Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

Позивачем подано позов до ТОВ «БУ-1 Прилуки» та [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору стороні відповідачів приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бадахов Ю.Н. про визнання недійсним іпотечного договору та скасування запису про обтяження. Свої уточнені позовні вимоги мотивує тим, що 20 серпня 2018 року [PERSON] на електронних торгах придбав об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 407,3 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , за ціною 930 500,00 грн. Грошові кошти за придбаний об`єкт були сплачені ним в повному обсязі 03.09.2018. Начальником Прилуцького міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області 04 вересня 2018 року було виписано та надано позивачу повний пакет документів для оформлення відповідних документів згідно Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про виконавче провадження» у нотаріальній конторі, а саме: акт про проведення електронних торгів з реалізації нерухомого майна від 04.09.2018 та протокол проведення електронних торгів №353268 від 20.08.2018. 07 вересня 2018 року Приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Радченко С.В. було видано позивачу свідоцтво про право власності на нерухоме майно та відповідні відомості були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Під час отримання свідоцтва позивачу стало відомо, що 10.09.2018 було накладено обтяження на це майно, оскільки 10.09.2018 було укладено іпотечний договір між ТОВ «БУ-1 Прилуки» та [PERSON] , який був посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н., за реєстровим номером 2515. Таким чином, відповідачі діючи недобросовісно, достеменно знаючи, що спірний об`єкт є арештованим та виставлений на електронні торги, порушуючи його права та законні інтереси уклали іпотечний договір з метою перешкоджання позивачу у здійсненні права власності щодо спірного об`єкту. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Про фіктивність іпотечного договору свідчить той факт, що під час укладення оспорюваного договору відповідач-1 ТОВ «БУ-1 Прилуки» достовірно знав про перебування у Прилуцькому міськрайонному відділі Державної виконавчої служби відкритого виконавчого провадження, в рамках якого було списане спірне майно та виставлене на примусову реалізацію через ДП «СЕТАМ». Це підтверджується ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.09.2018 про залишення позовної заяви ТОВ «БУ-1 Прилуки» без руху. Згідно інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на ім`я [PERSON] було зареєстроване 07.09.2018. Також в реєстрі відсутні відомості про державну реєстрацію іпотеки або інших обтяжень. Інформація про державну реєстрацію іпотеки була внесена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н. в спеціальний розділ Реєстру, що також свідчить про недобросовісні дії відповідача-1 ТОВ «БУ-1 Прилуки» та його намір будь-якими діями перешкодити у здійсненні позивачем права власності щодо нежитлового приміщення. Тому позивач був змушений звернутися за захистом своїх порушених прав до суду оскільки не може вільно користуватися та розпоряджатися придбаним майном та просить: усунути перешкоди у здійсненні ним права власності шляхом визнання недійсним іпотечного договору від 10.09.2018, укладеного між ТОВ «БУ-1 Прилуки» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н., за реєстровим номером №2515; скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, м. Київ, Бадахова Ю.Н. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 42950730 від 11.09.2018, згідно Договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н. 10.09.2018 та зареєстрованого в реєстрі під №2515, запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію обтяження №27868178; скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію обтяження №27868178 щодо рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 42950730 від 11.09.2018, згідно Договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н. 10.09.2018 та зареєстрованого в реєстрі під №2515, а також стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача судові витрати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 19листопада 2021 року дану справу передано на розгляд судді Фетісовій Н.В. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, яке відкладено до 21 грудня 2022 року (а.с.34, зворот, том №1) 21 грудня 2022 року ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, яке відкладено до 12 квітня 2023 року (а.с.49, зворот, том №2). Згідно поданого до суду відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] зазначає, що 10 вересня 2018 року, з метою забезпечення виконання зобов`язання за договором позики від 10.09.2018 на суму 1 600 000 грн. (основний договір), між ТОВ «БУ-1 Прилуки» (Іпотекодавець) з однієї сторони та [PERSON] (Іпотекодержатель) з іншої було укладено договір іпотеки. Згідно п.1.2 та 1.3 договору, в забезпечення виконання зобов`язань за основним договором Іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, а саме, нежитлове приміщення загальною площею 407,3 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Вказане нежиле приміщення є особистою приватною власністю Іпотекодавця та належить йому на підставі Свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 24.02.2009, що видане Прилуцькою міською радою Чернігівської області. Право власності зареєстровано КП «Прилуцьке МБТІ» Чернігівської обласної ради 04.03.2011, реєстраційний номер майна - 26541096. Договір іпотеки від 10.09.2019 не має ознак фіктивності, адже: в момент укладання спірного правочину Іпотекодавець та Іпотекодержатель мали ціль забезпечити виконання договору позики від 10.09.2019, за яким Іпотекодавець отримав від Іпотекодержателя 1 600 000 грн.; в момент укладення спірного правочину Іпотекодавець був власником нерухомого майна, а саме - нежитлових приміщень площею 407,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що було перевірено приватним нотаріусом в момент посвідчення договору іпотеки; відповідачі укладаючи спірний договір іпотеки, мали прямий умисел встановити правові наслідки такого правочину у вигляді заборони Іпотекодавцю самостійно розпоряджатись майном до повернення суми позики, а також забезпечити можливість Іпотекодержателю здійснити задоволення своїх вимог (здійснити захист свого майнового права) за рахунок майна, що перебуває в іпотеці, а тому пред`явлена позивачем позовна вимога про визнання договору іпотеки від 10 вересня 2019 року недійсним у зв`язку з його фіктивністю є безпідставною, такою, що не доведена жодним належним та допустимим доказом по справі, а тому не підлягає задоволенню. Щодо скасування запису про державну реєстрацію обтяження зазначає, що правова підстава вказаної позовної вимоги для відповідача залишилась не відомою, адже в позовній заяві від 16.11.2021 не зазначено чому суд повинен застосовувати саме такий спосіб захисту прав позивача та з яких підстав оскаржуваний запис є незаконним. Так, об`єкт нерухомості, який було передано в іпотеку, на момент укладення договору перебував у власності ТОВ «БУ-1 Прилуки». Відомості про наявність обтяження майна, яке належало ТОВ «БУ-1 Прилуки» були відсутні. Вищевказане було перевірено нотаріусом під час вчинення посвідчення договору іпотеки та підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 11.09.2018, індексні номери документів 137355813 та 137357191. 11 вересня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу в порядку, що передбачений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла в той момент) прийнято рішення №42950730 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно з яким до спеціального розділу було внесено запис про іпотеку №27868178. Оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження незаконності дій приватного нотаріуса, вважає, що позовна вимога про скасування запису про державну реєстрацію обтяження №27868178 не підлягає задоволенню. Крім того, на дату звернення позивачем до суду з цим позовом законодавець виключив з конструкції статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію прав, у зв`язку з чим задоволення позовної вимоги про скасування записів державного реєстратора не призведе до ефективного захисту прав, оскільки вказаною нормою права воно не передбачене, а реєстратор, у свою чергу, отримуючи судове рішення про скасування запису, не зможе його виконати. Щодо спору про право між позивачем та ТОВ «БУ-1 Прилуки» зазначає, що спір в даній справі виник довкола нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень загальною площею 407,3 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що 07.09.2018 приватним нотаріусом Прилуцького нотаріального округу Чернігівської області Радченко С.В. було видано позивачу свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно. Правовою підставою для видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно став Акт про проведені електронні торги з реалізації нерухомого майна від 04.09.2018, що виданий начальником Прилуцького міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області. Проте, з Єдиного державного реєстру судових рішень відповідачу [PERSON] стало відомо, що 05 лютого 2019 року Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалив постанову по справі №2540/3199/18 згідно з якою суд скасував Акт Прилуцького міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про проведені електронні торги з реалізації нерухомого майна, яке належало ТОВ «БУ-1 Прилуки» від 04.09.2018. За вищеописаних обставин, можна зробити висновок, що документ який слугував підставою для видачі позивачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.09.2018 за адресою: [ADDRESS] на даний час скасований судом, а тому є всі підстави вважати, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно має ознаки недійсності. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що наданий позивачем, підставою виникнення права власності (а тому і реєстрації такого права) на нежиле приміщення загальною площею 407,3 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] визначено свідоцтво, серія та номер:2275, видане 07.09.2018, видавник: Радченко С.В. , приватний нотаріус Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області. Тобто, державну реєстрацію права власності за [PERSON] , що відбулась 22.11.2018, здійснено на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що видане на підставі Акта Прилуцького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області, що виданий судом недійсним. З Єдиного державного реєстру судових рішень [PERSON] стало відомо, що в провадженні Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з 04 грудня 2018 року перебуває судова справа №742/4151/18 за позовом ТОВ «БУ-1 Прилуки» до приватного нотаріуса Прилуцького міського нотаріального округу Радченко С.В. та [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію права власності. Остання ухвала Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області по вказаній справі датована 03 червня 2019 року, якою зупинено провадження у справі №742/4151/18 до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №742/3070/18. Отже, станом на дату розгляду цього спору про дійсність договору іпотеки між позивачем та ТОВ «БУ-1 Прилуки» фактично залишається не вирішений спір про право власності на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідач зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести, у зв`язку з розглядом цієї справи, становить 20 000 грн. витрат за надання правової допомоги адвокатом (а.с.46-49, том №1). Відповідно до поданого заперечення на заяву про збільшення розміру позовних вимог та заперечення про зміну предмету позову представник відповідача [PERSON] адвокат Кєєр О.С. зазначає, що подані заяви про зміну предмета позову та про збільшення розміру позовних вимог, вищевказані заяви є необґрунтованими. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Установивши, що укладений сторонами письмовий договір іпотеки від 10.09.2018 є не лише фактом укладення договору, а й забезпечення виконання зобов`язання за основним договором на суму 1 600 000,00 грн., а також передачі в іпотеку нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не спростував факт отримання предмета іпотеки за цим договором, тому відсутні правові підстави для визнання цього правочину недійсним, оскільки на його виконання було передано майно, тому такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Тому позивачем не доведено заявлених позивачем позовних вимог про фіктивність правочину, оскільки на виконання оспорюваного договору іпотеки від 10.09.2018 передано в іпотеку майно з метою забезпечення виконання зобов`язання, а відтак оспорюваний договір не може бути кваліфікований як фіктивний, хоча б через те, що принаймні одна сторона прагнула настання певних правових наслідків. У даній справі, [PERSON] (який є іпотекодержателем) - є однією із сторін Договору іпотеки від 10.09.2018 прагнула настання певних правових наслідків, а тому ос порений договір не може бути кваліфікований як фіктивний, тобто виходили з недоведеності позивачем відсутності в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Враховуючи, що в оскаржуваному договорі іпотеки від 10.09.2018, сторони зазначили усі істотні умови договору іпотеки, а тому позивачем не доведено ознаки фіктивності договору, зокрема, головної ознаки фіктивного правочину - відсутності наміру створити правові наслідки, обумовлені спірним договором, так як подальші дії сторін правочину, а саме передача ТОВ «БУ-1 Прилуки» з метою забезпечення зобов`язання, а договором позики від 10.09.2018 було передане в іпотеку майно. Вказані дії свідчать про його виконання. Крім того, позивач не довів наявності зловмисного умислу між сторонами на укладення фіктивного правочину. Отже відсутні правові підстави вважати, що вказаний правочин є фіктивним відповідно до вимог статті 234 ЦК України. Доводи, наведені в обґрунтування позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог, не можуть бути підставами для задоволення позовних вимог, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, так як оригінал договору позики від 10.09.2018 та договір іпотеки від 10.09.2018 знаходиться у відповідача 2 - [PERSON] . Крім того зазначив, що вимоги щодо скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію обтяжень №27868178 є не ефективним способом захисту з огляду на те, що з 16.01.2020 законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а відтак необхідність застосування позивачем способу судового захисту, який у практичному аспекті не може забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а значить не спроможний надати особі ефективний захист її прав, є помилковим. (Постанова від 27.05.2021 по справі №914/1201/19. Разом з цим обрання особою неналежного способу захисту порушеного права в судовому порядку, який не відповідає як змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і характеру його порушення, а також не призводить до поновлення порушеного права цієї особи є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог (а.с.200-201, зворот, том №1). Згідно поданого до суду, пояснення представника третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бадахова Ю.Н. адвоката Алексєєва О.І., вбачається що 11.09.2018 ПН КМНО Бадаховим Ю.Н. було отримано відомості із бази даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру речових прав, відповідно до яких за даним об`єктом нерухомості зареєстрована лише одна реєстраційна заява, а саме: заява приватного нотаріуса Бадахова Ю.Н., про державну реєстрацію іншого речового права (реєстраційний номер 30035172). При цьому, з історій операцій по картці заяви (заява реєстрації права власності, що була здійснена приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Радченко С.В.) вбачається, що у порушення Порядку ведення ДРРП приватним нотаріусом не була проведена реєстрація у встановлений законодавством спосіб. І лише 20.11.2018 було здійснено скасування помилкової операції за заявою, та було зареєстровано рішення про державну реєстрацію власності на нерухоме майно за позивачем, і лише після цього проведена реєстрація задоволення заяви. Відповідні відомості також містяться у Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 280055881), що був поданий позивачем до позовної заяви. Із запису про право власності №29006785 вбачається, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень були внесені приватним нотаріусом Радченко С.В. лише 20.11.2018. Таким чином, приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Радченко С.В. було допущено помилку внаслідок якої державна реєстрація права власності на нежитлове приміщення за [PERSON] проведена не була, саме тому ідентифікувати під час посвідчення договору іпотеки 10.09.2018 приватним нотаріусом КМНО Бадаховим Ю.Н. нежитлове приміщення як таке, що належить на праві власності позивачу було не можливо. Крім того, у п.1.3 Договору іпотеки було зазначено, що вказане нежиле приміщення є особистою приватною власністю Іпотекодавця, тобто ТОВ «БУ-1 Прилуки» (а.с.100-101, том №1). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Представник позивача адвокат Потапова С.М. в судовому засіданні, яке відбувалось в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові. Крім того, 12 квітня 2023 року представником позивача адвокатом Потаповою С.М. до початку судових дебатів по розгляду вказаної цивільної справи було повідомлено суд про наміри подати докази в обґрунтування понесених позивачем витрат на правничу допомогу в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України. Відповідач ТОВ «БУ-1 Прилуки» адвокат Фесик І.А. в судовому засіданні частково визнав певні обставини та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник відповідача адвокат Кєєр О.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Також, 12 квітня 2023 року представником відповідача адвокатом Кєєр О.С. до початку судових дебатів по розгляду вказаної цивільної справи було повідомлено суд про наміри подати докази в обґрунтування понесених позивачем витрат на правничу допомогу в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бадахов Ю.Н. та його представник адвокат Алексєєв О.І. в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що працював директором ТОВ «БУ-1 Прилуки» з 2018 року по 2021 рік. На момент підписання договору іпотеки та договору позики був директором ТОВ «БУ-1 Прилуки». Договір позики та іпотеки підписував він, кошти в розмірі 1 600 000,00грн. отримував. Коли його призначили директором, то було прийнято рішення відновити роботу підприємства, оскільки пів року підприємство вже не працювало, а співробітники «розбіглись» бо ніхто не платив. Необхідно було знайти спеціалістів для роботи підприємства. Туму було прийнято рішення щодо надання таких послуг ТОВ «Тефі Тес». Згідно Акту прийому-передачі виконаних робіт вартість послуг становила 1 600 000,0 грн. Таких коштів підприємство не мало. Тому було прийнято рішення укласти договір позики з [PERSON] та з метою забезпечення його виконання, іпотечний договір на нежитлове приміщення, яке було у власності підприємства. Отримані кошти були спрямовані на оплату послуг вищезгаданого підприємства. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, показання свідка, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 20 серпня 2018 року ДП «Сетам» було проведено електронні торги, на яких було реалізовано належне ТОВ «БУ-1 Прилуки» нерухоме майно - нежиле приміщення, загальною площею 407,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (протокол проведення електронних торгів №353268, реєстраційний номер лоту 295779) (а.с.11, зворот, том №1). Відповідно до копії Акту про проведені електронні торги з реалізації нерухомого майна, яке належало ТОВ «БУ-1 Прилуки» від 04 вересня 2018 року переможцем електронних торгів визнано [PERSON] , який сплатив суму у розмірі 930 500 грн. за придбане майно. Вказаний акт є підставою для видачі переможцю електронних торгів нотаріального свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (а.с.12, том №1). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.10.2021 (номер інформаційної довідки 280055881), 07 вересня 2018 року приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Радченко С.В. було видано [PERSON] Свідоцтво, серія та номер:2275 на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1698620974107) - нежиле приміщення, загальною площею 407,3 кв.м., адреса: [ADDRESS] ; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:44140834 від 20.11.2018 (а.с.13, зворот, том №1). Проте, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року у справі №2540/3199/18 за адміністративним позовом ТОВ «БУ-1 Прилуки» до Прилуцького міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії:визнано протиправними дії Прилуцького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області щодо використання звіту від 26.06.2018 про незалежну оцінку нерухомого майна, а саме: нежилого приміщення, власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «БУ-1 Прилуки», реєстраційний номер майна 26541096, загальною площею 407,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проведеного фізичною особою-підприємцем [PERSON] ; визнано протиправними дії Прилуцького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області щодо оформлення та направлення до державного підприємства «Сетам» (Чернігівської філії державного підприємства «Сетам») заявки на реалізацію арештованого майна №18-43/18027 від 02.07.2018; визнано протиправними дії Прилуцького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області щодо оформлення та направлення переможцю торгів [PERSON] , організатору торгів ДП «Сетам» та стягувачам [PERSON] , публічному акціонерному товариству «Геотехнічний інститут», [PERSON] , Прилуцькому об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Акта від 04.09.2018 про проведені електронні торги з реалізації нерухомого майна, яке належало Товариству з обмеженою відповідальністю «БУ-1 Прилуки»; скасовано Заявку на реалізацію арештованого майна Прилуцького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області № 18-43/18027 від 02.07.2018; скасовано Акт Прилуцького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про проведені електронні торги з реалізації нерухомого майна, яке належало товариству з обмеженою відповідальністю «БУ-1 Прилуки» від 04.09.2018. Відповідно до копії договору позики від 10 вересня 2018 року між ТОВ «БУ-1 Прилуки», в особі директора [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики відповідно до якого [PERSON] передає ТОВ «БУ-1 Прилуки» позику в розмірі 1 600 000,00 грн., а ТОВ «БУ-1 Прилуки» зобов`язується повернути зазначену суму позики в обумовлений цим договором строк (а.с.215, зворот, том №1). Відповідно до копії договору іпотеки від 10 вересня 2018 року між ТОВ «БУ-1 Прилуки», в особі директора [PERSON]. та [PERSON] було укладено договір іпотеки відповідно до якого, цим договором забезпечується виконання зобов`язання, що виникло у ТОВ «БУ-1 Прилуки» на підставі договору позики від 10.09.2018 та додаткових угод до нього, надалі - основний договір, укладеного ним із [PERSON] у простій письмовій формі на суму 1 600 000,00 грн. з обумовленим в основному договорі строком повернення боргу до двадцять восьмого вересня дві тисячі вісімнадцятого року (а.с.8-10, том №1). Згідно копій квитанцій ТОВ «БУ-1 Прилуки» до прибуткових касових ордерів №1 від 11.09.2018, №2 від 11.09.2018, №2 від 13.09.2018, №2 від 12.09.2018, №1 від 13.09.2018, №1 від 12.09.2018 вбачається, що від [PERSON] прийнято грошові кошти на загальну суму 1 600 000,00 грн., на виконання умов договору позики від 10 вересня 2018 року (а.с.202, том №2). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] зазначає про порушення його права власності на нежитлове приміщення загальною площею 407,3 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке він набув у власність на підставі Акту Прилуцького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про проведені електронні торги з реалізації нерухомого майна, яке належало Товариству з обмеженою відповідальністю «БУ-1 Прилуки» від 04 вересня 2018 року. Водночас, як вбачається із відкритих даних Єдиного державного реєстру судових рішень, Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року у справі №2540/3199/18 (провадження №А/855/7898/18) за адміністративним позовом ТОВ «БУ-1 Прилуки» до Прилуцького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, апеляційну скаргу задоволено частково та скасовано Акт Прилуцького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про проведені електронні торги з реалізації нерухомого майна, яке належало Товариству з обмеженою відповідальністю «БУ-1 Прилуки» від 04 вересня 2018 року. Постанова набрала законної сили 05 лютого 2019 року. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц (провадження №14-181цс, пункти 43,89). Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №916/2791/13 та у постанові Верховного Суду від 09.12.2020 року у справі №922/476/20. При цьому, у іншій своїй постанові від 20.02.2018 року у справі №917/553/17 Верховний Суд зазначив, що записи щодо реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі правовстановлюючого документу, який згодом скасовано, не свідчить про набуття права власності на зазначене майно. Державна реєстрація є не підставою набуття права власності, а лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, і ототожнювати факт набуття права власності із фактом його державної реєстрації не можна. Досліджуючи обставини наявності в особи права власності, насамперед необхідно з`ясувати підстави, з яких особа набула такого права, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, що зумовлює визнання права власності, а не підставою набуття цього права. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає. Враховуючи те, що Акт Прилуцького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про проведені електронні торги з реалізації нерухомого майна, яке належало ТОВ «БУ-1 Прилуки» від 04 вересня 2018 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2019 скасовано, то відповідно право власності у [PERSON] на нежитлове приміщення загальною площею 407,3 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] не виникло, а дійсним власником, як був так і залишається відповідач ТОВ «БУ-1 Прилуки». Отже, проведена державна реєстрація права власності на підставі згодом скасованого Акту про проведені електронні торги з реалізації нерухомого майна від 04.09.2018, не має жодного правового значення у питанні виникнення права власності на майно у позивача. Крім того, відповідно до ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. При дослідженні судом обставин існування в особи права, необхідним є перш за все встановлення підстав набуття прав, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення прав, такої підстави закон не передбачає. Відповідна позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 24.01.2020 у справі №910/10987/18, від 06.11.2019 у справі №910/14328/17, від 29.08.2019 у справі №910/10984/18. Проте в матеріалах даної цивільної справи відсутній документ, що посвідчує та встановлює підстави набуття права власності на нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . А тому, встановити наявність права власності лише за наявними в матеріалах справи не вбачається можливим. У зв`язку з чим позивач не надав належних та допустимих доказів, що підтверджує право власності на спірне майно. Також суд вважає за необхідне зазначити,що позивач звернувся з вимогою про визнання недійсним іпотечного договору від 10.09.2018, стороною якого він не є. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частинами першою, третьою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, виходячи із змісту статті 215 Цивільного кодексу України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Предметом розгляду в даній справі є вимога про визнання недійсним іпотечного договору від 10.09.2018, укладеного між ТОВ «БУ-1 Прилуки» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н. за реєстровим номером №2515, за умовами якого в забезпечення виконання зобов`язань за основним договором ТОВ «БУ-1 Прилуки» передає в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення загальною площею 407,3 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . У вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. Верховним Судом багаторазово сформульовано такий правовий висновок: - "Передусім оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. Тобто стороння особа, якщо вона має заінтересованість та доведе це, управі пред`являти позов про визнання недійсним правочину, укладеного іншими сторонами; - за відсутності визначення поняття "заінтересована особа" під такою слід розуміти тих, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Це може бути у випадках, коли: права заінтересованої особи порушені договором, який оспорюється, і можуть бути в такий спосіб відновлені або іншим чином захищені; інтереси такої особи можуть бути реалізовані, унаслідок чого вона здатна буде набути прав; - вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину; - власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебували у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав; - самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці останні не доведуть, що цими діями порушуються їхні права". Суд враховує також правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 16.10.2020 у справі №910/12787/17, згідно з яким: "Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин." Отже, суд має з`ясувати, чи було порушено право позивача, і у чому саме полягає таке порушення та яким чином може бути відновлено у даному спорі, і у залежності від встановлених обставин справи вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відповідно до частини третьої статті 13ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.Аналогічний за змістом припис міститься у частині першій статті 81 названого Кодексу. Зі змісту позовної заяви та встановлених судом обставин справи не вбачається доведення позивачем обставин щодо порушення відповідачами його майнового права та інтересу внаслідок укладення оспорюваного договору, тобто того, яке право позивача порушено та підлягає захисту саме у спосіб визнання оспорюваного договору недійсним і буде відновлено саме в результаті визнання такого договору недійсним. Недоведеність порушення прав позивача оспорюваним договором є достатньою і самостійною підставою для відмови в позові. З урахуванням положень статті 4 ЦПК України підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу) особи, тоді як відсутність обставин на підтвердження наявності порушення такого права, за захистом якого звернувся позивач, є підставою для відмови у задоволенні позову та з огляду на те, що в ході розгляду справи порушення прав та законних інтересів позивача не знайшли свого підтвердження, то у суду відсутні будь-які правові підстави для задоволення позовних вимог (пункт 51 постанови Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №908/1194/18 та пункт 136 постанови Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №904/5480/19). Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, то судові витрати із відповідача не стягуються. Відповідно до частини восьмоїстатті 141 ЦПК Українирозмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У відповідності до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed