Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

Позивач 09.07.2021\~звернулася до\~Приморського районного\~суду м.\~Одеси з\~позовом до\~ [PERSON] та\~просить: - визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та поновити строк позовної давності; - визнати недійсним договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. та зареєстрований в реєстрі за №2742 від 17 грудня 2012 року, скасувати реєстраційні дії та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 531040 від 22ю02ю2023, номер запису про право власності/довірчої власності: 202290, вчинені державним реєстратором Одеського міського управління юстиції Каменською О.А. про перехід права власності на об`єкт нерухомого майна 2-х кімнатну квартиру площею 82,1 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] до [PERSON] на праві приватної власності в розмірі 1/1 частки із поновленням відомостей про право власності за [PERSON] із поновленням становища, яке існувало до порушення прав [PERSON] , шляхом витребування із незаконного володіння [PERSON] та будь-яких третіх осіб об`єкту нерухомого майна - 2-х кімнатної квартири площею 82,1 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , оригіналу технічного паспорта, правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомого майна та повернення законній власниці [PERSON] - стягнути з відповідача на користь позивача всі судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що квартира [ADDRESS] набута позивачкою під час перебування у шлюбі з [PERSON] , а тому є спільною сумісною власністю подружжя. 02.06.2021 позивачу стало відомо з матеріалів цивільної справи №522/5797/21, що власницею квартири також себе вважає дочка позивачки [PERSON] нібито на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Фроловою Р.В. від 17.12.2012. Позивачка не вважала договір щодо квартири безоплатним, а між сторонами було узгоджено, що об`єкт нерухомості відчужується із умовою сплати його оціночної вартості у розмірі 641\~800 грн. В договорі не зазначено, що він є безоплатним. За кошти по договору позивачка мала намір провести медичне лікування після ДТП та купити меншу квартиру в м. Одесі. У спірній квартирі позивач з чоловіком зробили ремонт власними силами та фактично проживають в ній, що можуть підтвердити свідки [PERSON] , яка є дочкою позивачки та її чоловік [PERSON] . Вчинений позивачем правочин не відповідає її інтересах і якщо б вона розуміла, що укладає договір дарування, без зобов`язання щодо її утримання, дочка [PERSON] не сплатить вказані грошові коши та буде ухилятися від їх сплати, ігнорувати позивача з чоловіком, грубо та непривітно поводитися, чинити перешкоди у спілкуванні з онуками, то такий правочин не було б укладено. У зв`язку з тим, що у позивача була відсутня внутрішня воля на дарування квартири, вона помилялася щодо правової природи правочину, є підстави для визнання договору дарування недійсним. При укладенні договору позивачка мала лівосторонню туговухість, знижену гостроту слуху на праве вухо та поганий зір. Договір підписала не читаючи, оскільки не мала окулярів, лише на довірі до дочки. 19.02.2012 [PERSON] потрапила у ДТП, внаслідок якого їй були заподіянні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, забиття м`яких тканин потиличної області, травма провідного апарата (середнє вухо) і поразка слухового нерва ліворуч, забиття грудної клітки і лівої молочної залози, забиття лівого плечового суглоба. Крім того, на момент укладення правочину позивач не мала заробітку та перебувала у матеріальній скруті, оскільки в 2010 році була незаконно звільнена з посади та протягом 10 років намагалася поновитися на роботі на посаді головного лікаря. Саме тому позивач з чоловіком вирішили продати частину нерухомого майна дочкам, щоб були кошти для проживання, можливість придбати невелику квартиру та мати надію, що дочки будуть вдячні та утримувати їх в старості. Справа надійшла до провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Кузнєцової В.В. та ухвалою від 16.07.2021 провадження у справі було відкрите. Ухвалою від 29.07.2021 вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] та заборон вчинення реєстраційних дій. До суду 25.08.2021 надійшов відзив від представника [PERSON] [PERSON] , згідно якого просить застосувати строк позовної давності, відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що 11.06.2008 під час весілля відповідача з [PERSON] [PERSON] та її чоловік [PERSON] прилюдно подарували [PERSON] та її чоловіку спірну квартиру та символічно вручили ключі від неї. Договір дарування укладено саме за ініціативою позивача та зі згоди її чоловіка. [PERSON] після подання позову повідомила чоловіка відповідача [PERSON] , що звернулася до суду, щоб виправити помилки у договорі дарування (на думку позивача є помилковим зазначення у договорі, що «дар цей сторони оцінюють у 641\~800 грн»), після виправлення помилок, як сказала [PERSON] квартира знову буде ваша. Вказує, що позивач намагається ввести суд в оману щодо початку перебігу строку позовної давності з 02.07.2021, [PERSON] усвідомлювала та керувала своїми діями. Також позивач не надала жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності, адже судовий трудовий спір та досудове розслідування ДТП не свідчить про цілодобову зайнятість протягом 3-х років. Ухвалою від 09.09.2021 у задоволенні клопотання [PERSON] про розгляд справи у закритих судових засіданнях відмовлено. Ухвалою від 09.09.2021 залучено до участі у справі третю особу [PERSON] . Ухвалою від 09.09.2021 залучено до участі у справі співвідповідача приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролову Руслану Валеріївну та витребувано у нотаріуса належним чином завірені копії нотаріальної справи щодо договору дарування. До суду 07.10.2021 надійшла відповідь на відзив [PERSON] , згідно якої зазначає, що договір дарування укладається у письмовій формі, тому позивачка не могла подарувати квартиру прилюдно на весіллі. В промові позивача на весіллі мова не йшла про конкретну квартиру, а дії на весіллі носили жартівливий характер та не свідчили про реальні наміри позивача подарувати квартиру. Перші п`ять років спільного життя родини Гаєвських не складалося, тому вони вирішили вчинити саме удаваний правочин договір дарування, замість договору купівлі-продажу, який виключав право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] як подружжя, тим самим вся квартира після сплати коштів мала перейти до [PERSON] . Договір дарування є удаваним, вчинений під впливом тяжких життєвих обставин. У відзиві не вказано з якого терміну відповідач вважає вірним рахувати строк позовної давності. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2021 справа була передана судді Бондарю В.Я. Ухвалою від 18.11.2021 справа прийнята до провадження та призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 12.01.2022. У підготовчому засіданні 12.01.2022 проведеному за участі представника позивача [PERSON] було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, долучено до матеріалів справи відповідь на відзив разом з доказами, відкладено до наступного засідання розгляд клопотання про долучення додаткових доказів від 19.10.2021, вирішено повторно направити ухвалу про витребування доказів для виконання та в результаті проведених підготовчих дій, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 10.02.2022. У судовому засіданні 10.02.2022 проведеному за участі представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] було відкладено розгляд справи з метою належного сповіщення інших учасників справи на 21.03.2022. До суду 15.02.2022 надійшли матеріали нотаріальної справи на виконання ухвали про витребування доказів. У судовому засіданні 21.03.2022 задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи у зв`язку з оголошенням воєнного стану в країні, наступне засідання призначено на 22.04.2022. У судовому засіданні 22.04.2022 було задоволено заяву позивача про відкладення розгляду справи, наступне засідання призначено на 15.06.2022. У зв`язку з неявкою учасників справи та поданням [PERSON] заяви про відкладення, розгляд справи у судовому засіданні 15.06.2022 відкладено на 18.07.2022. У судовому засіданні 18.07.2022 проведеному за участі представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] представник позивача просила відкласти розгляд справи задля сповіщення інших учасників справи, представник відповідача також вважав неможливим розгляд справи, з метою належного сповіщення приватного нотаріуса та третю особу розгляд справи відкладено на 29.08.2022. У судовому засіданні 29.08.2022 проведеному за участі представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] було задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 12.09.2022. В результаті проведеного судового засідання 12.09.2022 за участі представника позивача [PERSON] , [PERSON] та її представника [PERSON] ухвалою від 12.09.2022 було відмовлено у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] про відвід судді, ухвалою від 12.09.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи у закритих судових засіданнях. Ухвалою від 12.09.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про виклик свідка [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача надала вступне слово, але у зв`язку з закінченням робочого часу розгляд справи відкладено на 10.10.2022. У судовому засіданні 10.10.2022 було продовження надання вступного слова представником позивача [PERSON] та надано вступне слово представником відповідача [PERSON] , також допитано свідків [PERSON] та [PERSON] . З метою допиту інших свідків у судовому засіданні оголошено перерву до 21.11.2022, також визначено резервні дати засідань 28.11.2022 та 05.12.2022. У судовому засіданні 28.11.2022 було залишено без розгляду клопотання про допит свідка [PERSON] та [PERSON] за заявою представника відповідача, було допитано свідка [PERSON] . Суд закінчив з`ясування обставин справи та перейшов до судових дебатів, оголошено перерву до наступного засідання 28.11.2022. У судовому засіданні 28.11.2022 розгляд справи відкладено на погоджену дату 05.12.2022 у зв`язку з задоволенням відповідного клопотання представника позивача. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2022 позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою у судове засідання та враховуючи заяву позивача [PERSON] про залишення позову без розгляду, яка надійшла після судового засідання. Не погоджуючись з ухвалою суду від 05.12.2022 позивач [PERSON] подала апеляційну скаргу внаслідок розгляду якої постановою Одеського апеляційного суду від 06.02.2023 апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2022 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Цивільна справа 14.03.2023 надійшла до Приморського районного суду м. Одеси та 15.03.2023 була передана судді Бондарю В.Я. Ухвалою від 15.03.2023 справа прийнята до розгляду та продовжено розгляд справи зі стадії судових дебатів з призначенням судового засідання на 04.04.2023. У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в м. Одеси та необхідністю слідувати у укриття працівникам та відвідувачам суду розгляд справи у судовому засіданні 04.04.2023 було відкладено на 19.04.2023. До суду 07.04.2023 надійшла заява [PERSON] про залишення позову без розгляду. Ухвалою суду від 19.04.2023 заяви [PERSON] від 07.12.2022 та 07.04.2023 про залишення позову без розгляду залишені без розгляду, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з такими заявами. У судове засідання 19.04.2023 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, шляхом направлення судових повісток засобами електронного поштового та мобільного зв`язку. Сторони з заявами про відкладення розгляду справи до суду не зверталися. Представник відповідача [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Отже, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони. Зважаючи на строки розгляду справи, враховуючи, що учасники справи належним чином повідомлені про судове засідання, суд вважає за можливе розглянути справу по суті, незважаючи на неявку учасників справи у судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, заслухавши показання свідків та пояснення сторін, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 17 грудня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. було посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №2742 договір дарування, згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар квартиру під [ADDRESS] , загальною площею 82,1 кв.м., житловою площею 40,0 кв.м. Згідно п.3 вказаного договору, дар цей сторони оцінюють у 641\~800 гривень. Згідно п.7 договору, цей договір вчинено за згодою чоловіка [PERSON] гр. [PERSON] , викладеною окремою заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Міщенко М.В. 12.12.2012 року за реєстровим №1425 (т.1 а.с.30-31, т.2 а.с.2-3). Згідно п. 8 договору, [PERSON] та [PERSON] стверджують, що: у момент укладення цього договору вони усвідомлювали (і усвідомлюють) значення своїх дій і могли (можуть) керувати ними; розуміють природу цього правочину, свої права та обов`язки за договором, не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; договір укладається зі справжньою їхньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психологічного тиску; договір укладається на вигідних для сторін умовах і не є результатом впливу тяжких обставин; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним); особи, що підписують цей договір володіють українською мовою, що дало їм можливість прочитати та правильно зрозуміти сутність договору; обдаровувана володіє достатньою інформацією про квартиру, що відчужується, не має претензій до її технічного стану, встановленого шляхом внутрішнього огляду до укладення цього договору. Пунктом 9 договору сторони передбачили, що Дарувальник цим договором встановлює обов`язок Обдаровуваної, а Обдаровувана приймає на себе обов`язок надати право безкоштовного довічного користування квартирою, що є предметом цього Договору громадянці [PERSON] , [INFO] , і не пред`являти вимог до неї про виселення. Згідно звіту щодо визначення оціночної (ринкової) вартості двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 82,1 кв.м., що належить на праві приватної власності гр. [PERSON] , та розташована за адресою: [ADDRESS] , вартість об`єкту оцінки станом на 14.11.2012 склала 641\~800 грн, при цьому у висновку зазначено, що використання результатів оцінки для цілей оподаткування при нотаріальному посвідчені цивільно-правових угод (т.1 а.с.123-127). [PERSON] заявою від 12.12.2022 посвідченою та зареєстрованою в реєстрі за №1425 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Міщенко М.В., надав згоду укладення договору дарування та дарування його дружиною [PERSON] квартири [ADDRESS] , їхній доньці [PERSON] (т.1 а.с.132). 12.02.2013 на підставі договору дарування право власності на квартиру зареєстроване за [PERSON] , про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.08.2021 (т.1 а.с.65-66). Згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого №2251 [PERSON] поступила 19.02.2012 та вибула 02.03.2012 з діагнозом закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Забиття м`яких тканин потиличної області. Лівостороння гостра сенсо-невральна туговухість. Забиття грудної клітини зліва, забиття лівої молочної залози. При цьому заначено, що рівень свідомості ясний (т.1 а.с.140). Постановою прокурора Одеської області від 07.08… було закрито кримінальне провадження відносно [PERSON] у зв`язку з його смертю. Згідно даної постанови пасажиру автомобіля «Chevrolet Epica» - [PERSON] відповідно до висновку судово-медичної експертизи №263 внаслідок пригоди (ДТП 19.02.2012) заподіяні наступні тілесні ушкодження: закрита … мозкова травма у формі струсу головного мозку, забиття м`яких… потиличної області, травма провідного апарата (середнє вухо) і … слухового нерва ліворуч, забиття грудної клітки ліворуч і лівої молочної … забиття лівого плечового суглоба, які згідно п.п.2.2.1 «г», 2.2.3 «Правил…медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» віднося… тілесних ушкоджень середньо тяжкості (т.1 а с.34-36, пропуски наявні у зв`язку з наданням неякісної копії постанови, з якої не вбачається частини слів по правому боці аркуша). [PERSON] та [PERSON] 11 червня 2008 року зареєстрували шлюб, внаслідок чого [PERSON] змінила прізвище як [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (т.1 а.с.56). [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] (т.1 а.с.57). [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (т1 а.с.59). [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (т.1 а.с.58). З показань свідка [PERSON] , котрий є чоловіком відповідача, встановлено, що [PERSON] на весіллі повідомила, що дарує своїй доньці [PERSON] та її доньці квартиру. До нотаріуса з приводу оформлення договору звернулася [PERSON] . Позивачка пояснювала звернення до суду з метою виправлення юридичних помилок, після подачі позову [PERSON] телефонувала [PERSON] казала, що квартира все рівно ваша (сім`ї [PERSON] ), все буде добре, просто треба виправити помилки. На запитання представника позивача, свідок повідомив, що на весіллі [PERSON] заявила, що дарує нерухомість своїм донькам [PERSON] , представнику позивача [PERSON] та Сніжані, але договір в день весілля не укладався, адресу подарованого майна [PERSON] не називала. З показань свідка [PERSON] вбачається, що він був присутній на весіллі, на якому [PERSON] подарувала квартиру та ключі від квартири своїй доньці [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомила, що на весіллі була присутня нотаріус [PERSON] з чоловіком. Електронні докази, такі як запис весілля та аудіозопис телефонної розмови не приймається судом до уваги, адже такі докази не завірені належним чином, у порурешння вимог ч.2 ст. 100 ЦПК України. Тож, позивач в позові зазначає, що вона мала намір укласти відплатний договір, у відповіді на відзив зазначає про удаваність договору, щоб квартира перебувала не у власності подружжя, а лише у її доньки. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 638\~ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст.203, ч. 1 ст.215 ЦК України, відповідно до яких, підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.\~717\~Цивільного кодексу України,\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Правовідносини, пов`язані із вказаними підставами визнання договору недійсним, врегульовані ч. 1 ст. 229 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 19\~постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про практику розгляду судами справ про визнання правочинів недійсними»\~обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Таким чином, підставою для визнання недійсним правочину, який укладається під впливом помилки, є саме помилка в природі правочину, а не помилка в розрахунку одержання користі від правочину. Крім цього, сторона, яка посилається на ст. 229 ЦК України, як на підставу для визнання договору дарування недійсним, повинна довести, що фактично укладено інший правочин і досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, і що вона помилково вважала один правочин за інший, тобто допустила істотну помилку - помилку в природі правочину. Тобто, саме сторона договору повинна довести, що вона помилялася щодо правової природи правочину, що мала намір укласти інший договір. Наявні в матеріалах справи докази не підтверджують того, що при укладенні договору дарування [PERSON] помилялася щодо природи цього правочину і що ця помилка має істотне значення. Посилання на ДТП, яке сталося за більше як дев`ять місяців до моменту укладення договору дарування, є безпідставними, адже після ДТП на якому позивач отримала середнього ступеня тілесні ушкодження, у виписці з лікарні зазначено про ясність свідомості позивачки, а доводи про те, що вона погано чує не можуть бути підставою для висновку, що [PERSON] помилися в природі правочину. Щодо поганого зору позивачки, то такі доводи не підтверджуються наявними доказами в матеріалах справи. Верховний Суду постанові від 18.09.2019 при розгляді справи №311/3823/15-ц зазначив, що для визнання правочину недійсним відповідно до ч. 1 ст. 225 Цивільного кодексу, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Для визначення абсолютної неспроможності розуміти значення своїх дій необхідним є проведення експертизи, в той час як стороною позивача не заявлялися клопотання про призначення експертизи. Згідно ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Позивачка є матір`ю відповідачки [PERSON] , якій подарувала квартиру, сторони передбачили договором право онуки позивача та доньки відповідача [PERSON] безкоштовного довічного користування квартирою, про безоплатність договору дарування свідчить природа такого договору, а пункт щодо оцінки предмету договору не свідчить про намір дарувальника отримати кошти внаслідок укладення такого договору. Так, відповідно до ч. 1 cт. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 10, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 7 ст. 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На переконання суду, позивач не довела підстави недійсності правочину, не надала доказів на підтвердження удаваності правочину, у оцінці майна зазначено, що вона здійснюється для цілей оподаткування при нотаріальному посвідчені цивільно-правових угод, а ясність свідомості позивача підтверджена лікарем відразу після ДТП. Інші заявлені позовні вимоги є похідними, тому не підлягають задоволенню, оскільки підстав для визнання договору дарування недійсним судом не встановлено. Суд відмовляє відповідачу [PERSON] у задоволенні заяви про застосуванні строків позовної давності у зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, заявлених позивачем [PERSON] . Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Слід також вказати, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Отже, суд дійшов переконливого висновку, що підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Оскільки, судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позову, вжиті заходи забезпечення позову мають бути скасовані.

Outcome: dismissed