негативні відомості та висловлювання на його адресу, поняття та визначення яких розкривається наступним змістом. Так, нормативна термінологія понять «нетверезі», «спустити на тормоза», «все схвалено», «безпрєдєл» - відсутня, оскільки вони є оціночними та суб`єктивними. Держслужбовцями є особи, на яких покладається безпосереднє виконання функцій держави на відповідній території, у конкретній галузі державного управління. Судження - це форма мислення, в якій що-небудь стверджується або заперечується про предмет думки. Судження - це думка, що виражається розповідними реченнями і є істиною або хибною. Наклеп - поширення завідомо неправдивих вигадок, що ганьблять іншу особу. На думку позивача, усі зазначені у статті припущення є наклепом та порушують його честь, гідність та ділову репутацію. Порушення своїх прав позивач вбачає у наступному: 1. «До того ж, свідки кажуть, що [PERSON] били двоє. Що другим був посадовець Крижопільської селищної ради [PERSON]». Позивач стверджує, дане письмове припущення не відповідає дійсності, так як він знаходився за місцем свого проживання в смт. Крижополі, що можуть підтвердити його мати [PERSON] та рідний брат [PERSON] . Водночас, свідками подій, які сталися на АЗС, можуть бути [PERSON] та оператор АЗС, які безпосередньо знаходилися там. Припускає, що, можливо, саме сини [PERSON] були у такому стані сп`яніння, що він (позивач) їм привидівся на АЗС та почав їх лупцювати. Окрім того, звертає увагу на той факт, що відповідачка та автор статті невірно вказали його прізвище, що підтверджує їхню необізнаність у даному конфлікті та навмисне висвітлення недостовірної інформації. 2. «Але ми почули від людей з оточення посадовців, що нам нічого не світить, бо тут у держслужбовців «все схвачено». І ніби нікого з них не покарають. Бо один з них має відношення до тероборони і своя людина у військкоматі, - додає матір потерпілого. І дійсно, буквально через кілька днів моєму чоловікові прийшла мобілізаційна повістка. А на словах від «вихователів» наших синів передали, що коли ми будемо рипатись, то повістки прийдуть ще й обом синам». Позивач вказує, що дані твердження є фантазіями відповідачки та автора статті, так як згідно Розпорядження селищного голови № 199 від 01.11.2021 року «Про розподіл функціональних обов`язків між селищним головою, секретарем ради, заступниками селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючим справами виконавчого комітету Крижопільської селищної ради» він взагалі не займається мобілізаційною роботою, а тим паче врученням повісток. Пунктом 24 Постанови КМУ № 921 від 07.12.2016 року чітко передбачено перелік завдань, покладених на органи місцевого самоврядування під час ведення військового обліку, де вручення повісток відсутнє. Відповідно до абз. 2 п. 56 Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 2002 р. № 352 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2021 р. № 100) - оповіщення громадян про призов на строкову військову службу та їх прибуття на призовні дільниці здійснюється за розпорядженнями керівників районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Із наведеного випливає, що він взагалі не має ніякого відношення до вручення повісток громадянам призовного віку на території Крижопільської селищної ради. 3. «За коментарем ми звернулися до названого свідками можливого учасника конфлікту, секретаря Крижопільської селищної ради [PERSON]. Ось що він повідомив: «Мене там не було. Я був на той час вдома. Не розумію, для чого поширюють про мене інформацію, ніби я когось бив. Це не про мене, я людина пряма, чесна і справедлива. Я чув про цю бійку. Кажуть, що там всі були п`яні і не розуміли, що роблять. Чи був там [PERSON] - не знаю. Нехай поліція з`ясовує, хто винен». Позивач зазначив, що дійсно до нього звернулась особа, яка представилась працівником 33 каналу, але дозволу на опублікування свого коментаря він не давав. Окрім того, він сказав, що: «молодики, які приймали участь у конфлікті були такі п`яні, що не змогли навіть розібратись хто був його учасником та що там дійсно відбувалось». Таким чином, його коментар навмисно було перекручено та ще й опубліковано без його згоди. 4. «Це вже не перше звернення до редакції про те, що роти незгодним із зловживаннями місцевих чиновників затикають повістками в армію. Ця тривожна тенденція насторожує. Коли одні воюють на фронті і кладуть своє життя за справедливу Україну, інші використовують ЗСУ для залякування людей та прикриття свого «беспредела». Сподіваємось на об`єктивне розслідування цього конфлікту та готові вислухати інші точки зору». Позивач вважає дане судження відповідачки та автора статті таким, що виходить за рамки здорового глузду, так як «залякування людей» та «прикриття беспрєдєла» мало би підтверджується конкретними фактами, а не неадекватними судженнями. Дана стаття була опублікована у рубриці «Кримінал, Новини Вінниччини, Шокуючі факти», та не містить жодного факту, який би підтвердив слова відповідачки та автора статті. Відтак, зазначене у статті є наклепом та спростовується відсутністю будь-яких фактів (документів, рішень судів тощо), що підтверджують «негативний вплив влади». Такі судження не підтверджуються жодними доказами, а інформація, викладена у статті містить негативні відомості, що порушує його (позивача) права на повагу до честі, гідності та ділової репутації, оскільки принижує соціальну оцінку його громадської та професійної діяльності, адже, перебуваючи на посаді секретаря Крижопільської селищної ради, він представляє велику кількість громадян та захищає права і свободи людини. Окрім того, негативна інформація поширена в Інтернет-джерелах, а тому є у вільному доступі, отже особи, які ознайомляться з нею, можуть зробити висновки про те, що він побив синів відповідачки та прикриваючи «беспрєдєл» затикає роти незгодним із зловживанням місцевих чиновників повістками в армію, тобто має можливість здійснювати вирішальний вплив на ці події тощо. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає поширену відносно нього інформацію недостовірною, негативною та неправдивою, що має ознаки наклепу та ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, а тому з метою її спростування змушений звернутися до суду. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач також вказує, що його громадська позиція та трудова діяльність направлена на здійснення захисту прав і свобод, задоволення суспільних інтересів, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, інших інтересів громадян, а також запобігання та протидія корупції в публічній та приватній сферах суспільних відносин, поновлення порушених внаслідок корупційних діянь прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та юридичних осіб. В 1997 році він закінчив школу з відзнакою, під час навчання займав активну позицію в житті школи в різних напрямах: приймав участь у багатьох олімпіадах і спартакіадах, де займав призові місця, брав участь в різноманітних конкурсах та інших заходах, які проводилися між навчальними закладами. В 2002 році він закінчив Харківський національний університет МВС та отримав базову вищу освіту за напрямом підготовки «Право», здобувши кваліфікацію спеціаліста. З 2003 по 2019 роки - працював на посадах юрисконсульта та начальника юридичного відділу. У 2020 році - був одним із координаторів у Крижопільському районі благодійної організації «Стоп вірус», яка надавала допомогу незахищеним верствам населення та людям поважного віку під час пандемії. З 2020 року - є депутатом Крижопільської селищної ради, до якої балотувався від політичної партії «Українська стратегія Гройсмана» та займає посаду секретаря селищної ради. Окрім того, позивач вказує, що в силу положень ст. 23 ЦК України він має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки приниження його честі, гідності та ділової репутації внаслідок протиправних дій відповідачки вже саме по собі є моральною шкодою. Позивач вважає, що 173000 грн. є мінімальною сумою для відшкодування його душевних страждань, відтак, є розумною та справедливою. Ухвалою судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. 20 грудня 2022 року на електронну адресу суду від представника ТОВ «Редакція газети «33 канал» - адвоката Якименко-Шевчук Ю.О. надійшов відзив на позовну заяву, а також заява про передачу даної цивільної справи за територіальною юрисдикцією до Вінницького міського суду Вінницької області. 18 січня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Близнюка В.В., у якому останній просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі за безпідставністю. При цьому зазначає, що [PERSON] позов не визнає та заперечує проти наведених у ньому обставин з огляду на наступне. Так, у статті вказано: «До того ж, свідки кажуть, що [PERSON] били двоє. Що другим був посадовець Крижопільської селищної ради [PERSON]». Однак, прямої мови або твердження відповідачки [PERSON] щодо цього не наведено, є лише посилання на покази свідків. Таке твердження є відсилочним та спростуванню не підлягає. Також [PERSON] нічого не казала про те, що видача повісток якимось чином відноситься до позивача. Посилання позивача на те, що він не давав дозвіл на публікацію свого коментаря в статті взагалі не стосується [PERSON] , а висловлене у статті сподівання на об`єктивне розслідування конфлікту, який стався на АЗС, є цілком правомірним та законним, не порушує будь-чиї права. Представник відповідачки зауважує, що судова практика у даній категорії справ є досить неоднозначною, а інколи навіть суперечливою. Разом з тим, просить врахувати висновки Верховного Суду про те, що суди під час розгляду справ про визнання інформації недостовірною та стягнення моральної повинні з`ясувати чи була поширена інформація твердженням про факти чи оціночним судженням, оскільки наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень - ні. Окрім того, межі допустимої критики є ширшими, коли вона стосується публічної особи. Вона, на відміну від приватної особи, неминуче та свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного свого слова і вчинку як з боку журналістів, так і громадського загалу, і, як наслідок, має виявляти більше терпимості. Ця критика зазвичай знаходить вираження в оціночних судженнях. До того ж, позивачем жодним чином не обґрунтовано розмір моральної шкоди, яку він просить стягнути з відповідачки, та в чому вона полягає. Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 18 січня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Редакція газети «33-й канал» про передачу даної цивільної справи до Вінницького міського суду Вінницької області; задоволено клопотання позивача щодо відмови від частини позовних вимог та постановлено закрити провадження у справі в частині позовних вимог до ТОВ «Редакція газети «33-й канал»; за клопотанням позивача долучено до матеріалів справи попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу та вирішено питання про виклик свідків; відповідачці [PERSON] поновлено строк для подання відзиву на позовну заяву та постановлено приєднати відзив на позовну заяву до матеріалів справи. Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 01 лютого 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті; задоволено клопотання сторони відповідачки про виклик свідків. В судове засідання 12 квітня 2023 року позивач [PERSON] не з`явився, зі слів його представника, через зайнятість на роботі. Разом з тим, будучи присутнім у минулих засіданнях, позивач вказував, що позов підтримує у повному обсязі. У вступному слові пояснив, що поширена відповідачкою інформація є недостовірною, оскільки обставини, вказані у статті не відповідають дійсності та не підтвердженні належними та допустимими доказами. Його не було на АЗС і він нікого не бив. Натомість інформація викладена таким чином, щоб у читачів склалася думка, що він ніби то вчинив кримінальне правопорушення. Йому нічого не відомо про кримінальне провадження щодо факту побиття [PERSON] , він ніяким чином не фігурує в справі. Незрозуміло з чого відповідачка зробила висновок про те, що він побив її сина. Навіть після подання ним позову вона продовжує наполягати на своїй версії подій, що сталися на АЗС. Ніякого відношення до видачі повісток він не має. Поширення позивачкою недостовірної інформації щодо нього потягнуло за собою вкрай негативні наслідки для нього. По-перше, під статтею було безліч негативних коментарів, зокрема на його адресу. По-друге, його друзі та колеги почали розпитувати чи він дійсно брав участь у конфлікті на АЗС і він змушений був виправдовуватися та пояснювати ситуацію. По-третє, він є публічною особою, займає посаду секретаря Крижопільської селищної ради та його добре знають жителі Крижопільської громади, у яких може скластися враження, що він порушує закон, що в свою чергу негативно відіб`ється на його діловій репутації. Завдану йому моральну шкоду оцінює у суму 173000 грн. Представник позивача - адвокат Панасюк В.Б. позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові, просив їх задовольнити у повному обсязі. Вказує, що стороною відповідачки не було надано належних та допустимих доказів на спростування обставин викладених у позові, не доведено достовірність поширеної відповідачкою інформації щодо позивача, відтак наявні усі правові підстави для задоволення позову. Зі змісту статті слідує, що позивачу фактично ставиться у вину вчинення кримінального правопорушення, однак жодних дій, про які стверджує відповідачка, позивач не вчиняв, його просто фізично не було в той вечір на місці події, що підтвердили допитані судом свідки. За таких обставин, розповсюджена відповідачкою інформація є наклепом, її поширення ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача. Відповідачка [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову. У вступному слові пояснила, що журналіст газети «33-й канал» сам зв`язався з нею в телефонному режимі та попросив прокоментувати побиття її сина [PERSON] . Остаточний варіант статті з нею ніхто не погоджував, вона так само як усі інші читачі ознайомилася зі змістом статті вже після її публікації, тому не має відповідати за все, що там написано. Вона не стверджувала, що її сина побив [PERSON] , лише повторила те, що почула від інших осіб, зокрема від своїх синів. Також вона не стверджувала про те, що [PERSON] має відношення до вручення повісток, про це мова взагалі не йшла. Вона лише повідомила, що через деякий час після подій на АЗС її чоловіку прийшла мобілізаційна повістка. Представник відповідачки - адвокат Близнюк В.В. просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вказав, що зі всієї інформації, наведеної у статті газети «33 канал», безпосередньо позивача стосується лише її частина, а саме: «До того ж, свідки кажуть, що [PERSON] били двоє. Що другим був посадовець Крижопільської селищної ради [PERSON]». При цьому, відповідачка повторила інформацію, повідомлену їй іншими особами, зокрема її синами [PERSON] та [PERSON] . В іншій частині статті наводяться оціночні судження та жодним чином не згадується прізвище позивача. Твердження про те, що «у держслужбовців все схвачено» не стосується позивача, який не має відношення до державної служби, оскільки є посадовою особою органу місцевого самоврядування. Позивач за своїми посадовими обов`язками не має відношення до ведення військового обліку та проведення мобілізаційних заходів, тому незрозуміло яким чином посилання у статті на можливість отримати повістку завдало шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Оскільки позивач відмовився від позовних вимог до ТОВ «Редакція газети «33 канал», тому неможливо достеменно встановити яка саме інформація у статті повідомлена відповідачкою, а яка є особистою думкою або припущенням автора статті. На даний час ГУНП у Вінницькій області розслідує кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР 17.09.2022 року за № 12022025190000151, згідно матеріалів якого потерпілий [PERSON] при допиті повідомив про причетність до завдання йому тілесних ушкоджень особи, яку він впізнав як [PERSON] . Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Такий висновок відповідає прецедентній практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Слід також врахувати, що інформація, яка розповсюджується щодо державних посадовців, публічних осіб, є суспільно важливою, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики й оцінки поведінки є ширшими, ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина. Отже, позивач як публічна особа має бути готовим до підвищеного рівня критики, зокрема у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства й підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже обравши кар`єру публічної особи, він погодився на таку увагу. Окрім того, до завершення судових дебатів представник відповідачки зробив заяву про те, що відповідачкою [PERSON] було понесено судові витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн., відповідні докази будуть подані разом із заявою про постановлення додаткового рішення в справі протягом п`яти днів з дня ухвалення судом рішення у даній справі. Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне. Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що на 2 (другій) сторінці газети «33-й канал» [NUMBER] за [INFO] року у розділі «Резонансні новини тижня» було розміщено статтю під заголовком «[INFO]». Автором статті вказаний [PERSON] . Зміст статті наступний: «[INFO] За словами [PERSON] , матері постраждалого [PERSON] , побили так, що в сина - струс мозку, зламана очна кістка на обличчі та пальці на руці й ще цілий букет травм. 24-річний [PERSON] зараз лікується. [PERSON] розповідає: - Один із учасників конфлікту, керівник секретаріату Крижопільського суду [PERSON] , після словесної перепалки із сином першим вдарив його головою в обличчя. А сварка виникла через авто, яке нібито дуже голосно гарчить. А спочатку жорстку виховну бесіду вислухав молодший брат [PERSON] . - Коли на заправку приїхав старший брат, то відразу увага переключилася на нього. Жару додавало те, що напідпитку були обоє. Але такі травми навряд чи допустимі у вигляді самоуправного виховного моменту, яку б посаду ти не займав. До того ж, свідки кажуть, що [PERSON] били двоє. Що другим був посадовець Крижопільської селищної ради [PERSON] . Бійка закінчилась у приміщенні заправки, коли приїхала поліція. [PERSON] забрала «швидка». А далі ми з чоловіком пішли по інстанціях і почали розуміти, що справу цю намагаються «спустити на тормозах», - продовжує [PERSON] . - То документи пропали з історії хвороби сина, які підтверджували травми, то слідчий десь подівся, то медичні обстеження [PERSON] затягувались. Але ми написали заяви до поліції, до ДБР у Хмельницькому. По справі відкрили кримінальне провадження, яким оголосили підозру [PERSON] . Але ми почули від людей з оточення посадовців, що нам нічого не світить, бо тут у держслужбовців «все схвачено». І ніби нікого з них не покарають. Бо один з них має відношення до тероборони і своя людина у військкоматі, - додає матір потерпілого. - І дійсно, буквально через кілька днів моєму чоловікові прийшла мобілізаційна повістка. А на словах від «вихователів» наших синів передали, що коли ми будемо рипатись, то повістки прийдуть ще й обом синам. Навіть попри цей тиск ми не збираємося відступати. Нам всі знайомі та сусіди кажуть, що треба йти до кінця, по всіх інстанціях. Бо завтра жертвами нетверезих розборок з боку посадовців можуть стати інші хлопці, яких ще зроблять інвалідами, - повідомила пані [PERSON] . За коментарем ми звернулися до названого свідками можливого учасника конфлікту, секретаря Крижопільської селищної ради [PERSON]. Ось що він повідомив: «Мене там не було. Я був на той час вдома. Не розумію, для чого поширюють про мене інформацію, ніби я когось бив. Це не про мене, я людина пряма, чесна і справедлива. Я чув про цю бійку. Кажуть, що там всі були п`яні і не розуміли, що роблять. Чи був там [PERSON] - не знаю. Нехай поліція з`ясовує, хто винен». Це вже не перше звернення до редакції про те, що роти незгодним із зловживаннями місцевих чиновників затикають повістками в армію. Ця тривожна тенденція насторожує. Коли одні воюють на фронті і кладуть своє життя за справедливу Україну, інші використовують ЗСУ для залякування людей та прикриття свого «беспрєдєла». Сподіваємось на об`єктивне розслідування цього конфлікту та готові вислухати інші точки зору». Позивач, вважаючи, що уся інформація, викладена у вищевказаній статті, є такою, що не відповідає дійсності та є наклепом, порушує його особисті немайнові права, зазначаючи, що поширення такої негативної, недостовірної інформації щодо нього завдало йому моральної шкоди, просить суд ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідачку публічно спростувати поширену відносно нього усю недостовірну інформацію шляхом написання та опублікування відповідної статті на сторінці 33 каналу наступного тексту спростування: «Доводжу до Вашої уваги, що посадовець Крижопільської селищної ради [PERSON] (Василишин) не був другим учасником конфлікту на АЗС та участі у ньому не приймав. Жодного звернення до редакції про те, що роти незгодним із зловживаннями місцевих чиновників затикають повістками в армію не надходило. Ця тривожна тенденція має насторожувати читачів 33 Каналу. Коли одні воюють на фронті і кладуть своє життя за справедливу Україну, інші поширюють неправдиву та ніким не підтверджують неправдиву інформацію, що є типовим «беспрєдєлом»». Судом також встановлено, що позивач обіймає посаду секретаря Крижопільської селищної ради, що підтверджується відповідним посвідченням, виданим 25 листопада 2021 року. В судовому засіданні 15 лютого 2023 року були допитані заявлені сторонами свідки. Свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні, пояснила, що вона може підтвердити, що [PERSON] у вечірню пору доби у [INFO] року побив [PERSON] на АЗС «Чіпо». Їй здається, там також був [PERSON] , але точно вона не пам`ятає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що працює на посаді заступника голови Крижопільської селищної ради. В той вечір він знаходився на АЗС «Чіпо» разом з [PERSON] . Вони зробили зауваження [PERSON] з приводу порушення комендантської години. Він приїхав на заправку за кермом автомобіля, при цьому був з ознаками алкогольного сп`яніння, поводив себе нахабно та зухвало, сам спровокував конфлікт. [PERSON] на АЗС не було. Аналогічні показання дав в судовому засіданні свідок [PERSON] . Окрім того, зазначив, що він зустрічався з матір`ю [PERSON] - [PERSON] та казав їй, що [PERSON] не було на заправці, однак вона нічого не хотіла слухати та наполягала на тому, що [PERSON] приймав участь у побитті її сина. Вважає, що такою позицією відповідачка хоче завдати шкоди сім`ї позивача. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що працює оператором на АЗС «Чіпо». В приміщенні заправки відеоспостереження не ведеться, на стіні висить муляж відеокамери. Не пам`ятає точно чи був в той вечір на заправці [PERSON] . Все відбулося раптово. В приміщення заправки забіг [PERSON] , а за ним [PERSON] , були ще інші особи. [PERSON] кричав, що його б`ють, та побіг в підсобне приміщення. Він ( [PERSON] ) не хотів бути замішаним в цих подіях, тому не втручався та весь час перебував за торгівельною стійкою. Свідок [PERSON] , допитаний в судовому засіданні, пояснив, що перебував на АЗС в той вечір, коли [PERSON] побив його брата - [PERSON] . Його брата били двоє чоловіків. Пізніше він сказав своїй матері - [PERSON] , що другим був [PERSON] , оскільки на той момент саме так і думав. Вже в суді йому стало зрозуміло, що чоловік, якого він вважав [PERSON] , насправді є [PERSON] . Можливо, плутанина вийшла через те, що у них однакове ім`я і вони обоє працюють у селищній раді. Свідок [PERSON] , допитаний в судовому засіданні, пояснив, що у [INFO] року на АЗС «Чіпо» його побили [PERSON] та [PERSON] , про що він і сказав своїй матері - [PERSON] , а також повідомив працівникам поліції. На даний час триває розслідування кримінального провадження, у якому він має процесуальний статус потерпілого. Разом з тим, суд не бере до уваги письмове повідомлення відповідачки щодо наявності кримінального провадження, яке надійшло до суду 31.01.2023, оскільки належних письмових доказів на підтвердження цього суду не надано. Представник відповідачки в судовому засіданні вказав, що справа розслідується в іншому районі, тому відповідачка не може надати належним чином засвідчені копії процесуальних документів зі справи. Клопотань про витребування письмових доказів стороною відповідачки не заявлялося. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статей 76-77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими способами як письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показанням свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством (стаття 201 ЦК України). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України). Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві (стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року). Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менш, її обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій. Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (GAZETA UKRAINA-TSENTR v. UKRAINE, № 16695/04, § 46, ЄСПЛ, 15 липня 2010 року). Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року). Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду (частина друга статті 30 Закону України «Про інформацію»). Пленум Верховного Суду України в постанові від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова) вказав, що праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У пункті 15 Постанови роз`яснено, що при розгляді зазначеної категорії справ суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 лютого 2019 року в справі № 725/5585/16-ц (провадження № 61-34549св18), вказано, що: «тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права». В постанові Верховного Суду у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 127/24530/16-ц (провадження № 61-41071св18) зроблено висновок, що: «оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Вказані особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати». У постанові Верховного Суду у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року в справі № 203/3490/18-ц (провадження № 61-19200св19), зазначено, що: «судом встановлено, що у поширеній відповідачем інформації не йдеться про позивача, як політичного діяча, проте Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що особистість позивача, як у м. Дніпрі, так і загалом в Україні, є доволі відомою, оскільки згідно з Резолюцією 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя публічні фігури - це особи, які займають державні посади і/чи використовують державний ресурс, а також усі ті, хто відіграє певну роль у громадському житті, чи то в галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорту чи будь-якій іншій сфері (пункт 7). […] Проте, у порушення наведених норм матеріального права та прецедентної практики Європейського суду з прав людини апеляційний суд належним чином не дослідив та не розрізнив фактичні твердження і оціночні судження. При цьому суд без будь-якого фактичного й правового мотивування послалися лише на те, що поширена ГО «Платформа громадський контроль» інформація про позивача (абзац 6 спірної публікації) не є оціночним судженням, а є твердженням про факт. Отже, висновок суду ґрунтуються на припущеннях, що є порушенням вимог частини шостої статті 81 ЦПК України. Також, апеляційний суд не врахував, що поширена ГО «Платформа громадський контроль» інформація, яка містила оціночні судження, стосувалися публічної особи, інтерес до якої у суспільстві є високим, а тому рівень критики цієї особи або суб`єктивні думки про неї є значно ширшим». При тому, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом, вказав, що вважає всю інформацію у статті 33 каналу недостовірною, він зазначив у позові конкретні висловлювання, які, на його думку, порушують його права. Вирішуючи спір у даній справі, суд дійшов таких висновків. Зазначення в досліджуваній статті висловлювання: «До того ж, свідки кажуть, що [PERSON] били двоє. Що другим був посадовець Крижопільської селищної ради [PERSON]», вжите [PERSON] під час спілкування з журналістом газети «33-й канал», є повідомленням інформації, отриманої нею з інших джерел, а саме від осіб, які були присутні на місці події, тобто є оціночним судженням, а не твердженням, відтак не може бути ані спростоване, ані підтверджене. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки, що пов`язано із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Позивач сам у своїй позовній заяві називає таке висловлювання відповідачки припущенням. Такі слова у статті як: «Але ми почули від людей з оточення посадовців, що нам нічого не світить, бо тут у держслужбовців «все схвачено». І ніби нікого з них не покарають. Бо один з них має відношення до тероборони і своя людина у військкоматі, - додає матір потерпілого. І дійсно, буквально через кілька днів моєму чоловікові прийшла мобілізаційна повістка. А на словах від «вихователів» наших синів передали, що коли ми будемо рипатись, то повістки прийдуть ще й обом синам» суд не вважає недостовірною інформацією та наклепом на позивача, оскільки неможливо встановити про кого саме каже [PERSON] і яким чином те, що її чоловіку прийшла мобілізаційна повістка стосується позивача. Дані висловлювання позивач у своєму позові називає фантазіями відповідачки та автора статті, тобто не розмежовує їх. Такі слова у статті як: «За коментарем ми звернулися до названого свідками можливого учасника конфлікту, секретаря Крижопільської селищної ради [PERSON]. Ось що він повідомив: «Мене там не було. Я був на той час вдома. Не розумію, для чого поширюють про мене інформацію, ніби я когось бив. Це не про мене, я людина пряма, чесна і справедлива. Я чув про цю бійку. Кажуть, що там всі були п`яні і не розуміли, що роблять. Чи був там [PERSON] - не знаю. Нехай поліція з`ясовує, хто винен» взагалі не носять жодного негативного відтінку, тому незрозуміло в чому полягає порушення прав позивача з боку відповідачки. Та обставина, що редакції газети розмістила коментар позивача, як він стверджує, без його дозволу немає ніякого відношення до відповідачки. Такі слова у статті як: «Це вже не перше звернення до редакції про те, що роти незгодним із зловживаннями місцевих чиновників затикають повістками в армію. Ця тривожна тенденція насторожує. Коли одні воюють на фронті і кладуть своє життя за справедливу Україну, інші використовують ЗСУ для залякування людей та прикриття свого «беспредела». Сподіваємось на об`єктивне розслідування цього конфлікту та готові вислухати інші точки зору» жодним чином не зачіпають права позивача, оскільки є узагальненням. Знову ж таки у позові позивач вищевказане називає судженнями відповідачки та автора статті. Взагалі у статті позивач фігурує як «названий свідками можливий учасник конфлікту», у статті відсутні фактичні твердження про те, що позивач вчинив будь-яке кримінальне правопорушення. Враховуючи викладене, суд не встановив наявності порушеного права позивача на честь, гідність та ділову репутацію, про захист яких він просить та з цією метою звернувся до суду. Висловлювання та вирази, на які посилається позивач як образливі для нього, за своєю правовою природою носять оціночний характер та є стилістичним викладом поданого матеріалу. Яскраве використанням вказаних у статті мовностилістичних засобів не може бути підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки таке не передбачено положеннями ЦК України. Розмежовуючи фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацію фактів. На підставі належним чином оцінених наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про необхідність відмови позивачу у задоволенні вимог про визнання інформації недостовірною, такою, що порочить його честь, гідність і ділову репутацію та зобов`язання відповідачки спростувати таку інформацію. До вказаного висновку суд прийшов також з огляду на те, що поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Конвенції захищає погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. З урахуванням положень ст. ст. 23, 280, 1167 ЦК України, вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в даному випадку є похідними від вимог про визнання інформації недостовірною, такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію, наявність підстав для повного або часткового задоволення вимог про стягнення моральної шкоди залежить від результату вирішення по суті основної вимоги. У зв`язку із тим, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення основної вимоги позивача, не підлягають до задоволення і похідні вимоги, зокрема, щодо відшкодування моральної шкоди. У даному випадку суд не здійснює аналіз розміру моральної шкоди, що заявлений до стягнення, оскільки для цього відсутні правові підстави з огляду на відмову позивачу у задоволенні основної позовної вимог про визнання інформації недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку з відмовою в позові судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed