Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ Річковий парк 2 про стягнення неустойки за невиконання зобов`язання та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що між нею та відповідачем 06.02.2017\~року\~був укладений договір №06/02/17 купівлі-продажу майна, що буде створено в майбутньому, відповідно до якого вона мала набути право власності на нежитлове приміщення площею 500 кв.м., що знаходитиметься на 1 поверсі в житловому будинку з вбудованими закладами громадського призначення за будівельною адресою [ADDRESS] .На виконання умов договору вона повністю оплатила вартість нерухомого майна у розмірі 4 000 000 грн. Позивач вважає, що відповідачем не належним чином виконано зобов`язання, взяті ним на себе по вказаному договору, зокрема: на момент звернення до суду порушено строки планового закінчення будівництва та введення в експлуатацію комплексу, де знаходяться об`єкти, що є предметом договору (друге півріччя 2020 року).\~Просила стягнути з відповідача на її користь 43 800 000 грн. пені за неналежне виконання умов договору, та 20 000 грн. моральної шкоди. 21.02.2023 року представник позивачки подала заяву про зменшення позоних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь 40 000 000 грн. пені за неналежне виконання умов договору, та 20 000 грн. моральної шкоди (а.с.32-34). Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позов підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечила (а.с.35). Представник відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК Україниухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. 06.02.2017 року між [PERSON] та ТОВ "Річковий парк - 2" укладено договір № 06/02/17 купівлі-продажу майна, що буде створено в майбутньому, за яким ТОВ "Річковий парк - 2" з однієї сторони та [PERSON] з іншого боку домовились, що продавець зобов`язується передати у власність покупця об`єкт нерухомого майна, що буде створений в майбутньому, описаний у п.1.2 даного договору, а покупець зобов`язується прийняти об`єкт та оплатити його вартість відповідно до умов договору. За даним договором у власність покупця передається наступне нерухоме майно, в подальшому об`єкт, що знаходитиметься в житловому будинку з вбудованими закладами громадського призначення за будівельною адресою: Галицька-Витвицького, нежитлове приміщення на 1 поверсі площею 500 кв.м. (а.с.9-13) Згідно п.1.5 договору планове закінчення будівництва та введення в експлуатацію комплексу, в якому знаходиться вказаний у п.1.2 об`єкт - друге півріччя 2020 року. Відповідно до розділу 2 договору загальна вартість об`єкту на момент укладення цього договору становить 4 000 000 грн. термін внесення до 31.12.2020. Відповідно до п.4.1 договору за невиконання чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у відповідності до законодавства України. Зобов`язання по оплаті коштів за договором в розмірі 4 000 000 грн. [PERSON] , станом на 25.12.2020 року, виконала у повному обсязі, що підтверджується довідкою директора ТзОВ «Річковий парк 2» № 1306-3 від 25.12.2020 року (а.с.14). Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч.1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідач в порушення умов договору не виконав взятого на себе обов`язку перед позивачем щодо здачі об`єкта будівництва в експлуатацію та не надав йому документів необхідних для реєстрації права власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.і 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Відповідно до положень ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3% вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі 3% загальної вартості замовлення. Позивач виконав умови укладеного з товариством договору, тоді як ТОВ "Річковий парк - 2" допустило істотне порушення його умов і не забезпечило отримання позивачем завершеного будівництвом приміщення, при тому, що планове завершення будівництва та здача житлового будинку, який знаходиться у [ADDRESS] , в експлуатацію встановлено друге півріччя 2020 року, у зв`язку із чим позивач вправі вимагати стягнення з відповідача пені у розмірі, встановленому ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" у межах річного строку позовної давності (ч. 2 ст. 258 ЦК України). Аналогічні висновки зроблено Верховним Судом у постанові від 26 серпня 2021 року в справі № 607/20776/14, провадження № 61-9259 св 21. Згідно проведеного позивачем розрахунку пені, заборгованість ТОВ "Річковий парк - 2" за договором становить 7 800 000 грн. виходячи з 3% за 65 днів ( за період з 21.12.2021 року по 23 .02.2022 року (11 днів грудень 2021 року, 31 день січень 2022 року, 23 дні лютий 2022 року), тобто в межах річного строку позовної давності. Однак, оскільки вартість нерухомого майна становить 4 000 000 грн., то позивач просить стягнути з відповідача пеню в межах вартості нерухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ТОВ "Річковий парк - 2" на користь позивача пені за несвоєчасне виконання умов договору №06/02/17 від 06.02.2017\~ у сумі 4 000 000 грн, підлягають до задоволення. Вирішуючи вимогу про відшкодування моральної шкоди суд виходить із наступного. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. За пунктами 18, 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Статтею 1-1 Закон України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Як вбачається з положень договору, продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості. Пункт 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. За змістом частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. З наведеного вбачається, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19). Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що відповідач більше двох років не виконує зобов`язання за договором. Будинок\~з будівельною адресою: Галицька-Витвицького, в експлуатацію не зданий. Про хід будівництва та строки здачі будинку в експлуатацію відповідач не повідомляє. Така бездіяльність ТзОВ «Річковий парк 2» стала причиною невизначеності щодо можливості одержання у власність наперед оплаченої квартири, чи\~повернення уже сплачених коштів. Наведене спричинило психологічні страждання та втрати немайнового характеру, через неможливість одержання у власність розрахованого за договором нерухомого майна, у строк встановлений договором. При цьому зазначений у позові розмір моральної шкоди, з урахуванням таких засад цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність, на думку суду є завищеним. Тому моральна шкода підлягає до відшкодування, в розмірі, який суд за своїм внутрішнім переконання вважає достатнім, а саме в сумі 10 000 грн. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними і допустимими доказами ті обставин, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог до відповідача, однак суд вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивача звільнено від сплати судового збору, як споживача, тому збір в розмірі 12 405\~грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved