Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа на стороні відповідача: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що позивач - [PERSON] , звернувся у відділення AT «Приват Банк» з метою відкриття карткового рахунку для отримання заробітної плати. В процесі обслуговування, працівник відділення AT «Приват Банк» повідомив його, що він є божником Банку оскільки у нього є не погашена заборгованість за кредитним договором N20D30RX09820060 від 13.12.2006 року. На вказане, [PERSON] повідомив, що ніколи не укладав з AT «Приват Банк» ніяких договорів, тим паче кредитних. В подальшому, з метою врегулювання вказаної ситуації він звернувся до служби безпеки банку де повідомив про свою проблему. Під час розмови з представником служби безпеки банку вдалось встановити черговість подій. Позивач стверджує, що на початку жовтня 2006 року він втратив свій Громадянський Паспорт з приводу чого він 09.10.2006 року звернувся до Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області з заявою. 26.11.2006 року Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області було видано [PERSON] новий паспорт Громадянина України серії [NUMBER] . 13.12.2006 року невідома особа, фотокартка якої наявна у служби безпеки Банку, отримала кредит на суму 5000,00 з метою придбання телефону Nokia, використовуючи втраченим [PERSON] паспорт. Також було встановлено, що 30.06.2017 року Приватним нотаріусом чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис за №5344 про стягнення з [PERSON] на користь AT «Приват Банк» заборгованості за кредитним договором N20D30RX09820060 від 13.12.2006 року у розмірі 113388 грн. 77 коп. та зареєстровано документ за №5344. «02» лютого 2018 року приватний виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Георгієм Володимировичем було відкрито виконавче провадження [NUMBER] щодо стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» заборгованості за кредитним договором №OD30RX09820060 від 13.12.2006 року у розмірі. 113388 грн. 77 коп. на. підставі виконавчого напису № 5344 від 30.06.2017 року.. Позивач наполягає на тому, що він не отримував цей кредит, не підписував жодної заяви на отримання кредитного договору. На підставі викладеного, він просить визнати вчинений виконавчий напис за №5344 від 30.06.2017р. про стягнення з [PERSON] на користь AT КБ «Приват Банк» заборгованості за кредитним договором N20D30RX09820060 від 13.12.2006 року у розмірі 113388 грн. 77 коп., а також стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. В процесі розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а також пояснив, що [PERSON] не укладав з AT КБ «Приват Банк», будь-якого кредитного договору. Окрім того, [PERSON] загубив свій паспорт, та одразу звернувся із заявою до правоохоронних органів у жовтні 2006р. та 26.11.2006р. позивач новий паспорт громадянина України. Позивач не отримував у відповідача будь-які кредитні кошти, а також не отримував товар за кредитні кошти. В останнє судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Представники відповідача в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, відзив на позовні вимоги не подавали. За вищевказаних підстав, суд уважає за можливе розглянути справу у порядку у заочному порядку без участі представників відповідача. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що 30.06.2017 року Приватним нотаріусом чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис за №5344 про стягнення з [PERSON] на користь AT «Приват Банк» заборгованості за кредитним договором N20D30RX09820060 від 13.12.2006 року у розмірі 113388 грн. 77 коп. та зареєстровано документ за №5344. «02» лютого 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Георгієм Володимировичем було відкрито виконавче провадження [NUMBER] щодо стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» заборгованості за кредитним договором №OD30RX09820060 від 13.12.2006 року у розмірі. 113388 грн. 77 коп. на. підставі виконавчого напису № 5344 від 30.06.2017 року.. [PERSON] стверджує, що він не укладав з АТ КБ «Приват Банк» кредитний договір №OD30RX09820060 від 13.12.2006 року, оскільки заяву на отримання кредиту він не підписував, будь-кошти він банку за даним договором не отримував, а також не придбавав товар за кредитні кошти. Судом встановлено, що на початку жовтня 2006 року [PERSON] втратив свій паспорт громадянина України, з приводу чого він 09.10.2006 року звернувся до Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області з заявою, що підтверджується довідкою від 31/17 (а.с. 10) 26.11.2006 року Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області було видано [PERSON] новий паспорт Громадянина України серії [NUMBER] . (а.с. 7-8) З наданої суду копії заяви позичальника № OD30RX09820060 від 13.12.2006р., а також анкети позичальника від 13.12.2006р., убачається, що особа позичальника була встановлена як [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] виданий Жовтневим РО ОМУ УМВС України в Одеській області, дати видачі 1999р.. В матеріалах справи є копія паспорту громадянина України на ім`я [PERSON] , серії [NUMBER] , який видано Приморським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 26.11.2006р.. Отже станом на 13.12.2006р. паспорт громадянина України паспорт серії [NUMBER] виданий Жовтневим РО ОМУ УМВС України в Одеській області, дати видачі 1999р. є таким, що втратив чинність. Окрім того, в матеріалах справи є фотокартка особи, яка отримала кредит на суму 5000,00 з метою придбання телефону Nokia, використовуючи втраченим [PERSON] паспорт, що візуально відрізняться від фото позивача у паспорті громадянина України, серії [NUMBER] , який видано Приморським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 26.11.2006р.. В процесі розгляду справи представника позивача подав клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 16.02.2022р. судом була призначена судова почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз. На вирішення експертів поставлено запитання: Чи виконано підпис від імені [PERSON] у Кредитному договорі (заяві позичальника) №№ ОD30RX09820060 від 13.12.2006 року в графі «Підпис» самим [PERSON] чи іншою особою? Копія ухвали суду було направлено відповідачу по справі АТ КБ «ПриватБанк». 12.07.2022р. до суду надійшло клопотання експерта від 06.07.2022р. про надання додаткових матеріалів по справі, а саме оригіналу кредитного договору ОD30RX09820060 від 13.12.2006 року, вільних зразків підписів [PERSON] та рахунок на оплату проведення експертизи. (а.с. 97) Копія клопотання експерта від 06.07.2022р. про надання додаткових матеріалів по справі, а саме оригіналу кредитного договору ОD30RX09820060 від 13.12.2006 року була направлена судом 14.07.2022р. на електрону адресу АТ КБ «Приватбанк»: [INFO], а також на почтову адресу відповідача, яка також була отримана відповідачем. (а.с. 93,97) Окрім того, 01 червня 2022р. представник АТ КБ «Приватбанк» звертався до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами, а також просив надати відповідь на електрону адресу [INFO] Суд, 02.06.2022р. надав відповідь на електрону адресу [INFO] та повідомив про перебування справи в Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз та додатково направив копію ухвали суду від 16.02.2022р. на 2 арк., яка була отримана відповідачем 02.06.2022р.. (а.с. 102) 12 січня 2023р. до суду з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз повернились матеріали справи з повідомленням про неможливість проведення експертизи, у якому є відомості, що позивачем був сплачений рахунок на проведення експертизи, однак оригінал кредитного договору ОD30RX09820060 від 13.12.2006 року експертові не було надано. (а.с. 103-105) Ухвалою суду від 16.01.2023р. судом було поновлення провадження по справі та справу було призначено на 08.02.2023р.. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України уразі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Враховуючи той факт, що представники АТ КБ «Приватбанк» не виконали ухвалу про призначення експертизи, а також клопотання експертів в частині надання оригіналу кредитного договору ОD30RX09820060 від 13.12.2006 року, то суд уважає можливим застосувати наслідки ч. 1 ст. 109 ЦПК України. На підставі викладеного, суд уважає встановленим факт, що підпис від імені [PERSON] у Кредитному договорі (заяві позичальника) №№ ОD30RX09820060 від 13.12.2006 року в графі «Підпис» виконаний не самим [PERSON] а іншою особою. Правові підстави ухваленого рішення. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі їх суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, визначає різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, оскільки є невчиненими. Так, згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис (в тому числі електронний) є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) та постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі №405/223/17 (провадження №61-18434св20). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що позивач не укладав оспорюваний договір, у зв`язку з чим суд доходить до висновку, що між сторонами не виникло зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим Постановою КМУ від 29 червня 1999 р. № 1172 (в редакції станом 12.06.2015р.) для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, враховуючи той факт, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] були відсутні зобов`язання за кредитним договором (заяві позичальника) № ОD30RX09820060 від 13.12.2006, то необхідно визнати виконавчий напис за №5344 від 30.06.2017р. про стягнення з [PERSON] на користь AT КБ «Приват Банк» заборгованості за кредитним договором N20D30RX09820060 від 13.12.2006 року у розмірі 113388 грн. 77 коп., який вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем - таким, що не підлягає виконанню. Позивач також просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10000 гривень, посилаючись на те, що внесення позивача до Єдиного державного реєстру боржників негативного вплинуло на його репутацію, окрім того, позивач побоювався, що його майно може бути примусове відчужено. Він також звертався до відповідача із заявою для вирішення проблеми, але, відповідач, маючи фотокартку особи, яка отримала кредит не вчинила жодних дій. Суд приходить до висновку, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Так, згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Отже для відшкодування моральної шкоди необхідно також встановити наявність вини, а також причинний зв`язок між діями особи та наслідками. Суд уважає, що працівники АТ КБ «Приватбанк» під час оформлення заяву позичальника № ОD30RX09820060 від 13.12.2006р. не мали можливості встановити факт підроблення паспортного документу. В даному випадку фактично є факт наявності дій невідомої особи, яка заволоділа коштами банку, скориставшись документами позивача. На підставі викладеного, у діях АТ КБ «Приватбанк» відсутня вина, а тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Outcome: partial