Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

26.01.2023 позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Приватного Акціонерного товариства «Страхова Компанія «Перша» про стягнення шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування даної позовної заяви позивач посилався не те, що 31.03.2022 у м. Дніпрі на Центральному мосту сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мазда 626», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Lexus RX 350», д/н [NUMBER] , під керуванням позивача, внаслідок чого обидва транспортних засоби отримали механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Страхова Компанія «Перша» на підставі полісу № АР/005662934. Вина [PERSON] підтверджується європротоколом від 31.03.2022. Відповідно до висновку № 2204/22 по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ вартість матеріального збитку нанесеного власнику автомобіля «Lexus RX 350», д/н [NUMBER] , складає 12\~608,17 грн. та 2\~120 грн. вартість послуг експерта. Відповідачем не відшкодована шкода станом на час звернення до суду. У зв`язку із викладеним позивач просить стягнути з відповідача вказану суму матеріального збитку з урахуванням витрат на послуги експерта. Крім того позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн, а також судові витрати. Представник позивача та позивач 03.04.2023 надали заяву про підтримання позовних вимог. Також не заперечували проти винесення заочного рішення по справі. Представник відповідача в судове засідання, призначене на 03.04.2023 не з`явився, про дату та час слухання справи кожного разу був повідомлений належним чином за адресою вказаною позивачем, про причини неявки суду не повідомив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесено постанову, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 31.03.2022 у м. Дніпрі на Центральному мосту сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мазда 626», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Lexus RX 350», д/н [NUMBER] , під керуванням позивача, внаслідок чого обидва транспортних засоби отримали механічні пошкодження. Вина [PERSON] підтверджується європротоколом від 31.03.2022. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Страхова Компанія «Перша» на підставі полісу № АР/005662934. Як вбачається із наданого позивачем свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля «Lexus RX 350», д/н [NUMBER] , є позивач (а.с. 45). Установлено також, що згідно висновку № 2204/22 експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, складеного судовим експертом Дроздовим Ю.В. 25.04.2022 вартість матеріального збитку, нанесеного власнику «Lexus RX 350», д/н [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 12\~608,17 грн. (а.с.22-31). Вартість автотоварознавчого експертного дослідження складає 2 120 грн. (а.с. № 42). Позивачем 05.04.2022 направлено заяву відповідачу про виплату страхового відшкодування, яка залишена відповідачем без відповіді (а.с. №7). Станом на час подання позову сума заподіяної позивачу шкоди не відшкодована. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Приписами ст. 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктами 5, 6 указаної постанови Пленуму визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-2808 цс15 від 20 січня 2016 року). Під реальними збитками відповідно до ст. 22 ЦК України є витрати, яких особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Таким чином, неправомірними діями [PERSON] пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) [PERSON] було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями [PERSON] і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Ураховуючи право позивача на відшкодування шкоди, а також приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи було встановлено судом та доведено позивачем спричинення шкоди саме [PERSON] , суд дійшов висновку про стягнення з відповідача як страховика матеріальну шкоду у розмірі 12\~608,17 грн. в мажах лімітів страхування, а також вартість автотоварознавчого експертного дослідження, яка складає 2\~120 грн. Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 6 000 грн., суд приходить до наступного. Згідно зі\~ст.137 ЦПК України\~за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються\~згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З огляду на те, що стороною позивача було надано до суду договір про надання правової допомоги та опис виконаних робіт з надання професійної правничої допомоги (а.с № 52-56) та докази здійснення ним витрат на правничу допомогу адвоката (а.с. № 57), суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 6 000 грн. У зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved