Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

У листопаді 2022 року [PERSON] через свого представника - адвоката Кузьменка Є.А., звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням уточнення просить суд: 1) поновити строк звернення до суду з позовною заявою; 2) визнати незаконним та скасувати наказ від 25.03.2022 року № 518/л про припинення трудового договору (контракту), яким [PERSON] звільнено з посади доцента закладу вищої освіти кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти (повна ставка), згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку із скороченням чисельності працівників); 3) поновити [PERSON] на посаді доцента закладу вищої освіти кафедри акушерства, гінекології ти неонатології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти (повна ставка); 4) стягнути з Національного медичного Університету імені О.О. Богомольця на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.03.2022 року по день винесення рішення в сумі 524 444,70 грн.; 5) стягнути з Національного медичного Університету імені О.О. Богомольця на користь [PERSON] лікувальну доплату за листопад 2021 в розмірі 6 903,04 грн.; 6) стягнути з Національного медичного Університету імені О.О. Богомольця на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за березень 2022; 7) стягнути з Національного медичного Університету імені О.О. Богомольця на користь [PERSON] компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.; 8) стягнути з Національного медичного Університету імені О.О. Богомольця на користь [PERSON] судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.04.2016 [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) прийнятий на роботу до Національного медичного університету імені О.О. Богомольця (далі - НМУ імені О.О. Богомольця, відповідач, університет) на 0,75 ст. асистента кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти з 18.04.2016 до заміщення цієї посади за конкурсом. З 09.09.2016 позивача затверджено на посаді доцента цієї ж кафедри на 0,75 ставки, як обраного за конкурсом терміном на 3 роки за строковим трудовим договором. З 16.11.2016 [PERSON] переведено на 0,5 ставки асистента кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти. З 22.09.2017 позивача переведено на повну ставку асистента кафедри акушерства і гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти, як обраного за конкурсом. З 02.02.2018 [PERSON] переведено на посаду доцента тієї ж кафедри до заміщення цієї посади за конкурсом у поточному навчальному році. З 08.06.2018 позивачу продовжено трудові відносини на посаді доцента кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти терміном на п`ять років по 08.06.2023 за строковим трудовим договором в зв`язку з обранням за конкурсом. 31.08.2021 наказом НМУ імені О.О. Богомольця № 592 прийнято рішення про реорганізацію кафедр Університету з 16.11.2021. Вказує, що наказ не погоджений з Вченою радою та профспілковим комітетом Університету. Також позивача з даним наказом ніхто не ознайомлював. 18.09.2021 НМУ імені О.О. Богомольця оголошено конкурс на заміщення вакантних посад на кафедрі акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти на такі вакантні посади: завідувач кафедри - 1 ставка, доцент - 2 ставки, асистент кафедри - 2,5 ставки, тобто загальна кількість ставок становить 5,5. Однак даний конкурс оголошений тільки на реорганізованій кафедрі акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти, а на інших реорганізованих кафедрах конкурс оголошений не був. 23.09.2021 [PERSON] повідомлено про те, що кафедру акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти з 01.09.2021 реорганізовано в кафедру акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти, а посада доцента, яку займає [PERSON] виводиться зі штату кафедри Акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти з 01.11.2021 року. Для подальшого працевлаштування запропоновано [PERSON] до 18.10.2021 включно надати необхідні документи для участі у конкурсі на заміщення вакантних посад по новій кафедрі. Позивач вважав, що виведення посади зі штату та скорочення посади є різними поняттями, тому не подав документи на конкурс. Крім того, вважав, що в нього ще діє контракт до 08.06.2023 та відповідно до Положення про порядок проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників у НМУ імені О.О. Богомольця, який затверджено наказом ректора від 30.12.2015 року № 947 і йому не потрібно було проходити конкурс в разі реорганізації кафедри. За штатним розписом відповідача від 04.06.2021, кафедра акушерства та гінекології післядипломної освіти ІПО має 2 посади доцента, за штатним розписом від 21.12.2021 - 1 посаду доцента. На кафедрі акушерства, гінекології та неонатології Інституту післядипломної освіти ІПО передбачено 2 посади доцента, тобто після реорганізації на новоствореній кафедрі залишилось дві посади доцента. 23.12.2021 [PERSON] вручено попередження про скорочення його посади та в подальшому запропоновано зайняти одну з наявних вакантних посад Університету. 25.03.2022 наказом Національного медичного університету імені О.О. Богомольця № 518/л [PERSON] звільнено з посади доцента закладу вищої освіти кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти (повна ставка) у зв`язку зі скороченням чисельності працівників на підставі ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Вказує, що він є кандидатом медичних наук, доцентом, має кваліфікаційну категорію зі спеціальності «Акушерство та гінекологія», подяку Вченої ради та директора НМУ імені О.О. Богомольця, що не враховано при його звільненні. Відповідачем не перевірено наявність у працівників, які скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці, а питання скорочення його посади не розглядалось профспілковою організацією, членом якої він є. Крім того йому не виплачено лікувальну доплату за листопад 2021 року, хоча він відпрацював 85 годин та не виплачено заробітну плату за березень 2022 року. У зв`язку з незаконним звільненням позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 20 000 грн. Посилаючись на карантинні обмеження, вважає процесуальний строк таким, що продовжується. 23.11.2022 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 03.09.2021 ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, залучено до участі у справі в якості третьої особи ректора Національного медичного університету імені О.О. Богомольця [PERSON]. 19.01.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов. Вказаний відзив обґрунтований тим, що [PERSON] дійсно займав посаду доцента кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти НМУ імені О.О. Богомольця за строковим трудовим договором. 30.08.2021 на засіданні Вченої ради НМУ імені О.О. Богомольця з урахуванням вимог чинного законодавства прийнято рішення про реорганізацію кафедр Університету, серед яких кафедру по Інституту післядипломної освіти, а саме кафедру акушерства та гінекології післядипломної освіти вирішено реорганізувати в кафедру акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти, в зв`язку з чим НМУ імені О.О. Богомольця видано накази «Про реорганізацію кафедр» № 592 від 31.08.2021 та «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників університету» № 1741-л від 16.09.2021, про що [PERSON] ознайомлено під розписку 23.09.2021. Одночасно позивача повідомлено про необхідність подачі документів на конкурс до 18.10.2021 для заміщення вакантних посад на новій кафедрі. Повідомлення також було розміщено в газеті «Урядовий кур`єр» та на сайті Університету. Позивач документи на конкурс не подав. 18.10.2021 проведено конкурс на заміщення вакантних посад та обрано претендентів на посади, що підтверджується наказом № 2108-л. У зв`язку з тим, що [PERSON] не подав на конкурс свою кандидатуру, керівництвом НМУ імені О.О. Богомольця прийнято рішення про скорочення посади доцента кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти ІПО з 25.03.2022, що оформлено наказом № 954 від 23.12.2021. Наказом № 518/л від 25.03.2022 позивача звільнено з займаної посади. Вказано про помилкове посилання [PERSON] на Положення про порядок проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників у НМУ імені О.О. Богомольця № 947 від 30.12.2015, оскільки вказаний документ втратив чинність. На момент проведення конкурсу діяло Положення про порядок проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників у НМУ імені О.О. Богомольця № 183 від 26.02.2019. Саме бездіяльність [PERSON] щодо проходження конкурсу чи переведення на іншу вакантну посаду Університету призвела до того, що на новоутвореній кафедрі була вакантна посада доцента, проте в штатному розкладі відповідача залишилась ставка доцента, яку займав [PERSON] . Ставка доцента кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти НМУ імені О.О. Богомольця відображалась до моменту звільнення позивача, оскільки на ній був закріплений працівник. Вказано про відсутність необхідності отримання згоди профспілкового комітету в період воєнного стану та відсутність належних доказів на підтвердження моральних страждань позивача. Щодо лікувальної доплати зазначено про відсутність підстав для її виплати, оскільки звіт про лікувально-консультативну роботу за листопад 2021 року подавався вже новоутвореною кафедрою, працівником якої [PERSON] не був. А поданий до позовної заяви звіт є неналежним доказом, оскільки підписаний самим позивачем та не містить доказів його отримання Університетом. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 08.02.2023 на адресу суду надійшло заперечення [PERSON] на поданий відзив, в якому останнім зазначено про необхідність розгляду профспілковою організацією подання роботодавця про розірвання трудового договору в присутності працівника, однак його не запрошували на засідання профкому. Крім того, відповідач неправомірно здійснив відрахування із заробітної плати [PERSON] грошової компенсації за використані дні відпустки. Зазначено, що останні виплати позивачу НМУ імені О.О. Богомольця здійснив 31.08.2022, а тому саме з цього часу рахується строк звернення до суду. Вказує, що при зверненні до відповідача йому було надано неправдиву інформацію про затвердження Вченою радою Положення про порядок проведення конкурсного відбору 26.02.2019, а підтвердження залишення вакантної посади доцента на кафедрі підтверджує доводи позивача. Оскільки конкурс на заміщення вакантної посади доцента на новоутвореній кафедрі не відбувся, то повинен був проводитись повторно, однак цього здійснено не було. Окрім того [PERSON] надсилав Університету заяву, що приступив до виконання обов`язків та просив забезпечити умови роботи на реорганізованій кафедрі, однак заява не була взята до уваги. Зазначено про неправомірне посилання відповідача на Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», оскільки він почав діяти після 01.07.2022, а його звільнення відбулось 25.03.2022. Зауважено, що після проведення бухгалтерською службою розрахунку його заробітної плати, останньою не враховано, що у березні 2022 року із заробітної плати [PERSON] було утримано 10 800,43 грн. і позивачу не повернуто. Повторно до попереднього просив задовольнити позов в повному обсязі. 16.02.2023 на адресу суду від відповідача надійшло заперечення, в якому зазначено, що конкурс на заміщення вакантних посад був проведений 18.10.2021 і за його результатами на посаду доцента кафедри акушерства, гінекології та неонатології ФПО призначено [PERSON] . Результати конкурсу ніким не оскаржені, необхідності у проведенні повторного конкурсу не було. При цьому проведення чи не проведення конкурсу є виключно розпорядчим рішенням керівництва Університету та не впливає на законність/незаконність звільнення позивача з посади, адже він не виявив бажання взяти участь у конкурсі на заміщення вакантних посад доцентів кафедри ІПО НМУ імені О.О. Богомольця. Вказано про повідомлення відповідачем профспілки про скорочення посади позивача та відсутність необхідності згоди на таке звільнення. Повторно зазначено про порушення позивачем строку звернення до суду. 01.03.2023 суд на місці ухвалив відмовити у задоволенні клопотання позивача про залучення третьої особи - профспілки Інституту післядипломної освіти, оскільки відсутні відомості про порушення прав та інтересів даного органу, а також з урахуванням стадії розгляду справи. 20.03.2023 на електронну адресу суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення щодо технічної помилки Університету в процесі нарахування розрахункових коштів позивачу при його звільненні, за результатами якого йому донараховано та виплачено 8 827,53 грн. 03.04.2023 від представника позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення з аналогічними до попередніх поясненнями та уточнений середній заробіток, що підлягає до виплати за період вимушеного прогулу по день прийняття рішення суду. 06.04.2023 на електронну адресу суду надійшли додаткові пояснення від представника відповідача, в яких зазначено про помилковий розрахунок середнього заробітку, оскільки до обрахування взяті календарні дні, а не робочі. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги та просив задовольнити, надав пояснення. Вказав, що наказ про конкурс суперечить п. 2.2 Положення, ректор мав видати наказ про припинення строкового трудового договору, який діє до 08.06.2023, тому що два контракта не може бути. Звільнення відбулось з неіснуючої кафедри, після реорганізації він продовжував працювати на новій кафедрі, на нього був тиск щодо звільнення за власним бажанням. Кафедра є не новоутвореною, а реорганізованою. 23.09.2021 він дізнався про конкурс на кафедру, але під час реорганізації конкурс для чинних працівників не проводиться згідно з вимогами Положення від 30.12.2015, а Положення за 2019 рік не було підписано ректором, а підписано проректором, який немає повноважень на це, про змінене Положення позивач дізнався вже під час розгляду цієї справи. Зазначив, що 50% його часу становить педагогіка, а 50% - лікувальна робота. Підтвердив, що сам склав звіт за листопад 2021 року для отримання доплати за лікувальну справу, оскільки ніхто інший не підписував його. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили задовольнити, надали пояснення по суті. Зазначили, що позивач не подавав заяву на конкурс, оскільки на сайті Університету було Положення за 2015 рік. Після того, як позивача вивели поза штат йому скидали графіки роботи на новоутвореній кафедрі. Виведення поза штат відбулось без погодження з профкомом. За жовтень і грудень виплати за лікувальну справу були здійснені, а в листопаді - ні. Наказ про скорочення від 14.12.2021, на той час позивач був членом профспілки та не міг бути звільнений з посади протягом року. Підтвердили отримання позивачем грошових коштів за наданою представником відповідача квитанцією. Представник відповідача в судовому засіданні не погодилась з позовом, зазначила про пропуск строків. Пояснила, що зміни в організації Університету відбулись відповідно до рішення Вченої ради від 30.08.2021 з чим [PERSON] ознайомлено 23.09.2021, однак через певні підготовчі дії після проведення конкурсу на нову кафедру його не могли звільнити, оскільки не могли передбачати, що він не візьме участі в конкурсі. Призначення конкурсу є чинним та ніким не оскарженим. Позивач документи на конкурс не подавав та участі в ньому не брав. Дійсно він був членом профспілки в Інституті, а в його складі профспілка кафедри. Звільнення відбулось, оскільки кафедри не було, а посада була, в даному випадку переважне право на залишення на роботі не підлягає застосуванню. Жодних навантажень позивачу не надавалось, а електронні докази є неналежними, за грудень 2022 позивач випадково отримав доплату за лікувальну справу. Доводи позивача зводяться до незгоди з проведенням конкурсу. Визнала, що спочатку невірно були здійснені нарахування виплат позивачу, однак недоліки усунуто та здійснено доплати. Були проблеми щодо вручення позивачу наказу про звільнення у зв`язку з воєнним станом, тому направили на адресу електронної пошти. Просила відмовити у задоволенні позову. Третя особа ректор Національного медичного університету імені О.О. Богомольця [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Заслухавши позивача, представників позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] є кандидатом медичних наук, має вчене звання доцента кафедри акушерства та гінекології, вищу освіту за підтвердженою кваліфікаційною категорією зі спеціальності «Акушерство і гінекологія» та неодноразово нагороджений подяками за працю (а.с. 97-104 т. 1). З 18.04.2016 [PERSON] прийнятий на роботу до Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на 0,75 ставки асистента кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти до заміщення цієї посади за конкурсом, що підтверджується наказом № 611-к від 15.04.2016 (а.с. 30 т. 1). З 09.09.2016 позивача затверджено на посаді доцента цієї ж кафедри, як обраного за конкурсом терміном на 3 роки за строковим трудовим договором, що вбачається з наказу № 1342-л від 09.09.2016 (а.с. 31 т. 1). З 16.11.2016 [PERSON] переведено на 0,5 ставки асистента кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти, що підтверджується витягом з наказу № 1916-л від 16.11.2016 (а.с. 32 т. 1). З 22.09.2017 позивача переведено на повну ставку асистента кафедри акушерства і гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти, як обраного за конкурсом, що підтверджується витягом з наказу № 1556-тр від 22.09.2017 (а.с. 33 т. 1). З 02.02.2018 [PERSON] переведено на посаду доцента кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти до заміщення цієї посади за конкурсом у поточному навчальному році, що підтверджується витягом з наказу № 196-л від 02.02.2018 (а.с. 34 т. 1). З 08.06.2018 по 08.06.2023 кандидату медичних наук [PERSON] продовжено трудові відносини на посаді доцента кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти терміном на п`ять років за строковим трудовим договором, в зв`язку з обранням за конкурсом, що підтверджується витягом з наказу № 906-л від 08.06.2018 (а.с. 35 т. 1). В матеріалах справи міститься копія трудової книжки позивача серії [NUMBER] від 05.04.1980 (а.с. 27-29 т. 1), довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] № 3248-2625 від 25.01.2016 (а.с. 24), паспорта позивача (а.с. 23 т. 1), пенсійного посвідчення (а.с. 25 т. 1) та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (а.с.26 т. 1). Національний медичний університет імені О.О. Богомольця є юридичною особою державної форми власності з основним видом діяльності 85.42 Вища освіта, керівником є [PERSON] . Згідно з витягом з протоколу № 1 засідання Вченої ради Національного медичного університету імені О.О. Богомольця від 30.08.2021, відповідно до вимог законодавства України в сфері освіти, нормативно-правової бази, зокрема системи забезпечення якості вищої освіти, що затверджується НАЗЯВО, та міжнародних стандартів і рекомендацій щодо забезпечення якості вищої освіти, необхідністю стандартизації та оновлення, оптимізації викладання навчальних дисциплін, з урахуванням Закону України «Про вищу освіту», вимог професійного стандарту лікаря, Міжнародних нормативних документів та стандартів, зокрема Європейської директиви 2005/36/ЕС щодо визнання професійних кваліфікацій, Трилогії глобальних стандартів якості всесвітньої федерації медичної освіти, що регулюють професійну діяльність та підготовку лікарів, наказу МНУ № 8 від 11.01.2021 «Про підготовку до акредитації освітніх програм» та, враховуючи той факт, що новостворена кафедра акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти ІПО передбачає викладання на післядипломному рівні дисципліни «неонатологія» та потребує високої кваліфікації науково-педагогічних працівників з даного напрямку, прийнято рішення про заміщення вакантних посад НПП кафедри акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти ІПО провести на конкурсній основі (а.с. 27 т. 3). Відповідно до вказаного рішення Вченої ради та згідно з наказом НМУ імені О.О. Богомольця № 592 від 31.08.2021, наказано провести реорганізацію кафедр Університету з 01.09.2021, зокрема по Інституту післядипломної освіти: кафедру акушерства та гінекології післядипломної освіти реорганізувати в кафедру акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти (а.с. 36 т. 1; а.с. 51 т. 3). 16.09.2021 наказом НМУ імені О.О. Богомольця № 1741-л від 16.09.2021 оголошено конкурс на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників (а.с.156-158 т. 3). 18.09.2021 в газеті «Урядовий кур`єр» № 181 опубліковано вказане оголошення про проведення конкурсу на заміщення вакантних посад, зокрема на кафедрі акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти на такі вакантні посади: завідувач кафедри - 1 ставка, доцент - 2 ставки, асистент кафедри - 2,5 ставки, тобто загальна кількість ставок новоствореної кафедри становить 5,5, строк подання документів на конкурс вказано 18.10.2021 (а.с. 53-55 т. 3) Аналогічне оголошення 18.09.2021 опубліковане на сайті Університету (а.с. 39-41 т. 1). 23.09.2021 [PERSON] повідомлено про те, що кафедру акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти з 01.09.2021 реорганізовано в кафедру акушерства, гінекології та неонатології Інституту післядипломної освіти, а посада доцента, яку займає [PERSON] , виводиться зі штату кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти з 01.11.2021 року. Для подальшого працевлаштування запропоновано [PERSON] до 18.10.2021 включно надати необхідні документи для участі у конкурсі на заміщення вакантних посад по новій кафедрі. Запропоновано інші схожі за фахом вакансії: акушерства і гінекології № 1, акушерства і гінекології № 2, акушерства і гінекології № 3, для заміщення вакантної посади доцента. Про прийняте рішення просили повідомити та подати відповідну заяву (а.с. 42 т. 1). В матеріалах справи містяться заяви співробітників Університету про участь у конкурсі на заміщення вакантних посад та продовження трудових відносин, в тому числі [PERSON] (а.с. 173-182 т. 3). Відповідно до наказів НМУ імені О.О. Богомольця № 2107-л, 2108-л від 27.10.2021, затверджено рішення Вченої ради Інституту післядипломної освіти про обрання за конкурсом на посаду доцента кафедри акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти [PERSON] та продовжено з останньою трудові відносини з 27.10.2021 до 27.10.2026 (а.с. 159 т. 3; 171-172 т. 3). В матеріалах справи міститься копія посадової інструкції доцента кафедри акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти НМУ імені О.О. Богомольця, затвердженої ректором Університету 29.10.2021, з п. 1.3 якої вбачається про вибірність посади. При цьому, пп. 2.11-2.13 передбачені завдання щодо надання високоякісної неонатологічної допомоги відповідним категоріям пацієнтів, зокрема новонародженим з проведенням діагностичних та лікувально-профілактичних заходів та лікування новонароджених з різними патологічними станами. Розділом V передбачено, що доцент цієї кафедри повинен знати клінічні протоколи, затверджені Міністерством охорони здоров`я України за спеціальністю, зокрема «Неонатологія», а також нормативно правові акти та матеріали з питань патологічної фізіології новонароджених і дітей раннього віку (а.с. 58-62 т. 3). 26.11.2021 позивач звернувся до ректора Університету з заявою про вжиття всіх заходів щодо припинення відносно нього злочинних дій співробітників з примушування його до звільнення, на що отримав відповідь про відсутність доказів на підтвердження таких фактів (а.с. 106-107 т. 1) Згідно з техніко-економічним обґрунтуванням проректора з економічних питань НМУ імені О.О. Богомольця № 2625 від 13.12.2021, утримання штатної одиниці доцента кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти НМУ імені О.О. Богомольця є недоцільним у зв`язку з тим, що: 1) вказана кафедра реорганізована і має назву «Кафедра акушерства, гінекології та неонатології Інституту післядипломної освіти НМУ імені О.О. Богомольця» згідно з наказом № 592 від 31.08.2021; 2) педагогічне навантаження, розподіл обов`язків працівників та формування бюджету відбувається на кафедрі акушерства, гінекології та неонатології Інституту післядипломної освіти НМУ імені О.О. Богомольця; 3) згідно штатних нормативів, закріплених МОН України для існування кафедри мінімальна кількість штатних одиниць становить 4,0, отже дана одиниця штату підлягає скороченню (а.с. 161-162 т. 3). На підстав вказаного обґрунтування рішення Вченої ради Університету № 1 від 30.08.2021 та наказу НМУ імені О.О. Богомольця № 592 від 31.08.2021, ректором Університету наказано: 1) начальнику планово-фінансового відділу внести зміни до штатного розпису Університету шляхом виведення (скорочення) посади доцента кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти НМУ імені О.О. Богомольця з 25.03.2022; 2) заступнику ректора з кадрових питань письмово повідомити профспілкову організацію НМУ імені О.О. Богомольця про скорочення цієї посади за три місяці до дати такого скорочення, не пізніше 25.12.2021; 3) заступнику ректора з кадрових питань попередити працівника, який перебуває на посаді доцента кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти НМУ імені О.О. Богомольця про скорочення даної посади та запропонувати йому всі наявні вакансії, які підходять за кваліфікаційними вимогами, у строки передбачені чинним законодавством, але не пізніше 25.01.2022; 4) у випадку отримання відмови працівника від запропонованих йому посад, отримати згоду профспілкової організації на звільнення працівника (а.с. 108 т. 1). 23.12.2021 [PERSON] вручено попередження про скорочення його посади та запропоновано до 25.03.2022 зайняти вакантну посаду доцента кафедри акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти. Також повідомлено, що до 25.01.2022 [PERSON] буде надано додатковий перелік вакантних посад Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, які відповідають його професійному фаху (а.с. 43 т. 1). 24.12.2021 Національний медичний університет імені О.О. Богомольця направив голові профкому вказаного навчального закладу лист № 120/21-2986, в якому повідомлено про скорочення посади доцента кафедри акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти з 25.03.2022, який зареєстрований в журналі реєстрації вхідної документації по профкому співробітників НМУ імені О.О. Богомольця № 3 за вх № 60 від 24.12.2021 (а.с. 62 т. 1; 183-186 т. 3). 18.01.2022 [PERSON] вручено нагадування про скорочення посади з 25.03.2022 та додатково запропоновано вакантні посади на кафедрі медичної біохімії та молекулярної біології - 2 ст., внутрішньої медицини № 2 - 0,5 ст., загальної хірургії № 1 - 125 ст., ортопедичної стоматології - 2,25 ст., мовної підготовки - 1 ст., хірургічної стоматології та щелепно-лицевої хірургії - 1 ст. (а.с. 44 т. 1). Станом на момент прийняття Університетом рішення про реорганізацію кафедр в Університеті діяло Положення про порядок проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників у НМУ імені О.О. Богомольця, затверджене наказом ректора № 183 від 26.02.2019, яке визначало порядок та умови заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників у відповідача (а.с. 29-42 т. 1). Так, відповідно до п. 2.5 вказаного Положення поділ, злиття (об`єднання) підрозділів, а також зміна назв кафедр не є підставою для оголошення конкурсу та проведення конкурсу на заміщення посад науково-педагогічних працівників, крім керівника (керівників) новоствореного (-их) підрозділів. Конкурс на заміщення науково-педагогічних працівників обов`язково проводиться у випадку, якщо такий поділ, злиття (об`єднання) підрозділів тягнуть за собою зміну штатної чисельності, зміну чи доповнення профілювання, спеціалізації та напрямків діяльності кафедри. Конкурс на заміщення посади проводиться в порядку, затвердженому цим Положенням. 30.09.2021 наказом ректора Університету № 685 затверджено Положення про порядок проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників у НМУ імені О.О. Богомольця, що містить аналогічний до попереднього пункт 2.5 (а.с. 43-50 т. 1). 25.03.2022 [PERSON] звільнено з посади доцента закладу вищої освіти кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти (повна ставка) у зв`язку зі скороченням чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, наказано відрахувати із заробітної плати [PERSON] грошову компенсацію за використані дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого часу, а саме: Таб. № 65847.201 - 56 календарних днів щорічної основної відпустки, що оформлено наказом відповідача № 518/л від 25.03.2022 (а.с. 45 т. 1). Підставою вказано наказ НМУ імені О.О. Богомольця № 954 від 23.12.2021 «Про внесення змін до штатного розпису Університету». [PERSON] під підпис ознайомлено з вказаним наказом 16.08.2022, однак він не погодився з ним зазначивши: «Звільнення з неіснуючої кафедри це безглуздя. Я, [PERSON] , є доцентом кафедри акушерства, гінекології та неонатології. Заробітну плату та вихідну допомогу не виплачено. Довідку відмовляються надати» (а.с. 45 т. 1). За час роботи в Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця [PERSON] перебував у щорічних відпустках: з 05.12.2016 по 29.12.2016, з 01.08.2017 по 01.09.2017, з 18.12.2017 по 13.01.2018, з 01.08.2018 по 31.08.2018, з 17.12.2018 по 14.01.2019, з 15.07.2019 по 31.08.2019, з 27.12.2019 по 14.01.2020, 30.06.2020 по 25.08.2020, з 29.06.2021 по 23.08.2021, з 10.01.2022 по 06.03.2022 (а.с. 46 т. 1). Згідно з копією штатного розпису Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на 2021 рік, затвердженого заступником Міністра МОЗ України 04.06.2021, кафедра акушерства та гінекології післядипломної освіти включала 8,75 штатних посад, в тому числі: завідувач кафедри (1), доцент (2), асистент (2,5+0,5), старший лаборант (2,25), лаборант (0,5) (а.с.261 т. 1). Відповідно до копії штатного розпису Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на 2021 рік, затвердженого заступником Міністра МОЗ України 21.12.2021, кафедра акушерства та гінекології післядипломної освіти включає 1 штатну посаду доцента; кафедра акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти включає 9,75 штатних посад, в тому числі: завідувач кафедри (1), професор закладу вищої освіти (1,25), доцент (2), асистент (3), старший лаборант (2,5) (а.с.211 т. 1). Згідно з копією штатного розпису Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на 2022 рік, затвердженого заступником Міністра МОЗ України 04.03.2022, кафедра акушерства та гінекології післядипломної освіти включає 1 штатну посаду доцента; кафедра акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти включає 9,75 штатних посад, в тому числі: завідувач кафедри (1), професор закладу вищої освіти (1,25), доцент (2), асистент (3), старший лаборант (2,5) (а.с.164 т. 1). Відповідно до копії штатного розпису Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на 2022 рік, затвердженого заступником Міністра МОЗ України 02.10.2022, кафедра акушерства та гінекології післядипломної освіти відсутня; кафедра акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти включає 9,5 штатних посад, в тому числі: завідувач кафедри (1), професор закладу вищої освіти (0,50+1,75), доцент (1), асистент (0,75+1), старший лаборант (2,5) (а.с. 153 т. 3). В матеріалах справи міститься копія колективного договору Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на 2019-2021 роки, схваленого Конференцією трудового колективу 20.02.2019, зі змінами та доповненнями, схваленими Конференцією трудового колективу 22.04.2021 (а.с. 43-153 т. 2). [PERSON] був членом профспілкового бюро Інституту післядипломної освіти, що підтверджується витягом з протоколу № 5 від 29.01.2020 (а.с. 109 т. 1). 03.12.2021 профгрупа кафедри акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти ІПО на профспілкових зборах обрала профоргом власного профспілкового представника, у зв`язку з чим 03.01.2022 [PERSON] виведено зі складу профбюро ІПО, що підтверджується витягом з протоколу № 6 від 03.12.2021 та протоколом від 13.01.2022. 07.10.2021 наказом Університету № 706 введено в дію Положення про організацію лікувально-діагностичної роботи в НТУ імені О.О. Богомольця за дати підписання даного наказу, відповідно до п. 3.3 якого планування лікувальної роботи кафедри здійснюється на початку навчального року завідуючим клінічної кафедри, індивідуальний план викладача обов`язково має містити затверджену завідувачем кафедри інформацію щодо видів та обсягу лікувально-діагностичної роботи, що планується. Згідно з п. 4.5 Положення завідувачі клінічних кафедр подають у відділ із лікувально-консультативної роботи до 5 числа наступного місяця інформації про виконання лікувально-діагностичної роботи професорсько-викладацьким складом за відповідною формою (а.с. 163-169 т. 3). Умовою отримання лікувальної доплати є: наявність сертифіката спеціаліста; погодження керівника закладу охорони здоров`я на надання допомоги пацієнту науково-педагогічними працівниками кафедри; щомісячного звіту про виконання лікувального навантаження (п. 5.1 Положення). Згідно з довідкою про доходи НМУ імені О.О. Богомольця № 249 від 25.10.2022, заробітна плата [PERSON] за листопад 2021 року складає 29 418,81 грн., за грудень - 31 789,42 грн., 44 відпрацьованих дні за даний період (а.с. 85 т. 1). Вказані виплати включають профспілкові внески та лікувальну доплату за жовтень 2021 в розмірі 6 903,04 грн. та за грудень 2021 в розмірі 7 479,86 грн. (а.с. 87 т. 1). 06.12.2021 позивач звернувся до ректора Університету з заявою про виплату йому лікувальної доплати в розмірі 6 903,04 грн. за листопад 2021 року (а.с. 110 т. 1). В матеріалах справи міститься звіт про виконання лікувально-консультативної роботи за листопад 2021 року підписаний позивачем (а.с. 111 т. 1). Відповідачем надано до суду звіти про виконання лікувально-консультативної роботи за листопад та грудень 2021 року по кафедрі акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти за підписом завідуючого кафедрою, які містять перелік осіб та виконану кількість годин лікування (а.с. 56-57 т. 1). Наказом НМУ імені О.О. Богомольця № 1508-л від 16.08.2022 внесено зміни до наказу № 518/л від 25.03.2022 шляхом викладення абзацу 2 та третього у новій редакції: «Здійснити виплату вихідної допомоги [PERSON] у розмірі середнього місячного заробітку», у іншій частині - залишено без змін (а.с. 28 т. 3). 09.09.2022 [PERSON] зараховано на рахунок заробітну плату в розмірі 27 051,01 грн., що вбачається з виписки АТ КБ «ПриватБанк» по картковому рахунку позивача (а.с. 84 т. 1). У березні 2023 року позивачу донараховано та виплачено 8 827,53 грн. заробітної плати за березень 2022 року, що підтверджується довідкою нарахувань № 120/36-1 від 09.03.2023 та платіжною інструкцією № 912 від 06.03.2023. 19.10.2022 представник позивача - адвокат Кузьменко Є.А., звернувся до НМУ ректора НМУ імені О.О. Богомольця з заявою про досудове врегулювання, однак відповіді матеріали справи не містить (а.с. 112 т. 1). При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та х осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, поряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Також однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з положеннями ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. В силу п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч. 2 цієї норми законодавства звільнення з підстав зазначених у п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Зі змісту наведеної норми зрозуміло, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання за ініціативою власника трудового договору з працівником, як при: (…) ліквідації; реорганізації; скороченні чисельності працівників або скороченні штату працівників. При цьому вживані в цій нормі поняття «ліквідація», «реорганізація», «скорочення чисельності або штату працівників» стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів. За таких обставин підставою для розірвання з працівником трудового договору у зв`язку з ліквідацією та реорганізацією підприємства, установи, організації за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України може бути ліквідація чи реорганізація саме підприємства, установи, організації як юридичної особи. Ліквідація структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України виключно з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч. 2 ст. 40, ст. 42, 43, 49-2 КЗпП України. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 800/538/17 (П/9901/310/18). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах без відриву від виробництва; працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат тощо. За положеннями частин 1 - 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. В порядку ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття (ч. 5 цієї статті). Згідно з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в постановах від 16 січня 2018 року у справі №519/160/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі №696/985/15ц, від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18, від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення. У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі № 359/2467/20 вказано на те, що застосування ст. 42 КЗпП України можливе серед працівників, які обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади. Щодо рівних умов кваліфікації та продуктивності праці позивача та інших претендентів на посаду на новоствореній кафедрі, слід зазначити, що право на залишення на роботі, передбачене ч. 1 ст. 42 КЗпП України, не застосовується для працевлаштування в новоутворених структурних підрозділах (при зміні організаційної структури), оскільки переважне право на залишення на роботі не є тотожним переважному праву на працевлаштування на нову посаду у новостворених підрозділах. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 760/21020/15, від 19 травня 2021 року у справі №310/9294/18. У постановах від 07 листопада 2011 року у справі № 6-45цс11, від 10 березня 2015 року у справі № 21-52а15, від 01 березня 2017 року у справі № 6-2485цс16 Верховний Суд України вказав на те, що відповідач не зобов`язаний пропонувати вакантну посаду працівнику, який підлягає звільненню за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, якщо його кваліфікація, досвід тощо не відповідають закріпленим у посадових інструкціях вимогам, однак і вказав на те, що обов`язок роботодавця щодо здійснення пропонування посад може бути виконаний протягом 2-х місяців. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі №807/3588/14 та від 27 травня 2020 року у справі № 813/1715/16 та ін. Як встановлено судом, [PERSON] перебував з Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця в строкових трудових відносинах та займав посаду доцента кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти з 08.06.2018 по 08.06.2023. У зв`язку з необхідністю приведення системи забезпечення якості вищої освіти, що затверджується НАЗЯВО, до міжнародних стандартів за спеціальністю «Неонатологія» в Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця змінено внутрішню (організаційну) структуру юридичної особи шляхом ліквідації кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти, де позивач займав посаду доцента, та утворено кафедру акушерства, гінекології та неонатології Інституту післядипломної освіти. При організаційних змінах зазнав змін штатний розпис Університету, оскільки кафедру акушерства та гінекології, де рахувалось 8,75 штатних посад працівників, в тому числі 2 посади доцента, повністю ліквідовано та створено нову - кафедру акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти, де рахувалось 9,75 штатних посад, в тому числі 2 посади доцента. Таким чином, кафедра акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти ІПО є новоутвореним структурним підрозділом. А право на залишення на роботі, передбачене ч. 1 ст. 42 КЗпП України, не застосовується для працевлаштування в новоутворених структурних підрозділах (при зміні організаційної структури), оскільки переважне право на залишення на роботі не є тотожним переважному праву на працевлаштування на нову посаду у новостворених підрозділах. Виходячи з вимог ст. 49-2 КЗпП України роботодавець протягом двох місяців повинен запропонувати працівнику всі наявні за відповідною кваліфікацією вакантні посади. Отже, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний запропонувати працівнику вакансії, які були на день попередження про звільнення, а також вакансії, які з`являються протягом 2 місяців і які відповідають його професії та кваліфікації (рівнозначні нинішній посаді або нижчі). Разом з цим, власник або уповноважений ним орган не зобов`язаний пропонувати працівнику посаду вищого рівня, можливість призначення на такі посади визначається загальними правилами про комплектування кадрів, які діють на підприємстві. Аналіз положень посадової інструкції доцента кафедра акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти ІПО та інших документів, відповідно до яких проводились зміни, дають підстави стверджувати, що посада доцента новоствореної кафедри, виходячи із змісту посадових обов`язків, є посадою яка передбачає викладання на післядипломному рівні дисципліни «Неонатологія», здійснення лікувальної справи за вказаним напрямком та потребує високої кваліфікації науково-педагогічних працівників з даного напрямку. На час прийняття Університетом рішення про вказані зміни відповідач керувався Положенням про порядок проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників у НМУ імені О.О. Богомольця, затверджене наказом ректора № 183 від 26.02.2019, а на момент прийняття Університетом рішення про скорочення посади позивача - Положенням про порядок проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників у НМУ імені О.О. Богомольця № 685 від 30.09.2021, які містять аналогічні правила про проведення конкурсу на заміщення науково-педагогічних працівників, тому доводи позивача в цій частині суд відхиляє. Національний медичний університет імені О.О. Богомольця пропонував позивачу взяти участь у конкурсі на заміщення вакантних посад в Університеті, а саме: посади на кафедрі медичної біохімії та молекулярної біології, внутрішньої медицини № 2, загальної хірургії № 1, ортопедичної стоматології, мовної підготовки, хірургічної стоматології та щелепно-лицевої хірургії, акушерства і гінекології № 1, акушерства і гінекології № 2, акушерства і гінекології № 3, а також запропоновано зайняти новостворену посаду доцента кафедри акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти. Судом встановлено та не заперечується позивачем, що він в конкурсах на заміщення вакантних посад участі не брав та документи на конкурс не подавав. Наведені обставини свідчать про те, що відповідачем вживались заходи щодо сприяння працевлаштування позивача. Звільнення з підстав скорочення чисельності або штату працівників допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Враховуючи відсутність погодження позивача на переведення на іншу вакантну посаду, його звільнення з підстав скорочення слід визнати таким, що не суперечить вимогам чинного законодавства. Перевіряючи доводи позивача щодо його звільнення без погодження з профспілкою, суд виходить з наступного. Так, з матеріалів справи вбачається, що на адресу профспілки відповідача направлено лист про скорочення посади позивача. Положеннями ч. 5 ст. 43 КЗпП України передбачено, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі. Суд зауважує про відсутність в матеріалах справі відомостей щодо прийнятого рішення профспілковим комітетом щодо погодження звільнення [PERSON] . Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 5 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ від 15.03.2022 (станом на момент виникнення спірних правовідносин), у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. Суд зазначає, хоч звільнення позивача і не пов`язане з воєнним станом в країні, однак на момент його звільнення діяла вказана норма, яка є спеціальною відносно норми КЗпП України, а тому підлягає застосуванню, при цьому відповідачем були вжиті заходи для отримання згоди профспілки. Також матеріалами справи підтверджено виключення [PERSON] зі складу профкому. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування наказу про припинення трудового договору та поновлення на роботі, а отже у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Частиною першою статті 233 КЗпП України (станом на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. Спір у даній справі виник з приводу звільнення позивача, яке відбулось 25.03.2022, з наказом позивач ознайомився 16.08.2022, а з позовом представник позивача звернувся 23.11.2022 року. Посилання у клопотанні про поновлення строку звернення до суду на Закон України від 30.03.2020 № 540-ІХ, яким внесені зміни у розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України та пунктом 3 якого продовжені процесуальні строки на час дії карантину, суд вважає безпідставними, оскільки на час звільнення позивача та звернення до суду з даним позовом діє інша правова норма в редакції Закону № 731-IX від 18.06.2020. Так, у відповідності до пункту 3 Розділу XII Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Позивач не надав суду доказів поважності пропуску строку у зв`язку з карантинними обмеженнями, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позову в наведеній вище частині. Вимога про стягнення середнього заробітку є похідною від вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі і застосовується у разі виникнення у зв`язку з незаконним звільненням вимушеного прогулу у позивача. В даній справі обставин незаконного звільнення та підстав для поновлення позивача на роботі не вбачається, а тому і відсутні підстави для визначення та стягнення на користь позивача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вимоги про стягнення заборгованість по заробітній платі за березень 2022 в розмірі 10 800,43 грн. не підлягають задоволенню, оскільки відповідач здійснив виплату позивачу у розмірі 8 827,53 грн. за вирахуванням податкових утримань, що підтверджено позивачем в судовому засіданні. Не підлягають також задоволенню вимоги позивача про стягнення лікувальної доплати за листопад 2021 в розмірі 6 903,04 грн., оскільки не дотримано вимог Положення про організацію лікувально-діагностичної роботи в НТУ імені О.О. Богомольця. Так, вказана доплата здійснюється на підставі поданого завідувачем клінічної кафедри щомісячного звіту за відповідною формою за наявності сертифіката спеціаліста та погодження керівника закладу охорони здоров`я на надання допомоги пацієнту науково-педагогічними працівниками кафедри. Оскільки позивач не подав свою кандидату для участі у конкурсі на новоутворену кафедру акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти ІПО, тим самим він опинився в ситуації, коли залишився на кафедрі акушерства та гінекології післядипломної освіти ІПО без керівника, що унеможливило подання необхідного для виплати звіту та інших документів. Подання такого звіту не входить до компетенції позивача, а тому суд критично відноситься до доводів позивача в цій частині. Також суд приймає до уваги доводи відповідача щодо помилкової виплати позивачу лікувальної доплати за грудень 2021 року, а також те, що звіт про лікувально-консультативну роботу за листопад 2021 року подавався вже новоутвореною кафедрою, працівником якої [PERSON] не був. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, для відшкодування моральної шкоди працівнику повинен бути наявний факт порушення його законних прав. До такого факту належить будь-яке суб`єктивне право, яке виникло на підставі закону, підзаконного акта, угоди, трудового договору, іншої угоди між сторонами трудових правовідносин і має чинність. Враховуючи, що звільнення позивача не було здійснено всупереч вимог чинного законодавства, суд вважає про відсутність правових підстав для стягнення моральної шкоди, тому у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити. Надані сторонами паперові копії електронних доказів, всупереч вимогам ч. 2 ст. 100 ЦПК України, не завірені належним чином, такі документи не можуть підтверджувати дійсні факти, зафіксовані в їх оригіналах, що нівелює їх доказову силу, при цьому зміст наявної в них інформації не входить до предмету доказування у даній справі. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на встановлені обставини та досліджені докази, кожного окремо та і в сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed