Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-20 00:00:00

У грудні 2022 року ФОП [PERSON] (далі «Позивач») звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] (далі «Відповідач») про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач зазначив наступне. 19.07.2019 року о 21:00 годин у місті Біла Церква по вулиці Некрасова, будинок 115, за участю транспортного засобу «Volkswagen Multivan», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням Відповідача та транспортного засобу «Ford», державний номерний знак [NUMBER] , сталася дорожньо-транспортна пригода. У наслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. 05.09.2019 року постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/8510/19 Відповідача визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушення, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Як убачається із змісту указаного судового рішення Відповідач залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Multivan», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/0311800 від 28.01.2019 року. 22.07.2019 року власник пошкодженого транспортного засобу «Ford», державний номерний знак [NUMBER] , звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/0311800 від 28.01.2019 року. Згідно з умовами полісу на підставі страхового акту №19.59.0311800-5825 від 12.09.2019 року та розрахунку страхового відшкодування витрати на ремонт пошкодженого транспортного засобу «Ford», державний номерний знак [NUMBER] , у розмірі 3956,87 гривень було відшкодовано його власнику, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 06.11.2019 року та відомістю зарахувань ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»». 01.12.2021 року між Позивачем та ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» укладено договір №1/Т про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги від ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» до Відповідача перейшло до Позивача. З огляду на викладене Позивач просив суд стягнути з Відповідача на його користь суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 3956 гривень 87 копійок, судовий збір у сумі 992 гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 гривень. 06.02.2023 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 43). 15.03.2023 року, 12.04.2023 року та 21.04.2023 року у судові засідання представник Позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 45, 49, 56). У матеріалах справи наявне клопотання представника Позивача адвоката Каплі А.С., у якому остання просить розгляд справи здійснювати за її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує (а.с.32). 15.03.2023 року, 12.04.2023 року та 21.04.2023 року у судові засідання Відповідач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином (а.с. 53, 54, 55). Причини неявки суду не повідомив. Відзиву, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду від нього не надходило. Згідно з ст.ст.280-282 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно з ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. 19.07.2019 року о 21:00 годин у місті Біла Церква по вулиці Некрасова, будинок 115, за участю транспортного засобу «Volkswagen Multivan», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням Відповідача та транспортного засобу «Ford», державний номерний знак [NUMBER] , сталася дорожньо-транспортна пригода. У наслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. 05.09.2019 року постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/8510/19 Відповідача визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушення, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 6-7). Як убачається із змісту указаного судового рішення Відповідач залишив місце дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 6, зворот). На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Multivan», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/0311800 від 28.01.2019 року (а.с. 20). 22.07.2019 року власник пошкодженого транспортного засобу «Ford», державний номерний знак [NUMBER] , звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/0311800 від 28.01.2019 року (а.с. 11). Згідно з умовами полісу на підставі страхового акту №19.59.0311800-5825 від 12.09.2019 року та розрахунку страхового відшкодування витрати на ремонт пошкодженого транспортного засобу «Ford», державний номерний знак [NUMBER] , у розмірі 3956,87 гривень було відшкодовано його власнику, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 06.11.2019 року та відомістю зарахувань ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» (а.с. 12, 13, 8, 9). 01.12.2021 року між Позивачем та ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» укладено договір №1/Т про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги від ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» до Відповідача перейшло до Позивача (а.с. 23-26). Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. Крім того, суд ураховує, що у своїх рішеннях Європейський Суд наголошує, що сторона, задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальним правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Втім, такі правила Відповідачем не дотримані. Пунктом п.1 ч.1 ст.512 ЦК України передбачено можливість заміни кредитора у зобов`язанні внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), що являє собою договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові. Згідно з ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту ст.512, 513 ЦК України випливає, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст.1166 ЦК України\~ шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, згідно зі спеціальним Законом України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі «Закон»). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Згідно з ст.6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, в порядку визначеному законом. Згідно з ст.38.1.1. вказаного закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Як убачається з матеріалів справи Відповідач залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, за що його було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП. Відтак, у Позивача ФОП [PERSON] , після відступлення йому ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.»» права відповідної вимоги, виникло законне право подати регресний позов до Відповідача на фактично виплачену суму страхового відшкодування у розмірі 3956 гривень 87 копійок. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ФОП [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 гривень (а.с.3), а позов задоволено повністю, то вказана сума підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача. За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). За результатами розгляду справи відповідно до частин першої - третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частино 1 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання такої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Із матеріалів справи вбачається, що Позивачем заявлено вимоги про стягнення із Відповідача судових витрат у розмірі 3000,00 гривень, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу, у пункті 2 прохальної частини позовної заяви (а.с. 8). На підтвердження понесених Позивачем витрат на професійну правничу допомогу, до позовної заяви додані копії наступних документів: договору №2 від 01.12.2021 року про надання правової допомоги; акту від 12.12.2022 року приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги №2 від 01.12.2021 року; квитанції від 12.12.2022 року (а.с. 28-29, 30, 31). Таким чином, ураховуючи вищевикладене, а також принципи розумності та справедливості, необхідно вирішити питання про судові витрати на професійну правничу допомогу та стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 гривень. Такі витрати є обґрунтованими та доведеними належними і допустимими доказами. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved