Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

Позивач в листопаді 2017р. звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. В обгрунтування позову посилається на те що 3.09.2017р. на вул.Кіквідзе 13 в м.Києві сталась ДТП , за участю автомобіля Рено Логан д.н. [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля Лексус д.н. [NUMBER] , під керуванням позивача . Постановою Печерського районного суду м.Києва від 22.02.2018р. [PERSON] визнано винним в вчиненні ДТП. Автомобілю позивачу спричинено механічні ушкодження та завдано значні матеріальні збитки, понесені витрати на ремонт автомобіля згідно акту виконаних робіт становить 806 797,66грн. . СК виплатила страхове відшкодування в розмірі 99000грн. Враховуючи важкий матеріальний стран відповідача, просить стягнути з нього 300 000грн. , витрати на правову допомогу, судовий збір, представник позивача просив розглядати в відсутність. Представник відповідача надав відзив, проти позову заперечував, вказував на те що сума відшкодування не підтверджена. Представник відповідача просив розглядати у відсутність. Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 28.07.2021р. справа направлена до Печерського районного суду м.Києва. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 27.02.2023р. відкрито провадження в порядку спрощеного. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 03.09.2017 у м. Києві на вул. Кіквідзе сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Рено Логан, д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та Лексус РХ 350, д.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав механічні пошкодження автомобіль Лексус РХ 350, д.з. [NUMBER] , який належить позивачу на праві власності. Згідно складеного на замовлення позивача Висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, від 21.09.2017 № 567-1/17 вартість відновлювального ремонту належного йому автомобіля становить 594 530,03 грн., а розмір матеріального збитку - 209 897,63 грн. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, окрім іншого, письмовими доказами та висновками експертів. Висновок експертного автотоварознавчого дослідження складений з врахуванням даних, отриманих під час огляду автомобіля позивача, що зафіксовано у протоколі його огляду. У висновку судовий експерт, який має кваліфікацію судового експерта-автотоварознавця та стаж експертної роботи з 1996 р., використовуючи Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, Методику визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, Комп`ютерну програму для складання калькуляцій відновлювального ремонту транспортних засобів «Aurora» та Бюлетень автотоварознавця № 96 за 2017 р., провів ідентифікацію транспортного засобу, визначив ринкову вартість автомобіля на момент пошкодження, коефіцієнт його фізичного зносу на момент ДТП, обсяг і номенклатуру робіт з відновлювального ремонту транспортного засобу, перелік необхідних складових та матеріалів, вартість відновлювального ремонту та розмір матеріального збитку, який визначається як вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу, який в даному випадку становить 0,68. Жодних доказів, які б спростовували Висновок експертного дослідження, суду не надано, а тому суд вважає його належним і допустимим доказом розміру завданих позивачу збитків та покладає його в обґрунтування свого рішення. Судом також встановлено, що окрім збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу, позивач поніс витрати на оплату послуг експерта-автотоварознавця в сумі 1 500 грн. та на оплату евакуатора в сумі 832 грн. Як встановив суд, відповідач є особою, винною у цій дорожньо-транспортній пригоді, що доводиться постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 22.02.2018 та постановою судді Апеляційного суду м. Києва від 02.04.2018. Ч. 6 ст. 82 ЦПК України визначає, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами ч. 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі ст. 22 цього Кодексу збитками є витрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 9 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6, відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) Аналіз наведених норм цивільного закону та роз`яснень Верховного Суду України дає підстави для висновку, що позивач вправі вимагати відшкодування вартості відновлювального ремонту належного йому автомобіля в повному обсязі, без урахування його зношеності, а відтак загальний розмір завданої йому матеріальної шкоди становить 596 860,03 грн. (594 530,03+1500+830). Що стосується стверджень позивача про те, що загальний розмір завданих йому відповідачем збитків становить 806 797,66 грн., то суд їх визнає необґрунтованими, оскільки до такого висновку позивач дійшов внаслідок хибного розуміння змісту Висновку експертного автотоварознавчого дослідження. Доказів понесення витрат на поштове відправлення відповідачу повідомлення про проведення експертного дослідження позивач також не надав. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Відповідно до ст. 5 Закону № 1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону № 1961-IV). За приписом п. 22.1 ст. 22 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. З позовної заяви вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] мав чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим страховик нарахував та виплатив позивачу страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності в сумі 99 000 грн. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом враховано , що різниця між виплаченою особі страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлюваного ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Заперечуючи проти розміру відновлювального ремонту відповідачем не надано належних доказів , не звертався з клопотанням про проведення експертизи. Отже, зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення цивільного закону, суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 300 000 грн. З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України покладає на відповідача понесені позивачем судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 3 000 грн. та документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9 860 грн., а всього 312 860 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved