Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник органу опіки та піклування Красилівської міської ради Хмельницької області Тимченко О.С. звернулася до суду із даним позовом, в якому просить: постановити рішення про відібрання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] від відповідачів [PERSON] , [INFO] та гр. [PERSON] , [INFO] без позбавлення їх батьківських прав, на термін, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дітей; стягнути аліменти з [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на користь малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону до досягнення дітьми повноліття, для дітей віком від 6 до 18 років - 1372,00 грн. (2744 грн. х 50 %). В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їхнє народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , та серії [NUMBER] відповідно. Сім`я відповідачів протягом багатьох років перебувала в полі зору Служби у справах дітей Красилівської міської ради та Красилівського Центру надання соціальних послуг, через стабільну бездіяльність та безвідповідальність за своє відношення до батьківських обов`язків. Через постійні борги за комунальні послуги у 2016 році на довгий термін в квартирі було відключено водопостачання, електроенергію. Зважаючи на те, що у квартирі проживали малолітні діти, борг по водопостачанню за рішенням міської ради було списано, разом з тим, станом на 31.12.2022 року борг за водопостачання знову складає 1808,58 грн. 10.06.2022 року на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини в черговий раз було розглянуте питання неналежного виконання батьківських обов`язків батьками - гр. [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до рішення Комісії з питань захисту прав дитини батьків вкотре наголошено на тому, що належне виконання батьківських обов`язків несе відповідальність відповідно до п.2 ст.164 Сімейного Кодексу України. 29.12.2022 року, в телефонному режимі Служба у справах дітей отримала інформацію, що в одному з будинків по [ADDRESS] з вікна випала дитина, хлопчик років чотирьох. Відповідно до інформації Красилівського Центру надання соціальних послуг від 29.12.2022 року №01-04/330 громадянка [PERSON] досить часто залишала своїх малолітніх дітей бездоглядними, що несло явну небезпеку для малолітніх дітей, залишаючи їх без їжі та води. Саме тому, що [PERSON] (середущий) шукав чогось поїсти у сміттєвому відрі, а потім через вікно став просити у людей, які проходили повз їхні вікна, випав з вікна першого поверху. В терміновому порядку Службою у справах дітей було підготовлене клопотання до органу опіки та піклування про негайне відібрання малолітніх дітей, з місця, де їм загрожує небезпека та направлення їх до закладу охорони здоров`я для проведення обстеження стану їх здоров`я, надання необхідної медичної допомоги в стаціонарних умовах та документування факту пошкодження (при наявності) при падінні дитини з вікна. Протягом часу перебування малолітніх дітей відповідачів в КНП «Красилівська багатопрофільна лікарня» Красилівської міської ради, спеціалісти Служби у справах дітей з`ясували про місце перебування батька дітей [PERSON] та звернулися до нього з пропозицією після обстеження у медичному закладі забрати своїх малолітніх дітей в свою сім`ю, допоки мати не створить належних та безпечних умов для їхнього проживання. Батько відповів однозначно та категорично - він не має бажання і не має куди їх забирати, так як проживає зі своєю матір`ю та сестрою у двокімнатній квартирі. Відповідно до актів оцінки потреб від 24.01.2022 року №20, від 30.05.2022 року №77 сім`я громадянки [PERSON] перебуває на обліку у Центрі надання соціальних послуг з квітня місяця 2020 року, як така, що опинилася у складних життєвих обставинах. Відповідно до актів обстеження матеріально побутових умов проживання сім`ї [PERSON] від: 09.02.2022 року № 4; 10.03.2622 року №6; 27.05.2022 року №23; 25.07.2022 року №26; 29.08.2022 року №31: 02.09.2022 року №35; 25.10.2022 року № 57; 06.12.2022 року №68 4 в квартирі антисанітарні умови, здебільшого взагалі відсутні продукти харчування, відсутнє повноцінне харчування для дітей, в квартирі не прибирається, постільна білизна не прана, надто брудна, посуд не миється, на хні гори сміття, гори недопалків та пляшки з алкоголю. Висновки комісії в кожному акті - це неспроможність і небажання батьків жити в умовах, в яких належить жити дітям, їхнє умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків, що протягом тривалого часу несло загрозу здоров`ю дітей. Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», статей 150, 155, п.2 сг. 164, 170, Сімейного кодексу України, п.8 «Порядку провадження діяльності органами опіки та піклування пов`язаної із захистом прав дитини», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866, органом опіки та піклування, виконавчим комітетом Красилівської міської ради прийняте рішення про негайне відібрання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , у громадянки [PERSON] та [PERSON] , які залишили своїх дітей у небезпеці, створивши ситуацію безпосередньої загрози життю та здоров`ю малолітніх дітей. 02.03.2023 року Комісія з питань захисту прав дитини при Красилівській міській раді розглянула питання про неналежне виконання батьківських обов`язків з пропозицією підтримати подання висновку про доцільність відібрання малолітніх дітей у відповідачів, які залишили дітей у небезпеці, умисно, створивши ситуацію безпосередньої загрози життю та здоров`ю малолітніх дітей, без позбавлення їх батьківських прав. Зважаючи на вище зазначене, ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей є умисним та є підставою для позбавлення їх батьківських прав, але оскільки відповідачі є працездатними особами, мають реальну можливість займатися вихованням та матеріально, в комфортних умовах утримувати своїх малолітніх дітей, виконавчий комітет Красилівської міської ради затвердив висновок Служби у справах дітей, відповідно до ст. 170 Сімейного кодексу України про відібрання дітей без позбавлення батьків батьківських прав до усунення обставин, які заважають їм виконувати батьківські обов`язки. У зв`язку з наведеним, представник позивача просила відібрати малолітніх дітей у відповідачів, та стягнути з них аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі. Аргументи учасників справи. Відповідачі відзив на позов не подали. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав, наведених у ньому. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали повністю, погодились із тим, що належні та безпечні умови для проживання дітей наразі відсутні. Відповідач [PERSON] підтвердила той факт, що вона залишала дітей самих удома, і під час її відсутності син [PERSON] випав із вікна квартири, з цього приводу приїзджала поліція, складала на неї матеріали та її притягували до відповідальності. Відповідачі вказали, що влаштувались на роботу, при цьому, відповідач [PERSON] вказав, що він працював і раніше. Позиція суду. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом. (стаття 55). Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов наступного висновку. Короткий зміст фактичних обставин справи. Судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Сім`я [PERSON] перебуває на обліку у Центрі надання соціальних послуг з квітня 2020 року, як така, що опинилася у складних життєвих обставинах. Відповідно до актів обстеження матеріально побутових умов проживання сім`ї [PERSON] від: 09.02.2022 року № 4; 10.03.2622 року №6; 27.05.2022 року №23; 25.07.2022 року №26; 29.08.2022 року №31: 02.09.2022 року №35; 25.10.2022 року № 57; 06.12.2022 року №68 4 в квартирі антисанітарні умови, відсутні продукти харчування, відсутнє повноцінне харчування для дітей, в квартирі не прибирається, постільна білизна брудна, посуд не миється, на кухні сміття, недопалки та пляшки з алкоголю. Висновки комісії в кожному акті - це неспроможність і небажання батьків жити в умовах, в яких належить жити дітям, їхнє умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків, що протягом тривалого часу несло загрозу здоров`ю дітей. Рішенням № 14 засідання Комісії з питань захисту прав дитини при Красилівській міській раді (протокол № 6 від 10.06.2022 року) попереджено [PERSON] та [PERSON] про належне виконання батьківських та відповідальність за неналежне їх виконання згідно з ст. 164 СК України. 29.12.2022 року [PERSON] , [INFO] , випав із вікна квартири [ADDRESS] , де проживає разом із відповідачем [PERSON] , та яка знаходиться на першому поверсі в будинку [ADDRESS] . Під час цієї події діти відповідачів були самі вдома, та зачинені у вказаній квартирі. Відповідно до інформації Красилівського Центру надання соціальних послуг від 29.12.2022 року №01-04/330 [PERSON] часто залишала своїх малолітніх дітей бездоглядними, залишаючи їх без їжі та води, що несло явну небезпеку для малолітніх дітей. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, проте [PERSON] проживає окремо від сім`ї. Забрати своїх малолітніх дітей в квартиру, де він проживає зі своєю матір`ю та сестрою, допоки [PERSON] не створить належних та безпечних умов для їхнього проживання, батько дітей не бажає. Рішенням № 1 засідання Комісії з питань захисту прав дитини при Красилівській міській раді (протокол № 1 від 02.01.2023 року) підтримано клопотання Служби у справах дітей про негайне відібрання у відповідачів малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із виникненням безпосередньої загрози життю і здоров`ю дітей; підтримано висновок Служби у справах дітей про доцільність відібрання малолітніх дітей у відповідачів, до усунення причин, які перешкоджали належному вихованню їхніми батьками; взято на облік Служби у справах дітей дітей [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , як таких, що опинились в складних життєвих обставинах. Рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради № 999 від 02.01.2023 року вирішено: 1) негайно відібрати у [PERSON] та [PERSON] малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із виникненням безпосередньої загрози життю і здоров`ю дітей; 2) влаштувати дітей [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] в комунальне некомерційне підприємство «Красилівска багатопрофільна лікарня» Красилівської міської ради Хмельницького району Хмельницької області для проведення медичного огляду з подальшим влаштуванням до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Щасливе дитинство» м. Полонне; органу опіки та піклування Красилівської міської ради звернутися до суду з позовом про відібрання малолітніх дітей; затвердити висновок про доцільність відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав. Діти відповідачів [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] станом на дату розгляду справи перебувають в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Щасливе дитинство» м. Полонне . За період перебування в центрі відповідач[PERSON] дітей провідувала двічі, відповідач [PERSON] дітей не провідував. Дані обставини підтверджуються: поясненнями сторін у судовому засіданні, копією свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] від 11.05.2016 року; копіями свідоцтв про народження: [PERSON] , серії [NUMBER] , яке видане 10.12.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Красилівського районного управління юстиції у Хмельницькій області; [PERSON] , серії [NUMBER] , яке видане 13.09.2016 року Красилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області; [PERSON] , серії [NUMBER] , яке видане 20.11.2018 року Красилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області;довідкою № 4 від 02.01.2023 року, виданою реєстраційним відділом Красилівської міської ради про склад сім`ї [PERSON] за адресою [ADDRESS] ; актами обстеження умов проживання № 87 від 29.12.2022 року, № 1 від 02.01.2023 року; актами обстеження матеріально побутових умов проживання сім`ї [PERSON] та [PERSON] : № 4 від 09.02.2022 року, № 6 від 10.03.2022 року, № 23 від 27.05.2022 року, № 26 від 25.07.2022 року, № 31 від 29.08.2022 року, № 35 від 02.09.2022 року, № 57 від 25.10.2022 року, № 68 від 06.12.2022 року; листом директора комунальна установа «Красилівський центр надання соціальних послуг» Т. Магмет № 01-04/330 від 29.12.2022 року; актами оцінки потреб сім`ї № 20 від 28.01.2022 року, № 77 від 02.06.2022 року, складеними Красилівським центром соціальних потреб; рішенням № 14 засідання Комісії з питань захисту прав дитини при Красилівській міській раді (протокол № 6 від 10.06.2022 року); рішенням № 1 засідання Комісії з питань захисту прав дитини при Красилівській міській раді (протокол № 1 від 02.01.2023 року; наказом № 1-сжо від 02.01.2023 року Служби у справах дітей Красилівської міської ради Хмельницької області; рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради № 999 від 02.01.2023 року, яким затверджено висновок Служби у справах дітей про доцільність відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських справ. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави - учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, наведені норми права дають підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27.11.1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996 року, § 78). Також ЄСПЛ в рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс 18). Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження з дитиною полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 170 СК України передбачено, що дитина може бути відібрана від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Так, у ч. 1 вказаної статті вказано, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно з ч. 2 ст. 170 СК України, у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З таким позовом до суду має право звернутися прокурор. З огляду на викладене, проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до переконливого висновку, що дійсно відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які є батьками дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , допустили самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків, створювали небезпечну обстановку для життя і здоров`я дітей, несприятливий вплив на їх етичний, фізичний і психічний розвиток, не забезпечують необхідних умов життя, виховання, відповідач [PERSON] часто залишала своїх малолітніх дітей бездоглядними, залишаючи їх без їжі та води, що несло явну небезпеку для малолітніх дітей. Необхідно зазначити, що відповідачі в судовому засіданні жодним чином не заперечували щодо відібрання у них дітей, що свідчить про відсутність їх інтересу до власних дітей. Відповідачі у судовому засіданні не вказали, що мають бажання змінити свою поведінку, та вжити заходів до покращення ситуації, яка склалася, з метою усунення ризиків яким піддаються життя, здоров`я та розвиток їхніх дітей. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що обставини справи та надані докази на підтвердження факту ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків, що несло безпосередню загрозу для життя та здоров`я дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , містять безперечні і достатні дані про умисний характер такого ухилення, а тому позов в частині відібрання дітей від відповідачів підлягає задоволенню. При цьому, суд роз`яснює відповідачам [PERSON] та [PERSON] положення частини 3 ст. 170 СК України, якою передбачено, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Частиною 4 ст. 170 СК України визначено, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до з ст. 182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З матеріалів справи встановлено, що відповідачі є працездатними особами, працюють, аліментних зобов`язань перед іншими особами не мають, а тому суд вважає, що вони, як батьки, зобов`язані брати участь в утриманні своїх дітей. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідачів, суд приймає до уваги встановлені у справі обставини, зокрема те, що відповідачі не заперечували щодо стягнення з них аліментів на дітей,

Outcome: partial