Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

У листопаді 2022 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальності «Ковальська-Житлосервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, згідно з якою позивач просить суд: стягнути із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» суму заборгованості у загальному розмірі 20 181,58 грн., з них: - основна заборгованість 17 892,68 грн.; - 3 % річних від простроченої суми 587,09 грн., - індекс інфляції 1701,81 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» є юридичною особою, предметом діяльності якої відповідно до Статуту є надання житлово - комунальних послуг мешканцям будинків та іншим юридичним та фізичним особам, експлуатація та обслуговування житлового фонду, внутрішньобудинкових інженерних мереж, систем та обладнання об`єктів соціального побутового призначення, в т.ч. технічне обслуговування, реконструкція, капітальний і поточний ремонти та ін. Основним видом діяльності Товариства є комплексне обслуговування об`єктів. Відповідно до наказу Приватного акціонерного товариства «Радіант» №7 від 4 березня 2013 року, акту приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» прийняло багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] в експлуатацію та обслуговування. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.10.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сербіною Н.П. зареєстрованого в реєстрі за №3727 та є споживачем житлово-комунальні послуги, яку постачає позивач. Разом з тим, позивач вказує, що відповідач в повному обсязі не оплачує надані позивачем послуги, внаслідок чого у останньої утворилась заборгованість за період з листопада 2018 року по вересень 2022 року у загальному розмірі 20 181,58 грн., з них: - основна заборгованість 17 892,68 грн.; - 3 % річних від простроченої суми 587,09 грн., - індекс інфляції 1701,81 грн. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, через що позивач звернувся до суду із вказаним позовом. За вказаних обставин, а також зв`язку з виникненням у відповідача заборгованості за договорами, яку вона в добровільному порядку не сплачує, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.11.2022 року відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнала у повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено і не заперечувалось відповідачем, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.10.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сербіною Н.П. зареєстрованого в реєстрі за №3727, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.10.2023 р. №11708525. ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» надає житлово-комунальні послуги та інші послуги в будинку по за адресою: [ADDRESS] , відповідно до наказу Приватного акціонерного товариства «Радіант» №7 від 4 березня 2013 року, акту приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» прийняло багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] в експлуатацію та обслуговування. 30.04.2014 р. між відповідачкою [PERSON] та ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №101291, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку по [ADDRESS] де знаходиться квартира [ADDRESS] , а споживачем забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором. Вказаним договором встановлено розмір тарифів за послуги та передбачено, що у випадку зміни органом місцевого самоврядування розмірів тарифів виконавець при розрахунках застосовує вказаний тариф. 30.04.2014 року між відповідачкою [PERSON] та ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» було укладено договір №101291 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, предметом якого є зобов`язання виконавця своєчасно надавити споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. 30.04.2014 р. між відповідачкою [PERSON] та ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» було укладено договір про надання послуг, предметом якого є забезпечення надання послуг з утримання служби адміністраторів; забезпечення силами сторонніх організацій шляхом укладення відповідного договору, контрольно-пропускного режиму на прибудинкову територію за адресою: [ADDRESS] , де знаходиться квартира [ADDRESS] , загальною площею 74,3 кв.м.. Згідно п. 1.3 договору розмір щомісячної плати за надані послуги визначається за домовленістю сторін і на дату укладення цього договору становить 1,70 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, з листопада 2018 р. по вересень 2022 відповідачу нарахована заборгованість за послуги з утримання будинку і прибудинкової території, опалення, за утримання адміністраторів/охорони, повірки, абонплата ТЕ, абонплата ГВП, гарячої води всього 54 865,77 грн., з яких сплачено 36 973,09 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, що свідчить про наявне у відповідача зобов`язання, нести витрати на утримання належного йому майна, чого він не робить. Згідно вимог ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст.ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 151, 162 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 викладено правовий висновок, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, відсутність укладеного договору не звільняє відповідача від обов`язку оплачувати надані їй послуги. Тарифи та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по будинку за адресою: [ADDRESS] , які застосовувались позивачем при проведенні нарахувань за житлово-комунальні послуги, були встановлені на підставі розпорядження КМДА №1444 від 15.11.2017 р. 7,08 грн. за 1 кв.м. З 1 листопада 2019 року відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житло-комунальні послуги» із структури тарифу на послуги з утримання будинків і спору та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] , виключено послугу з вивезення побутових відходів. Тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за вказаною адресою є обов`язковим для сплати відповідач з 01.11.2019 року складає 6,93 грн. за 1 кв. м. загально плащі квартири на місяць з ПДВ. Обов`язковий для сплати тариф на послуги з централізованого опалення встановлений: - Розпорядженням КМДА від 31.01.2018р. № 92 у розмірі 1341,10 грн. за 1 Гкал з ПДВ; - Розпорядженням КМДА від 11.12.,2018р. № 2232 у розмірі 1564,20 грн. за 1 Гкал ПДВ. Судом встановлено, що позивач надавав послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] де знаходить квартира [ADDRESS] , а також послуги з опалення та постачання гарячої води що підтверджується матеріалами справи, а відповідач належним чином не виконував обов`язок зі сплати вказаних послуг, у зв`язку з чим відповідачу нарахована за вказані послуги заборгованість.Судом встановлено, що позивач надавав послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи, а відповідач належним чином не виконував обов`язок зі сплати вказаних послуг. Щодо нарахування відповідачу заборгованості за послуги з охорони, служби адміністраторів суд зазначає наступне. Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869. визначено розмір та порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Пунктом 25 цього Порядку встановлено, що вартість інших послуг (утримання служб консьєржів, вбудованих паркінгів, установлення і утримання пристроїв замково-переговорного зв`язку тощо) сплачується понад розмір плати за послуги на підставі договорів, укладених між власниками житлових будинків (гуртожитків), власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку), власниками нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) та відповідними надавачами послуг. Відтак, правовідносини між власником квартири з приводу надання послуг охорони, утримання служби адміністраторів і особою, яка надає такі послуги, виникають на підставі укладеного між ними договору. В судовому засіданні сторони не заперечували наявність укладеного договору про надання послуг від 30.04.2014 р. з відповідачкою, за яким погоджено розмір щомісячної плати в розмірі 1,70 грн за 1 кв.м. загальної площі квартири. Відповідно до п. 3.2.3. указаного Договору виконавець має право збільшити розмір щомісячної плати у випадку збільшення витрат на послуги з утримання служби адміністраторів та забезпечення контрольно-пропускного режиму на прибудинкову територію. Отже умовами договору не передбачено, що збільшення виконавцем плати потребує обов`язкового узгодження зі споживачем послуг. Закріплене у п. 3.1.3 Договору право споживача на внесення за погодженням з виконавцем у договір змін, що впливають на розмір плати за послуги, жодним чином не обмежує закріплене у п. 3.2.3. указаного Договору право виконавця в односторонньому порядку збільшити розмір щомісячної плати у випадку збільшення витрат на послуги з утримання служби адміністраторів та забезпечення контрольно-пропускного режиму на прибудинкову територію. У матеріалах справи наявний договір від 30.04.2014 р. про надання послуг, зазначений договір відповідачем не оспорювався, а тому підлягає до виконання. Судом враховано також, що згідно наданого розрахунку відповідач продовжувала виконувати умови договору про надання послуг від 30.04.2014 р., укладеного з позивачем, та сплачувала за послуги з утримання адміністраторів/охорони, а саме: в грудні 2018 - 257,82 грн. (при нарахуванні 257,82 грн.), в березні 2019 р. - 515,64 грн., в лютому 2020 р. - 3828,66 грн. (при нарахуванні в місяць 337,32 грн.), в листопаді 2020 р. - 2000,00 грн. (при нарахуванні в місяць 337,32 грн.), в травні 2021 р. - 3059,80 грн.(при нарахуванні в місяць 337,32 грн.). Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано та не доведено належне виконання своїх зобов`язань щодо внесення плати за надані житлово-комунальні послуги та послуги з охорони. Оскільки відповідач визнав позов, про що зазначила в судовому засіданні, і це визнання не порушує законних прав та інтересів сторін, суд відповідно до ст. 206 ЦПК України приймає таке визнання позову. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В заявку з цим, обґрунтованим є стягнення з відповідача суми заборгованості за спожиті послуги за період з 01 листопада 2018 року по 01 вересня 2022 року у розмірі - 17 892,68 грн. Крім цього, статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом було перевірено розрахунок розміру 3% річних та інфляційних, внаслідок невиконання відповідачем зобов`язання наданий позивачем, виходячи з встановленого судом розміру заборгованості. В зв`язку з цим обґрунтованим є стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі - 1 701,81 коп., 3% річних у розмірі - 587,09 грн. Згідно висновків Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року №303А, п.2958 - суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності,суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» суму заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі - 17892,68 грн.; 3% річних в розмірі - 587,09 грн.; інфляційні витрати - 1701,81 грн. за період з 01 листопада 2018 року по 01 вересня 2022 року. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно до довідки до акта МСЕК [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності по загальному захворюванню, а отже відповідач звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 2 481,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved