Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ВУГІЛЬНА КОМПАНІЯ «КРАСНОЛИМАНСЬКА» (далі ДП «ВК «Краснолиманська») про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в обґрунтування якого вказав, що він з 16.03.2001 по 03.12.2019 перебував у трудових відносинах з відповідачем та 03.12.2019 був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Після звільнення відповідач не провів з ним остаточного розрахунку, маючи заборгованість з виплати заробітної плати, яка за станом на 24.03.2022 (дата надання довідки) становить 62431 грн 54 коп. Оскільки в порушення трудового законодавства відповідач не розрахувався з ним у день звільнення, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні із врахуванням його середньоденного заробітку в сумі 726 грн 51 коп. та в межах ціни позову в 100000 грн, а також понесені ним витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] до суду не з`явилися, про час і місце слухання справи сповіщені належним чином, письмово повідомили суд про розгляд справи в їх відсутність. Представник відповідача\~ДП «ВК\~«Краснолиманська» до\~суду не\~з`явився,\~про час\~і місце\~розгляду справи\~сповіщений належним\~чином,\~письмово повідомив\~суд про\~розгляд справи\~в його\~відсутність,\~подав відзив\~на позовну\~заяву,\~згідно з\~яким позовні\~вимоги не\~визнав та\~вказав,\~що позивач\~двічі працював\~на підприємстві.\~При звільненні\~з підприємства\~03.12.2019\~ [PERSON] \~підлягала до\~сплати заробітна\~плата за\~ грудень\~2019\~року в\~сумі 62431\~грн 54\~коп.\~після утримання\~обов`язкових податків\~та зборів.\~ У\~день звільнення\~03.12.2019\~ [PERSON] \~працював у\~третю зміну,\~але з\~письмовою заявою\~для проведення\~повного розрахунку\~до каси\~бухгалтерії або\~до керівництва\~підприємства він\~не звертався,\~тим самим\~фактично погодився\~з проведенням\~щодо нього\~остаточного розрахунку\~на розсуд\~підприємства.Вдруге позивач працевлаштувався на шахту 20.02.2020 та був звільнений 16.06.2021 за власним бажанням. Також 04.07.2022 Димитровським міським судом за заявою [PERSON] було видано судовий наказ про стягнення заборгованості із заробітної плати в сумі 62431 грн 54 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.12.2019 по 25.06.2022 в сумі 464239 грн 89 коп., який було скасовано 14.07.2022. Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є безпідставними і такими, що не відповідають нормам діючого законодавства. Вважає, що період затримки розрахунку виплат, належних позивачеві при звільненні, слід вважати з наступного дня отримання підприємством позовної заяви, тобто 23.03.2023. З метою збереження підприємством свого матеріального та фінансового становища і платоспроможності просить зменшити розмір за затримку розрахунку при звільненні до розумної пропорційності та з урахуванням внесених змін до ст.117 КЗпП України, якими розмір середнього заробітку обмежено шістьма місяцями. Виходячи із обставин справи та процесуальних критеріїв її розгляду, вважає заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу завищеним, оскільки він не відповідає критеріям обґрунтованості та розумної необхідності. У підсумку представник відповідача просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Згідно із ухвалою суду від 20.03.2023 у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , у період з 16.03.2001 по 03.12.2019 знаходився у трудових стосунках з ДП «ВК «Краснолиманська», працюючи гірником з повним підземним робочим днем у шахті. 03.12.2019 за наказом № 3336/к від 03.12.2019 його було звільнено за ст.38 КЗпП за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, що підтверджується записами з трудової книжки позивача, зазначеним наказом підприємства. Відповідно до довідки ДП «ВК «Краснолиманська» № 135 від 24.03.2022 підприємство має перед [PERSON] заборгованість з виплати заробітної плати за грудень 2019 року в сумі 62431 грн 54 коп. Ця сума вказана після утримання обов`язкових податків і зборів. Згідно із наказом № 3336/к від 03.12.2019 та із довідкою про відмітки відділу контрольного табелю ДП ВК «Краснолиманська» [PERSON] у день звільнення працював. Відповідно до довідки відповідача № 136 від 24.03.2022 середньоденна заробітна плата [PERSON] , яка розрахована згідно із постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 за два останні місяці роботи перед звільненням, складає 726 грн 51 коп. Також судом встановлено, що 26.07.2022 Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська за заявою [PERSON] видано судовий наказ про стягнення з ДП ВК «Краснолиманська» на користь заявника заборгованості із заробітної плати в сумі 62432 грн 54 коп., який набрав законної сили. 23.12.2022 Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська за заявою [PERSON] видано судовий наказ про стягнення з ДП ВК «Краснолиманська» на користь заявника середнього заробітку за період затримки розрахунку в сумі 476590 грн 56 коп., який скасовано згідно із ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21.02.2023 за заявою боржника. Ця ухвала набрала законної сили 21.02.2023. Згідно із ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України\~у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. У п.20 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~24.12.1999\~№ 13\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства про\~оплату праці» роз`яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Оскільки підприємство в день звільнення з позивачем не розрахувалося, воно має відповідати перед позивачем згідно із ст.117 КЗпП України. Згідно із ч.1 ст.13 суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Висовуючи вимогу про стягнення з відповідача на свою користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач не зазначає періоду затримки та розміру цієї вимоги. Натомість вказує ціну позову в 100000 грн, в межах якої і просить стягнути спірну суму. Отже суд, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачає розгляд справи в межах заявлених особою вимог, вважає, що позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 100000 грн. Встановлено, що позивач у день звільнення працював. У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст.117 КЗпП України настає наступного дня після звільнення. Період розрахунку відшкодування, передбачений ст.117 КЗпП України, обмежений, він повинен бути не більше шести місяців. З урахуванням розрахункового періоду кількість робочих днів з 04.12.2019 (наступний\~день після\~звільнення)\~до 04.06.2020 (останній день шестимісячного строку)\~ становить 125. Сума середнього заробітку позивача за затримку розрахунку при звільненні за період з 04.12.2019 до 04.06.2020 буде дорівнювати: 90813 грн 75 коп., із розрахунку: 125 робочих дні х 726 грн 51 коп. З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого\~ст.117 КЗпП України, враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13-ц, від 13.05.2020 у справі № 810/451/17, від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17. Беручи до\~уваги розмір\~простроченої заборгованості\~роботодавця щодо\~виплати працівнику\~при звільненні\~всіх належних\~сум,\~а саме\~62432\~грн 54\~коп.,\~яка вказана\~відповідачем після\~утримання обов`язкових\~податків і\~зборів,\~ період\~затримки виплати\~такої заборгованості\~(понад\~три роки),\~яка ще\~не виплачена,\~граничний шестимісячний\~період для\~стягнення середнього\~заробітку за\~час затримки,\~суд вважає\~справедливим,\~пропорційним та\~таким,\~що відповідатиме\~обставинам справи,\~визначення розміру\~відповідальності відповідача\~в сумі\~90000\~грн,\~яка і\~підлягає відшкодуванню\~з роботодавця. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих його втрат, які розумно можна було би передбачити. Відповідно до\~ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір»\~за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 2684 грн з 1 січня 2023 року. Відповідно до\~ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір»\~при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. У грошовому виразі це становить 858 грн 88 коп. (2684 грн х 0,4 х 0,8). Позивачем при зверненні до суду через систему «Електронний суд» сплачено мінімальну ставку судового збору в сумі 858 грн 88 коп., яку слід компенсувати позивачу за рахунок відповідача. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті,\~позивачем не\~надано.\~У справі\~наявний лише\~ордер адвоката\~Сакуна В.А.\~на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] , який містить посилання на договір про надання правової допомоги від 18.02.2022. Оскільки позивачем документально не доведено понесені ним витрати на правничу допомогу, у їх стягненні з відповідача слід відмовити. На підставі ст.ст.47, 116, 117 КЗпП України,

Outcome: partial