Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів АТ «Кристал Банк», приватного нотаріуса Пахомової Н.І. та просить суд визнати припиненою іпотеку, предметом якої є двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , знявши заборону із вказаного нерухомого майна та зобов`язавши нотаріуса зробити відповідні відмітки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про зняття заборони з квартири. В обґрунтування вимог зазначено, що 23 червня 2006 року між ним, як іпотекодавцем та ЗАТ «Інвест-кредит банк», як іпотекодержателем, було укладено договір іпотеки № 88-І/06, відповідно до пункту 1.1. якого він передав в іпотеку належну йому на праві власності двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Зазначений предмет іпотеки є забезпеченням виконання боржником фізичною особою [PERSON] своїх зобов`язань перед іпотеко держателем, що випливають з умов кредитного договору № 363-Ф/06 від 23.06.2006. Зобов`язання, забезпечені іпотекою, вважаються виконаними, якщо наявне погашення позики у сумі 34\~000,00 грн., здійснене позичальником у повному розмірі, проценти та витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань по кредитному договору. Так, третьою особою на виконання умов кредитного договору було сплачено 34\~000,00 грн. основного боргу, відсотки та комісійна винагорода на суму 11\~205,82 грн. Жодних розрахунків, додаткових платежів, сум відсотків за користування кредитними коштами тощо, банк не здійснював та не пред`являв до сплати [PERSON] . Про повне погашення кредиту та сплати всіх необхідних платежів свідчить факт відсутності вимог по відношенню до боржника з боку банку та відсутності стягнень на майно боржника на предмет іпотеки починаючи з вересня 2008 року по теперішній час. Строк позовної давності по кредитному договору № 363-Ф/06 від 23.06.2006 складає 3 роки, який уже сплинув. Тому у зв`язку з виконанням боржником умов кредитного договору, договір іпотеки № 88-І/06 від 23.06.2006 припинив свою дію. Однак всупереч нормам чинного законодавства, іпотекодержатель не виконав свого обов`язку та не звернувся до нотаріуса із заявою про зняття заборони з предмету іпотеки, що не дозволяє йому, як власнику житла, належним чином розпоряджатися власністю. Зазначено, що АТ «Кристалбанк» є правонаступником ПАТ «Терра Банк», в який було перейменовано ЗАТ «Інвест-кредит банк», що підтверджується як безпосередньо НБУ, так і вбачається зі Статуту АТ «Кристалбанк», погодженого НБУ 16.12.2020 та затвердженого загальними зборами акціонерів 17.11.2020, протокол № 2. Тому просить вимоги задовольнити. Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 02 червня 2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 05 жовтня 2022 року справу направлено за підсудністю до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 січня 2023 року прийнято справу до свого провадження та призначено справу до розгляду. У судове засідання сторони не з`явилися. До суду надійшла заява позивача [PERSON] та його представника адвоката Починок В. про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні вимог наполягають. Представник відповідача АТ «Кристалбанк» Миронова Л.О. звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності та просить відмовити у задоволенні вимог з підстав, викладених у письмових поясненнях стосовно неналежного відповідача. В обґрунтування письмових пояснень представником відповідача зазначено, що АТ «Кристалбанк» створений Фондом гарантування вкладів фізичних осіб зі статусом «Перехідного банку» у 2014 року. Банк є правонаступником всього майна, прав та зобов`язань ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк», яке згідно з рішенням засновника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08 грудня 2014 (протокол № 257/14) є правонаступником визначених відповідно до плану врегулювання, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.10.2014, активів (укладаючи права за договорами забезпечення) та обов`язків за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями ПАТ «Терра Банк». Тому АТ «Кристалбанк» не є правонаступником усіх активів та обов`язків за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями ПАТ «Терра Банк», а лише визначених у Акті приймання-передавання активів та зобов`язань неплатоспроможного банку ПАТ «Терра Банк», укладеному 22.12.2014 між ПАТ «Терра Банк» та ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк». Згідно акту приймання-передавання активів та зобов`язань неплатоспроможного банку ПАТ «Терра Банк», укладеному 22.12.2014, до АТ «Кристалбанк» не передавалися права вимоги за кредитним договором від 23.06.2006 № 363-Ф/06, укладеним між ЗАТ «Інвест-Кредит Банк» та [PERSON] , договорами забезпечення, що укладені з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Отже у АТ «Кристалбанк» відсутня інформація про позичальника перед ПАТ «Терра Банк» [PERSON] , іпотекодавця [PERSON] , а отже банк є неналежним відповідачем. Відповідач приватний нотаріус Пахомова Н.І. звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності у зв`язку з відсутністю до неї претензій матеріального та морального характеру. Від третьої особи [PERSON] письмових пояснень не надійшло. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як встановлено судом, 23 червня 2006 року між Закритим акціонерним товариством «Інвест-Кредит Банк», як заставодержателем, та [PERSON] , як іпотекодавцем, було укладено договір іпотеки № 88-І/06, відповідно до якого на забезпечення основного зобов`язання, яке виникло за кредитним договором № 363/Ф/06 від 23 червня 2006 року, [PERSON] як майновий поручитель [PERSON] , передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме квартиру житловою площею 29,4 кв.м., загальною площею 52,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19-24 копія договору). Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість добросовісність та розумність (частина третя\~статті 509 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. Згідно зі статтями 1, 11 Закону майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 575 ЦК України та статті 1 Закону іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 Закону, відповідно до частини першої якої іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом, тобто припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені Законом України «Про іпотеку». Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 537/6072/16, провадження № 61-35327св18, від 28 січня 2019 року у справі № 639/7920/16-ц, провадження № 61-33814св18, від 01 липня 2020 року у справі № 727/11061/18, провадження № 61-9980св19, від 27 жовтня 2021 року у справі № 521/16269/18, провадження № 61-5669св20. За повідомленням Національного банку України від 25.01.2021, найменування ЗАТ «Інвест-Кредит Банк» неодноразово змінювалось, останнє найменування ПАТ «Терра Банк». 24.12.2014 виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 159 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Терра Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідації банку. З метою реалізації способу виведення неплатоспроможного ПАТ «Терра Банк» з ринку 08.12.2014, Фонд прийняв рішення створити перехідний банк під назвою Публічне акціонерне товариство «Перехідний банк «Кристалбанк», який втратив статус перехідного банку у 2015 році. Відповідно до пункту 1 загальних положень статуту ПАТ «Перехідний Банк «Кристалбанк» стало правонаступником визначених відповідно до плану врегулювання активів (уключаючи права за договорами забезпечення) та обов`язків за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями ПАТ «Терра Банк» (неплатоспроможного банку). Вимогами статті 53 Закону про Фонд визначено, що Національний банк України є зберігачем документів ліквідованих банків України, разом з тим, кредитна справа [PERSON] в описах архівних справ ПАТ «Терра Банк» не зазначена та на архівне зберігання до Національного банку України уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ «Терра Банк» не передавалася (а.с. 52-55). Стосовно посилання\~позивача на\~застосування статей 256, 267 ЦК України, по спливу позовної давності, як підстави для припинення зобов`язання, норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України. Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Отже, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку. За змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя\~статті 267 ЦК України). У разі пропуску позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята\~статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша\~статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга\~статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята\~статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 Закону України «Про іпотеку», відповідно до частини першої якої іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом, тобто припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені Законом України «Про іпотеку». Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням. Таким чином, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) само по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором, а тому не може вважатися підставою для припинення іпотеки відповідно до абзацу другого частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку». Вказана позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 18\~жовтня 2021\~року у\~справі №\~331/133/19\~(провадження\~№ 61-11009св21),\~упостанові від 11 вересня 2019 року у справі № 201/13602/16-ц (провадження № 61-33028св18), постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17. Разом з тим, у пунктах 41-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19) зазначено, що: «іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті\~3, абзаци другий і сьомий частини першої статті\~17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини\~статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша\~статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від\~14 лютого 2018 року у справі\~№ 910/16461/16; див. також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц)». Верховний Суду у постанові 08 лютого 2023 року у справі № 607/22155/20 (провадження № 61-237св 22) зазначив, що «судами досліджувались надані сторонами письмові докази, на підставі яких встановлено, що [PERSON] здійснив повне погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується квитанціями про погашення кредиту та довідкою ПАТ «Банк Форум» від 24 січня 2014 року № 354/3500 про відсутність у позивача перед банком заборгованості за кредитним договором від 31 січня 2008 року № 18/08/26-N, доказів на спростування яких відповідачем не надано. Згідно інформації, наданої Національним банком України від 28 квітня 2021 року № 18-0005/37001/БТ, первинні документи (касові, меморіальні) та інші документи, які б свідчили про погашення заборгованості по договору 31 січня 2008 року № 18/08/26-N, були знищені у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання. Доказів на підтвердження того, що квитанції про погашення кредиту та довідка банку є підробленими, відповідач не надав. Тому суд першої існтанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з моменту виконання у повному обсязі заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду від 09 червня 2011 року у справі № 2-2413/11 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, іпотека за договором від 31 січня 2008 року припинилась у зв`язку із припиненням основного зобов`язання виконанням, проведеним належним чином, внаслідок чого підлягає зняттю обтяження з предмета іпотеки». Позивачем надано до суду копії квитанцій про погашення [PERSON] основного боргу на суму 34\~000,00 грн. (а.с. 35-48 копії квитанцій) так і погашення відсотків і комісій за обслуговування кредитного рахунку, де судом перевірено як призначення платежу, так і платника, отримувача і суми та дати зарахувань (останні датовані кінцем 2008 року), які підтверджують факт сплати третьою особою боргу за кредитним договором № 363-Ф/06 згідно умов кредитного договору та графіку до нього (а.с. 30-34 копія договору з додатком). Матеріали архівних справ ліквідованого банку не містять кредитної справи [PERSON] , за передавальним актом до перехідного банку (відповідача по справі) не передавались, знайти нового кредитора (у разі наявності) за вказаними кредитним договором та договором іпотеки, з метою з`ясування наявності чи відсутності боргу [PERSON] (оскільки відсутня довідка банку про повне погашення кредиту), суд не має можливості. Тому враховуючи надані суду письмові докази, оскільки основне зобов`язання третьої особи [PERSON] за кредитним договором № 363-Ф/06 від 23 червня 2006 року припинено, суд дійшов висновку про припинення іпотеки відповідно до положень Закону України «Про іпотеку». Подібний висновок зроблено Верховним Судом у постановах від 23 вересня 2021 року у справі № 234/5464/20 (провадження № 61-3121св21), від 16 червня 2022 року у справі № 226/1487/21 (провадження № 61-20525св21). При цьому суд зазначає, що встановлення факту припинення основного зобов`язання має своїм наслідком також й припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договором іпотеки. Отже, право боржника та іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання зобов`язання за кредитним договором таким, що припинено, чи іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору кредиту чи іпотеки. Наведений правовий висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14 та підтримано Верховним Судом в постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц і постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 126/1056/15-ц. Стосовно вимоги\~у частині\~скасування обтяжень іпотекою спірного нерухомого майна, то вони підлягають задоволенню, оскільки такі вимоги є похідними від вимог про припинення іпотеки з наступних підстав. Так, у зв`язку із тим, що припинення основного зобов`язання має наслідком і припинення іпотеки, то відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина друга статті 593 ЦК України, частина третя\~статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору). Відповідно до статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Відповідний правовий висновок викладений у пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19). У постанові Верховного Суду від\~30 березня 2022 року у справі № 608/1296/19 (провадження № 61-8577св20) зроблено висновок про те, що\~«…суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про виключення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, оскільки належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки.». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2023 року у справі № 341/767/21 (провадження № 61-3224св22). Стосовно вимоги про зобов`язання приватного нотаріуса зняти заборону з квартири, то суд зазначає, що згідно з ст. 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до Державного реєстру обтяжень рухомого майна вносяться відомості про виникнення, зміну, припинення обтяжень рухомого майна. Відповідно до ч. 5 ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначається реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника, інформація про припинення. Згідно з Наказом Міністерства юстиції України «Про визначення реєстраторів Державного реєстру обтяжень рухомого майна» № 57/5 від 07 липня 2006 року, визначено, що реєстраторами Державного реєстру обтяжень рухомого майна є державні, приватні нотаріуси та їх помічники, державні та приватні виконавці, податкові керуючі, а також адміністратор Державного реєстру обтяжень рухомого майна та його філії у випадках, передбачених законодавством. Про, що також зазначає відповідач у письмових запереченнях. Таким чином, нотаріус в силу закону зобов`язаний виконати судове рішення про виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження нерухомого майна. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved