Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

05 квітня 2023 року представник заявника [PERSON] - адвокат Мартинюк Ю.С. звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження дітей на тимчасово окупованій території України. Заява мотивована тим, що [PERSON] 07 жовтня 2017 року у тимчасово окупованій Автономній Республіці Крим уклав шлюб з [PERSON] . В шлюбі у них [INFO] в місті Сімферополь Автономної Республіки Крим народився син - [PERSON] , а [INFO] там же народилася дочка - [PERSON] . Факт народження дітей підтверджується виписним епікризом, випискою із історії пологів стаціонарного хворого, довідкою про народження та свідоцтвами про народження, які видані окупаційною владою і не відповідають вимогам діючого законодавства України. Вказуючи, що територія, де народилися діти, тимчасово непідконтрольна Україні внаслідок окупації, у зв`язку з чим заявник не може зареєструвати в органах державної реєстрації актів цивільного стану факт народження дітей та отримати свідоцтва про народження дітей встановленого законодавством України зразка, просив встановити факт народження дітей на тимчасово окупованій території України. У судове засідання всі учасники справи не з`явилися, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені. Представник заявника - адвокат Мартинюк Ю.С. у поданій заяві вказала, що заяву підтримує із викладених у ній підстав, просить її задовольнити та розглядати справу без її участі і за відсутності заявника. Представник заінтересованої особи - Турійського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі. Враховуючи, що в судове засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши всебічно, повно і об`єктивно обставини справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного процесуального кодексу України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Частиною третьою статті 317 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що в рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Відповідно до статті 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно з частиною четвертою статті 49 Цивільного кодексу України реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частин першої, другої статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження (частина четверта статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»). В абзаці сто двадцять шостому пункту 8 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 (далі - Правила), зазначено, що державну реєстрацію народження на підставі рішення суду про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України проводить відділ державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду в день надходження такого рішення в паперовій формі або будь-який відділ державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника в день отримання рішення суду у спосіб, передбачений абзацами п`ятим, шостим пункту 3 глави 1 розділу II цих Правил. Частинами другою, третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Наведені вище положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» дають підстави для висновку, що документи, видані на тимчасово окупованій території України незаконними органами та їх посадовими чи службовими особами, є недійсними і не створюють правових наслідків, за винятком документів, що підтверджують, зокрема факт реєстрації шлюбу та народження. Водночас Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правила не містять спеціальної норми права щодо порядку державної реєстрації народження на тимчасово окупованій території України відповідними органами державної реєстрації актів цивільного стану без рішення суду про встановлення такого факту, що унеможливлює встановлення факту народження та здійснення державної реєстрації народження в позасудовому порядку. Такий висновок в аналогічній категорії справ викладений у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 759/7001/22 (провадження № 61-9254св22). Частиною другою статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII встановлено, що Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими російською федерацією з 20 лютого 2014 року. Як установив суд, що заявник [PERSON] народився [INFO] в місті Самарканд Узбекистан та є громадянином України, що підтверджується паспортом (а.с. 4). Під час проживання у тимчасово окупованій Автономній Республіці Крим 07 жовтня 2017 року заявник [PERSON] одружився з [PERSON] , якій після одруження присвоєно прізвище - [PERSON] (а. с. 6). [PERSON] народилася [INFO] у місті Паркент Ташкентської області Узбекистан та є громадянкою України, що підтверджується паспортом (а.с. 5). [PERSON] народився [INFO] в місті Сімферополь Автономної Республіки Крим, про що відповідними установами російської федерації видано виписний епікриз та свідоцтво про народження (а. с. 7, 8). [PERSON] народилася [INFO] в місті Сімферополь Автономної Республіки Крим, про що відповідними установами російської федерації видано виписку із історії пологів стаціонарного хворого, довідку про народження та свідоцтво про народження (а. с. 9, 10, 11). Зі змісту вказаних документів видно, що матір`ю дітей є [PERSON] , яка народилася [INFO] , а батьком - [PERSON] , який народився [INFO] . Звертаючись до суду із цією заявою заявник вказував, що встановлення факту народження його дітей на тимчасово окупованій території України необхідно для реєстрації народження дітей у державних органах реєстрації актів цивільного стану України, оскільки видані окупаційною владою документи не мають юридичної сили на території України. Аналіз та оцінка вказаних вище документів, виданих російським медичним закладом та російським органом реєстрації актів цивільного стану, як доказів, дає підстави для висновку, що такі документи відповідно до діючого законодавства України є недійсними і не створюють жодних юридичних наслідків, однак зазначені у них відомості об`єктивно й достовірно підтверджують факт народження дітей - [PERSON] та [PERSON] саме на тимчасово окупованій території України. Європейський суд з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia») з посиланням на Консультативний висновок Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case) наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Cyprus v. Turkey», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального, процесуального й міжнародного права, а також враховуючи, що надані заявником документи на підтвердження факту народження дітей на тимчасово окупованій території України є належними та достатніми, встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, то суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є підставною та її належить задовольнити. Відповідно до вимог частини четвертої статті 317, пункту 8 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved