Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути на відшкодування [PERSON] за рахунок коштів Державного бюджету України майнову шкоду у розмірі 637 466,40 грн.; стягнути на відшкодування [PERSON] за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 500 000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, після зміни власника керівником підрозділу в Дніпропетровській області був призначений співробітник Перів ЗА відносно якого позивач, працюючи на посаді заступника начальника відділу безпеки в ПАТ «Укрсоцбанк», проводив службове розслідування за перевищення повноважень при видачі кредитів які стали проблемними. Цей факт став додатковою причиною тиску на нього та подальшому звільненню. Так в 2009 році позивача в протизаконний спосіб намагались перевести на відділення в іншому місті, яке підлягало закриттю. За цим фактом здійснювався розгляд справи № 2-4365/2009 Новомосковськом міськрайонним судом Дніпропетровської області. Незаконний наказ був скасований та я залишився працювати на посаді керівника Новомосковського відділення. Не дивлячись на значні фінансові показники адміністрація ПАТ «БАНК ФОРУМ» систематично намагалась усунути позивача з посади керівника відокремленого підрозділу застосовуючи незаконні дискримінаційні санкції відносно нього. Відповідач - адміністрація ПАТ «БАНК ФОРУМ» систематично порушувала та продовжували порушувати права позивача на працю обумовлені Конституцією України, КЗПП України, Конвенцію МОП 158, Соціальною хартією. 24 травня 2013 році позивачу вручили попередження про переведення на нижчу посаду з меншим окладом. Від запропонованої посади я відмовився та пояснив що рішення адміністрації ПАТ «БАНК ФОРУМ» незаконне і я буду вимушений за захистом свого права звернутись до суду. В подальшому адміністрація ПАТ «БАНК ФОРУМ» не відмовилась від посягання на його Конституційні Права і вирішила закрити відділення яке було за фінансовими показниками прибутковим. Протоколом засідання №30 від 19.06.2013 року в частині 2 пунктом 2.1.3 вирішили скоротити персонал. Позивачу 26.06.2013 року було вручене повідомлення про звільнення ігноруючи норми трудового законодавства передбачені ст. 42 ст. 42-1 та ст. 49-2 КЗпП України. В 2013 році позивач, як і ряд працівників, був незаконно звільнений. Цей факт пов`язаний з тим, що він був не згоден з політикою банку яка була направлена на пограбування вкладників банку. Власник банку Кіпрська компанія «Єрнаміо Консалтинг ЛТД» придбала його в липні 2012 року в предбанкротному стані. Адміністрація ПАТ «БАНК ФОРУМ» маючи значний збиток продовжувала здійснювати масове залучення вкладників під завищені відсотки, що заборонено діючим законодавством. Ці данні підтверджені рішенням від 05 вересня 2014 року Печерського районного суду м. Києва по справі №757/16901 /14-ц. 08 - 09 вересня 2013 року позивача звільнено з роботи у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою для звільнення був наказ Голови Правління банку №88-а від 25 червня 2013 року «що до внесення змін до штатного розкладу банку та скорочення чисельності та штату працівників». За час роботи позивач мав подяку від керівництва ПАТ «БАНК ФОРУМ», одні з найкращих показників відділення. Наказом №1075к від 20.08.2013 року позивач був звільнений під час перебування на лікарняному та у відпустці. Наказом № 1163к від 09 вересня 2013 року він був звільнений з 08 вересня 2013 року, тобто в неділю, під час перебування у відпустці. Конституційні норми законодавства при моєму звільненні, як працівника Банку, не були дотримані. Під час звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України адміністрація ПАТ «БАНК ФОРУМ» маючи можливість працевлаштувати не забезпечила працевлаштування співробітника, чим було порушено передбачені ст. 42 ст. 42-1 та ст., 49-2 КЗпП України порядок вивільнення працівників. На час звільнення позивача і в подальшому йому не були запропоновані наявні вільні / вивільняємі вакансії хоча таких вакансій була значна кількість. Звільнення працівника за п. 1 ч. 1 ст., 40 КЗпП України з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з такими змінами допускається при умові дотримання власником вимог ст. 40, ч. 2 ст. 40, ст. 42-1, ст. 42, 43, ст. 49-2 КЗпП України. Позивач має вищу економічну та юридичну освіту, тривалий безперервний стаж роботи в ПАТ «БАНК ФОРКМ» - 8 років. Позивач навчався без відриву від основної роботи у вищому навчальному закладі Національному гірничому університеті, через що мав переваги при залишенні на вільних посадах. Адміністрація ПАТ «БАНК ФОРУМ» здійснювала й прийом працівників на аналогічну посади позивача не надавши такого права йому як працівнику звільненому за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, чим порушили норму ст. 42-1 КЗпП України. Таким чином відносно позивача були застосовані норми дискримінації в сфері праці та позбавлено [PERSON] можливості заробляти собі на життя працею яку він вільно обирає. Позивач звернувся за захистом до суду але не отримав належного захисту. Держава Україна законодавчо урегулювала через судові органи влади захистити Право Працівника наділивши останніх обов`язком збирати докази та з`ясовувати наявність порушеного права. Але маючи таку можливість та маючи докази державні органи не здійснили дослідження та самоусунулись від захисту Прав громадянина. Також, позивачем подано до суду заяву про уточнення підстав позову, відповідно до якої вказано наступне. Позивач вказує, що відносно нього були допущені дискримінаційні санкції в сфері правосуддя. Застосування дискримінаційних заходів з боку судових інстанцій свідчить і той факт, що працівники скорочені разом з позивачем одним наказом, в той же самий період іншими судами визнані незаконно звільнені. При ознайомленні з матеріалами справи №183/3902/16 від 26.02.2017 року за позове старшого касира відділення 1406 ПАТ «БАНК ФОРУМ» [PERSON] було встановлено, ще працівника звільнено без законних підстав з порушенням норм ст. 40, ч. 2 ст. 42, ст. 49-1, ст. 42- 1 КЗпП України. Судом було встановлено що адміністрація банку приймала на роботу значну кількість працівників але старшому касиру відділення 1406 ПАТ «БАНК ФОРУМ» [PERSON] не запропонували роботу у відповідності до її кваліфікації. При ознайомленні з матеріалами справи №183/4228/14 за позовом головного спеціаліста відділення № 1406 Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» [PERSON] було встановлено, що працівника звільнено без законних підстав з порушенням норм ст. 40, ч. 2 ст. 42, ст. 49-2, ст. 42-1 КЗпП України. Судом було встановлено що адміністрація банку приймала на роботу значну кількість працівників але головному спеціалісту відділення № 1406 Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» Лагоди А.П. не запропонували роботу у відповідності до її кваліфікації. Отже судами встановлено, що працівників відділення 1406 [PERSON] та [PERSON] які звільнені за аналогічних обставин відповідно до наказу Голови Правління банку №88-а від 25 червня 2013 року «що до внесення змін до штатного розкладу банку та скороченні чисельності та штату працівників» звільнено незаконно. А відносно позивача за аналогічних обставин судами не встановлено порушення трудових прав з боку адміністрації ПАТ «БАНК ФОРУМ». Додатково позивачу встановлено, що Запорізьким апеляційним судом 16 жовтня 2019 року були задовільнені позовні вимоги по справі №335/1896/15 за позовом працівниці до ПАТ «БАТ ФОРУМ» в зв`язку з порушенням норм ст. 42-1 Кодексу законів про працю України. Аналогічний позов був поданий ним з вимогами до ПАТ «БАНК ФОРУМ» за захистом свого Права визначеного ст. 42-1 Кодексу законів про працю України і Апеляційним судом Дніпропетровської області 22 червня 2016 року було скасоване законне рішення суду перші інстанції та відмовлено мені в захисті його трудових Прав визначених Конституцією України в справі №204/98/16. Отже, за аналогічних обставин до одного й того ж відповідача було винесено два різних судових рішення причому рішення Запорізького апеляційного суду повністю співпадає і висновком науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України з обставин порушення норм ст. 42-1 Кодексу законів про працю України. Позивачу незрозуміло яким чином, знаходячись в одній державі в різних областях приймаються різні за змістом судові рішення за однакових правовідносин. Звернувшись до правоохоронних органів позивач тривалий час вимушений доводити підстави порушення кримінального провадження та судовими рішеннями зобов`язувати проводити розслідування кримінального провадження за факом підробки штатних розкладів та незаконне звільнення. Окружні адміністративні суди зобов`язувати державний орган Держпраці провести перевірку з ціллю захисту порушеного права працівника. Позивач [PERSON] , через неналежне виконання обов`язків органами Держпраці під час реагування на скаргу позивача про незаконне звільнення, подав позовну заяву до Окружного адміністративного суду м. Києва. Обставини наявності вільних вакансій та порушення трудового права позивача були встановлені Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/7579/14 за позовом [PERSON] до Держпраці «про проведення перевірки ПАТ «БАНК ФОРУМ». Суд дослідив обставини та виклав в постанові наступні висновки «Як вбачається з матеріалів справи, заявник звернувся до Територіальної державу інспекції праці Дніпропетровської області з заявами від 05.09.2013 року та 16.09.2013 року посилаючись на те, що ПАТ "БАНК ФОРУМ не відреагувала на його звернення про надання відпустки у зв`язку з навчанням (заява від 05.09.2013 року) та щодо порушень при його звільненні (заява від 16.09.2013 в доповнення заяви від 05.09.2013 року). На підставі доручення Держпраці, за зверненням заявника, було видане направлення -. проведення перевірки з питань процедури звільнення працівника, надання щорічної відпустки та відпустки у зв`язку з навчанням. Проведення позапланової перевірки ПАТ «БАНК ФОРУМ» було доручено державному інспектору праці. Направлення дійсне з 02.10.2013 року по 09.10.2013 року. Отже, в період з попередження про звільнення та до дати фактичного звільнення заявника, в структурі ПАТ «Банк Форум» були вільні вакансії, які не були останнім запропоновані позивачу, а саме посада головного економіста в відділенні № 1700 «Запорізька дирекція Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» та посада провідного економіста в відділенні № 1408 Публічного акціонерного товариства «Банк Форум». ГУ Держпраці у Київській області здійснило виїзд для перевірки ПАТ «БАНК ФОРУМ» на виконання рішення суду але адміністрацією ПАТ «БАНК ФОРУМ» не було допущено до перевірки про що складений акт та направлена заява до Національної Поліції про притягнення до відповідальності. Заявника повідомлено листом від 03.06.2016 року. В зв`язку з прийняттям судових рішень Конституційним Судом України та Верховним Судом в аналогічних з позивачем справах, Позивач вважає за необхідне уточнити підстави позову з посиланням на відповідні обставини. Неодноразові звернення до Верховної Ради України, Кабінету міністрів України та Уповноваженої Верховної Ради України з Прав людини не мали належного реагування. Враховуючи вищевикладене у позивача є об`єктивні підстави вважати що державні /станови, зокрема судова гілка влади усунулась від захисту його конституційного Права. Представником Міністерства\~юстиції України\~надано до\~суду відзив\~на позовну\~заяву,\~відповідно до\~якого вказано\~наступне.\~Ознайомившись з\~уточненою позовною\~заявою позивача,\~Міністерство юстиції\~України вважає\~її необґрунтованою,\~безпідставною та\~такою,\~що не\~підлягає задоволенню\~виходячи з\~наступного.\~Позивач не\~надав доказів\~щодо незаконності\~рішення суду,\~а всі\~доводи позову\~зводяться виключно\~до незгоди\~з рішенням\~Кіровського районного\~суду м.\~Дніпропетровська.\~Також позивачем\~не надано\~доказів,\~в чому\~саме полягає\~завдана йому\~моральна шкода,\~та не\~зазначено,\~з яких\~міркувань він\~виходив,\~визнаючи її\~розмір,\~та якими\~доказами це\~підтверджується.\~Отже,\~якщо позивач\~незгоден з\~рішенням Кіровського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська він\~має право\~на його\~апеляційне та\~касаційне провадження,\~у порядку\~встановленому вимоги\~чинного законодавства.\~Оскільки,\~судова влада\~в Україні\~реалізується виключно\~судами,\~шляхом здійснення\~правосуддя,\~у рамках\~відповідних судових\~процедур,\~Міністерство юстиції\~України не\~може перейняти\~на себе\~функції судів,\~а отже\~є неналежним\~співвідповідачем у\~справі. Необхідно зазначити що, позивач не надав до суду жодних доказів щодо наявності вини в діях Міністерства юстиції України, які б спричинили йому майнову та моральну шкоду. Представником Державної казначейської служби України надано до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого вказано наступне. Державні органи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями коштами, які є в їх розпорядженні. Держава не відповідає за зобов`язаннями державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають за зобов`язаннями держави. Державна казначейська служба України хоча і є самостійним суб`єктом цивільних правовідносин, однак згідно пред`явленого позову є виключно органом через який держава реалізує свою правосуб`єктність, а тому на неї покладається Законодавство України не передбачає права позивача на відшкодування за рахунок державного бюджету шкоди, заподіяної державною установою. Не зрозуміло з позовної заяви чим та як саме Держава нанесла шкоду позивачеві, оскільки всі відносини які виникали у позивача стосувались ПАТ БАНК ФОРУМ який не є Державним органом та безпосередньо Красногвардійський районний суд міста Дніпропетровська який виносив рішення. Проте, держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. Отже, оскільки «Державна установа «Красногвардійський районний суд міста Дніпропетровська» не є державним органом, то на неї не поширюються положення ст. 56 Конституції України. Зважаючи на викладене, відсутні законні підстави для відшкодування за рахунок держави (або Казначейства) шкоди, завданої позивачеві державною установою, а не державним органом. Також не зрозумілі загальні вимоги позивача, оскільки у всьому позові наявні посилання на трудове законодавство та законодавчу базу яка посилається саме на трудові відносини які виникли у позивача, і про його порушення, проте жодного слова про порушенням держави прав позивача не наведено, як і не наведено жодного прикладу завданням держави моральної та матеріальної шкоди. Позивач у позові зазначив шо через судові рішення поніс невизначені ним самим витрати, і тепер хоче повернути їх з державного бюджету, проте як зазначалось вище, відшкодовувати витрати які завдані суб`єктом який не мав до нього самого відношення, прямо суперечить ст. 16 Конституції України в якій зазначено «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані дія їм лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, шо передбачені Конституцією та законами України. Крім того вказує, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків. Позивач подав відповіді на відзиви відповідачів, відповідно до яких просив відхилити відзиви відповідачів та задовольнити позовні вимоги. Позивач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав заяву відповідно до якої просив розгляд справи здійснити без його участі, позовні вимоги просив задовольнити. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання були повідомленні належним чином. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивач не підлягають задоволенню по наступним підставам. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працював в Публічному акціонерному товаристві «Банк Форум» на різних посадах. На підставі наказу від 06 лютого 2006 року № 17-к позивач був прийнятий на роботу на посаду керуючого Новомосковського відділення ПАТ «Банк Форум». Наказом від 09 листопада 2010 року № 203-к був переведений на посаду керуючого відділення ПАТ «Банк Форум» № 1406. 19 червня 2013 року правлінням ПАТ «Банк Форум» було внесено зміни до організаційної структури банку, а саме: прийнято рішення про закриття відділення № 1406 та здійснення процедури закриття відділення відповідно до вимог чинного законодавства України. Наказом від 25 червня 2013 року № 88-в були внесені зміни до штатного розпису банку та встановлено скорочення чисельності та штату працівників. Позивач був попереджений про скорочення штату та про звільнення із займаної посади згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, з яким він ознайомився. 04 вересня 2013 року відповідно до наказу від 20 серпня 2013 року № 1075-к позивач звільнений з роботи згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників, про що зроблено запис у трудовій книжці за № 34. Відповідно до наказу від 09 вересня 2013 року № 1163-к у зв`язку з хворобою з 03 вересня 2013 року під час основної щорічної відпустки керуючому відділення ПАТ «Банк Форум» № 1406 позивачу подовжено щорічну відпустку на два календарних дні та змінено дату звільнення з 04 вересня 2013 року згідно пункту 2 наказу від 20 серпня 2013 року № 1075-к на дату звільнення - 08 вересня 2013 року. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2018 року позовні вимоги позивача до ПАТ "Банк Форум" про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково, а саме: визнано незаконними накази № 1075к від 20.08.2013 року та № 1021к від 09.09.2013 року про звільнення позивача з посади керуючого відділенням № 1406 ПАТ "Банк Форум"; поновлено позивача на посаді керуючого відділенням № 1406 ПАТ "Банк Форум"; стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.09.2013 року по 23.03.2018 року включно в сумі 526 228,84 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 5 000,00 грн., а всього 531 228,84 грн. Позивач наполягає на порушенні його прав, оскільки судами щодо нього допущено дискримінацію в сфері праці та правосуддя, так як знаходячись в одній державі в різних областях приймаються різні за змістом судові рішення за однакових правовідносинах. \~ \~ \~ \~ Представником Уповноваженого\~Верховної Ради\~України з\~прав людини\~надано пояснення\~(висновок)\~від 22\~березня 2023\~року відповідно\~до якого\~зазначено наступне.\~У вказаній\~справі Уповноваженим\~Верховної Ради\~України з\~прав людини\~вже надавався\~висновок у\~справі про\~дискримінацію 07\~05.2020\~року №\~2824.2/2721/1/20/20/28.3,\~яким констатовано\~відсутність ознак\~дискримінації у\~даній справі.\~Вказаний висновок\~складено відповідно\~до статті\~10\~Закону України\~«Про засади\~запобігання та\~протидії дискримінації\~в Україні»\~та у\~відповідності з\~вимогами Наказу\~Уповноваженого Верховної\~Ради України\~з прав\~людини №\~139.15/20\~від 12.10.2020\~«Про затвердження\~форми висновку\~Уповноваженого Верховної\~Ради України\~з прав\~людини у\~справі про\~дискримінацію за\~зверненням суду».\~Крім того,\~дії Уповноваженого\~Верховної Ради\~України з\~прав людини\~вже були\~предметом оцінки\~суду у\~справі №\~160/7038/20\~за позовом\~ [PERSON] \~до Уповноваженої\~Верховної Ради\~з прав\~людини,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору,\~на стороні\~відповідача:\~Верховна Рада\~України про\~визнання протиправними\~бездіяльності та\~висновку.\~Так,\~у рішенні\~від 01.09.2020\~року у\~вказаній справі\~Дніпровський окружний\~адміністративний суд\~зазначив,\~що надання\~висновку у\~справах про\~дискримінацію за\~зверненням суду\~є дискреційним\~повноваженням Уповноваженого\~Верховної Ради\~України з\~прав людини,\~що визначено\~абз.\~8\~ч.\~1\~ст.\~І0\~Закону України\~«Про засади\~та запобігання\~та протидії\~дискримінації в\~Україні».\~При цьому,\~як вбачається\~зі змісту\~оскаржуваного висновку,\~Уповноваженим були\~досліджені матеріали\~спраги №\~204/7258/19\~щодо наявності\~чи відсутності\~ознак дискримінації\~та наданий\~висновок,\~здійснений ним\~під час\~оцінки фактичних\~обставин справи,\~а також\~проаналізовані відповідні\~джерела права\~та надана\~оцінка обставинам\~справи на\~предмет ознак\~дискримінації.\~Таким чином,\~в ході\~судового розгляду\~справи судом\~було встановлено,\~надана оцінка\~обставинам справи\~на предмет\~ознак дискримінації,\~здійснена в\~межах дискреції\~повноважень Уповноваженого\~Верховної Ради\~України з\~прав людини.\~Разом з\~тим,\~відсутність ознак\~дискримінації у\~вказаній справі\~не є\~підставою вважати\~дії осіб,\~які є\~відповідачами у\~справі №\~204/7258/19\~такими,\~що не\~порушують права\~позивача. Процесуальні акти\~і дії\~суддів,\~які стосуються\~вирішення питань\~підвідомчості \~судам спорів,\~порушення і\~відкриття справ,\~підготовки їх\~до розгляду,\~судовий розгляд\~справ у\~першій інстанції,\~в касаційному\~і наглядовому\~порядку та\~прийняття по\~них судових\~рішень належать\~до сфери\~правосудя і\~можуть бути\~оскаржені лише\~в судовому\~порядку відповідно\~до процесуального\~законодавства України.\~Позасудовий порядок\~оскарження актів\~і дій\~суддів,\~які стосуються\~здійснення правосуддя,\~неможливий. При цьому діяльність Уповноваженого лише доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод, що визначено у частині другій статті 4 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини». Надання правової оцінки процесуальним актам і діям суддів перебуває поза компетенцією Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Ураховуючи наведене, наразі відсутні правові підстави для реагування Уповноваженого за порушеними питаннями. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В даному випадку судом враховуються висновки викладені в постанові Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі №757/3261/15-ц. Щодо застосування положення статті 56 Конституції України до цивільних відносин Верховним Судом України сформульовано правовий висновок у справі N 6-99цс17. За змістом цього висновку щодо застосування наведеної норми права, статті 56 Конституції України, у подібних правовідносинах зазначено таке. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Під час визначення належної до застосування до спірних правовідносин норми права суд також зобов`язаний застосувати правовий висновок, сформульований Верховним Судом України у справі N 6-501цс17, згідно з яким шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Системний аналіз наведених норм права з врахуванням сформульованих правових висновків щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах дає суду підстави для висновку, що для настання відповідальності за створення позивачу перешкод у доступі до правосуддя обов`язковою умовою є визнання наведених рішень незаконними та їх подальше скасування, а також визнання дій або бездіяльності таких органів (посадових осіб) протиправними. У Висновку N 3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою подання апеляційної чи касаційної скарги. Законність актів правосуддя, дій (бездіяльності) судів (суддів), вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Згідно з частиною шостою статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування або прокуратури, відшкодовується на загальних підставах. Застосування положення частини шостої статті 1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність, зокрема, суду, які не пов`язані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акта органом судової влади. Тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду. Таке законодавче врегулювання відповідає вимогам статей 6, 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Піддаючи системному аналізові зазначені норми, зважаючи на заявлені вимоги позову суд робить висновок про те, що рішення у цивільній справі, зазначеній позивачем, в установленому законом порядку не визнавалися незаконними, в діях суддів, які ухвалювали ці рішення, склад злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, не встановлювався, а отже, відсутні підстави для відшкодування державою завданої, на переконання позивача, шкоди. Фактичні обставини, які були встановлені під час розгляду в інших судових справах, де [PERSON] не був стороною у справі, не відносяться до розгляду даної справи та не можуть слугувати підставою для встановлення відносно позивача дискримінації в сфері праці та правосуддя. Отже, факт застосування до позивача дискримінації в сфері праці та правосуддя не знайшов свого підтвердження, а доводи позивача зводяться лише до незгоди з ухваленими судовими рішеннями за його позовом, що не може бути підставою для відшкодування позивачу за рахунок коштів Державного бюджету України майнової та моральної шкоди. З огляду на викладене, підстави для відшкодування позивачу за рахунок коштів Державного бюджету України майнової та моральної шкоди відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed