Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] у судові засідання, які призначалися на 07.03.2023р., 06.04.2023 р., будучи належним чином сповіщений, не явився, про причину неявки суд не сповістив, був попереджений, що на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки, справа буде розглянута у його відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Відзиву на позов не надав. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Згідно із ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із цими обставинами суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Представник позивачки проти заочного розгляду справи не заперечувала. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 12.03.2022р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO] ; копія заповіту від 10.04.2007р., оформленого на ім`я [PERSON] ; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 14.01.2008р. (дата заведення спадкової справи - 14.01.2008р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] ; копія акту про закінчення будівництва та введення будинку до експлуатації; копія рішення №11 виконкому Ренійської міськради; витяг із інформацією про офіційний курс гривні щодо іноземних валют станом на 09.07.2022р.; копія запиту держнотаріуса від 14.01.2008р.; відповідь завідувачки Ренійської держнотконтори від 22.02.2023р.; копія заяви [PERSON] від 14.01.2008р. про прийняття спадщини; копія витягу зі Спадкового реєстру від 14.01.2008р. (є чинний заповіт); копія витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи) від 14.01.2008р.; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 21.02.2023р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] , діюча через свого представника, звернулася до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , зазначивши, що 12.03.2022 р. між нею та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належного їй житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] - за 117 000 грн. (4 тис. доларів США). 12.03.2022р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивачка передала відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала документи на будинок (які були в неї в наявності). У майбутньому відповідачка пообіцяла позивачці засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивачка переїхала мешкати у придбаний житловий будинок, зробила там ремонт, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачка неодноразово зверталася до відповідачки, однак [PERSON] від посвідчення договору ухилялася, на прохання позивачки про зустріч не реагувала, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідачка пояснила, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (12.03.2022р.) вона була фактичним володільцем нерухомості, яку набула за набувальною давністю від свого брата - [PERSON] . Раніше будинок належав [PERSON] , він за життя на випадок своєї смерті склав заповіт на ім`я [PERSON] , [INFO] помер. Відповідач [PERSON] у передбачений законом строк після смерті заповідача звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Про це свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 14.01.2008р. (дата заведення спадкової справи - 14.01.2008р. Тобто, спадкове нерухоме майно стало належати [PERSON] внаслідок прийняття спадщини за заповітом на підставі ч. 1 ст. 1261 ЦК України. Спадщину [PERSON] не переоформив на себе, а у тому ж році передав житловий будинок у володіння та розпорядження [PERSON] , яка з 2007р. безперешкодно, фактично володіла ним до 2022р., коли продала його позивачці. Отже, відповідачка [PERSON] набула право власності на спірний житловий будинок за набувальною давністю, в порядку ст. 344 ЦК України, оскільки вона добросовісно заволоділа майном брата (спадковим житловим будинком), більше 10 років відкрито, безперервно володіла ним та, вважаючи, що будинок є її власністю, у 2022р. розпорядилася ним, уклавши договір купівлі-продажу із позивачкою. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на житловий будинок на себе, позивачці було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки нерухомість не була зареєстрована у встановленому законом порядку. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі - позивачка [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] вона не знала і не могла знати про те, що [PERSON] не мала права на відчуження нерухомості, у зв`язку із тим, що вона свого часу не вирішила питання про визнання права власності на будинок за набувальною давністю та не зареєструвала право власності на нерухомість у встановленому законом порядку. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачкою права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем. Як вже зазначалося вище, між позивачкою та відповідачкою [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідачка продала, а позивачка купила житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] за 117 тис. грн. 12.03.2022р. позивачка передала відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала позивачці документи на будинок (які були в наявності) за цією ж адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивачка звернулася до суду із відповідним позовом. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачки щодо житлового будинку та встановленні права на нерухомість у позивачки як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на нерухомість за позивачкою, як добросовісним набувачем.

Outcome: approved