Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

У листопаді 2022 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, у якому з врахуванням уточнених позовних вимог просив визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 1,63 умовних кадастрових гектари, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, із земель Віньковецької селищної ради, які використовувала колишня агрофірма « [INFO] » в с. Дашківці бувшого Віньковецького, (Хмельницького району), Хмельницької області. В обґрунтування\~своїх вимог\~ [PERSON] \~зазначив,\~що починаючи\~з 1988\~року \~він \~ перебував\~ \~у \~трудових \~відносинах \~зі \~спецгоспом \~«Україна» с.\~Дашківці Віньковецького\~району,\~та був\~його членом.\~У 1992\~році спецгосп\~було реорганізовано\~в агрофірму\~«Україна»,\~де він продовжив працювати, та з членів не виходив. 28 січня 1995 року агрофірмі «Україна» Дашковецькою сільською Радою народних депутатів Віньковецького району Хмельницької області було передано у власність 1524,7 га землі згідно з планом та видано Державний акт на право колективної власності на землю. До вказаного акта додано список членів агрофірми, в якому під номером [ADDRESS] зазначені його анкетні дані - [PERSON] , с. Дашківці, що свідчить про набуття ним права на земельну частку (пай). Але сертифікат на право на земельну частку (пай) йому не виданий, і оскільки на теперішній час його отримати неможливо через реструктуризацію всіх органів, які здійснювали процедуру видачі сертифікатів, він змушений звертатись до суду за захистом свого права. Ухвалою судді від 22.11.2022 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою судді від 13.12.2022 року у справі відкрите провадження, призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 22.02.2023 року підготовче провадження закрите, справа призначена до розгляду по суті. Представник відповідача, Хмельницької районної державної адміністрації Д. Мельник подала відзив на позов, у якому вказала, що вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають. У відзиві представник зазначила, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який набрав чинності від 01.01.2019 року, - підставами для виділення земельних ділянок в натурі(на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Тому починаючи з 01.01.2019 року виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється сільськими, селищними, міськими радами. Виходячи з цього, оскільки, на думку представника, Хмельницька районна державна адміністрація не є розпорядником цих земельних ділянок і не має вищевказаних повноважень, то вона є неналежним відповідачем у справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] -- адвокат Потапов О.О. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позовній заяві, та просив задовольнити. Представник відповідача, Хмельницької районної державної адміністрації Мельник Д.В. у судовому засіданні проти позовних вимог по суті не заперечувала, при прийнятті рішення покладалась на думку суду, але наголошувала, що Хмельницька районна державна адміністрація є неналежним відповідачем у справі. Представник відповідача, Віньковецької селищної ради, будучи повідомленим належним чином про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Натомість селищний голова В. Лужняк надіслав до суду заяву, у якій просив проводити слухання за їхньої відсутності, та винести рішення за наявними доказами у справі та згідно чинного законодавства. Суд, заслухавши представників сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши всі доводи та заперечення, вважає, що позов належить задовольнити. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до положень статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено наступне. Згідно з архівною довідкою архівного відділу Хмельницької районної державної адміністрації від 12.04.2021 року,у 1966 році усі дрібні колгоспи, що діяли на території с. Дашківці Віньковецького району були об`єднані у спільний колгосп «Україна», який у 1971 році реорганізовано з правонаступництвом у спецгосп «Україна». Рішенням зборів (протокол № 2 від 22.12.1992 року) спецгосп «Україна» реорганізовано з правонаступництвом в агрофірму «Україна». З квітня 2000 року правонаступник - закрита акціонерна агрофірма «Україна» ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 21.01.2009 року ліквідована як банкрут (а.с. 8 зворот). 25 листопада 1995 року агрофірмі Україна с. Дашківці Віньковецького району Хмельницької області був виданий Державний акт на право колективної власності,серія ХМ № 012, на 1524,7 гектарів землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Дашковецької сільської ради від 28 січня 1995 року № 3 (а.с. 13, 90). Згідно з додатком 1 до Державного акта до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства включений [PERSON] за № 63 (а.с. 14, 91). Відповідно до інформаційної довідки відділу у Віньковецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 31-22-0.20-38/104-21 від 02.03.2021 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) по агрофірмі «Україна» позивачу не видавався. Нормативно грошова оцінка земельної частки (паю) колишньої агрофірми «Україна» за станом на 01 січня 2021 року складає 16481,36 грн, розмір паю становить 1,63 умовних кадастрових гектарів (а.с. 12, 89). Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Процес приватизації землі розпочинався з передачі її у власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, акціонерним товариствам, створеним на базі колишніх колгоспів, радгоспів та інших державних підприємств на підставі державного акта на право приватної власності на землю з доданим до нього списком осіб (членів підприємства), які мали право на одержання своєї частки землі. Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»,право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 2 Закону України від 05 червня 2003 року «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав (п. а ч. 3 ст. 152 ЗК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Пунктом 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). Оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) згідно з абзацом першим пункту 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України вважається правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства, - таке право повинно бути реалізовано відповідним державним органом. Наведені норми права дають підстави для висновку про те, що на час виникнення спірних правовідносин у земельному законодавстві не визначалися будь-які строки для звернення за отриманням сертифіката на право на земельну частку (пай) і для виділення земельної ділянки в натурі. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31 січня 2018 року № 60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад», земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності передано у комунальну власність об`єднаних територіальних громад. Такою територіальною громадою є Віньковецька селищна об`єднана територіальна громада, до якої входить с. Дашківці. Отже на час вирішення спору належним суб`єктом, який наділений правом розпорядження землями сільськогосподарського призначення, розташованими на території громади, є Віньковецька селищна рада. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] був включений до списку громадян-членів КСП агрофірми «Україна» с. Дашківці Віньковецького району. Тобто, з урахуванням наведених норм земельного законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, з моменту видачі 25 листопада 1995 року Державного акта на право колективної власності на землю агрофірмі «Україна», [PERSON] набув право на земельну частку (пай), мав право отримати відповідний сертифікат і звернутися до уповноваженого органу для виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та оформити документ, що посвідчує право власності на неї. Таке право позивача відповідно до закону припинене не було, ніким не заперечувалось, не оспорювалось і не було обмежене будь-яким строком для його реалізації. Крім того у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка в період з 1986 року по 1999 рік працювала в агрофірмі «Україна» на посаді заступника головного бухгалтера, підтвердила, що позивач був членом агрофірми, та працював на цегельному заводі. Водночас свідок [PERSON] пояснив, що раніше він працював у Дашковецькій сільській раді землевпорядником, і в його обов`язки входило ведення книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), які видавались Віньковецькою районною державною адміністрацією членам агрофірми «Україна». Розмір земельної частки (паю) по агрофірмі Україна становив 1,63 га. Паювання землі здійснювала комісія, після чого складала списки, а невнесення особи у книгу на видачу сертифіката, та зокрема позивача, могло бути з технічних причин. Таким чином з матеріалів справи вбачається, що позивач, не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай), та у березні 2021 року з приводу цього звернувся до відділу у Віньковецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, але йому було відмовлено у зв`язку з неможливістю видачі такого документа. Однак право [PERSON] на земельну частку (пай) не може ставитися в залежність від зміни органу, який повинен забезпечити реалізацію цього права, від вчинення дій для його належного оформлення у зв`язку зі зміною законодавства, або неможливістю видати певний вид правовстановлюючого документа у зв`язку із затвердженням іншої його форми. Саме з цього часу право позивача було не визнане (порушене) і почався перебіг строку позовної давності, який на момент звернення з позовом до суду не закінчився. Щодо доводів представника відповідача [PERSON] про те, що Хмельницька районна державна адміністрація не є належним відповідачем у справі, то суд бере до уваги,що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій» здійснено реорганізацію\~районних державних\~адміністрацій районів,\~ліквідованих згідно\~з постановою\~Верховної Ради\~України від\~17\~липня 2020\~р.\~№ 807-IX\~«Про утворення\~та ліквідацію\~районів»,\~шляхом приєднання\~до районних\~державних адміністрацій,\~розташованих в\~адміністративних центрах\~районів,\~утворених зазначеною\~постановою, та згідно з Переліком районних державних адміністрацій, що реорганізуються шляхом приєднання до районних державних адміністрацій, розташованих в адміністративних центрах районів, утворених постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 р. № 807-IX, Віньковецька райдержадміністрація реорганізована шляхом приєднання до Хмельницької райдержадміністрації. Водночас згідно\~роз`яснень,\~викладених в\~п.\~24\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~16\~квітня 2004\~року №\~7\~«Про практику\~застосування судами\~земельного законодавства\~при розгляді\~цивільних справ», позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Тому враховуючи, що Віньковецькою районною державною адміністрацією не було вирішено питання про видачу позивачу сертифіката на право на земельну частку (пай), а на теперішній час юрисдикція Хмельницької районної державної адміністрації поширюється зокрема і на територію колишнього Віньковецького району, суд вважає, що Хмельницька районна державна адміністрація є належним відповідачем у справі. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved