Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-06 00:00:00

Заявник [PERSON] в особі представника адвоката Хрипченко Н.А. звернувся до суду з вищевказаною заявою, в якій просить встановити факт смерті громадянки України - [PERSON] , [INFO] , уродженки села Пусьян Іллічівського району Нахічеванської АРСР, яка померла [INFO] в селі Пусьян Шарурського району, Нахічеванська Автономна Республіка, Азербайджан. Свої вимоги заявник мотивує тим, що через вторгнення військ Російської Федерації та постійних обстрілів Гуляйпільського району, мати заявника - [PERSON] к вимушена була виїхати до іншої країни. [INFO] в селі Пусьян Шарурського району, Нахічеванська Автономна Республіка, Азербайджан через гіпертонічний інсульт померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується нотаріально завіреною медичною довідкою про смерть з\~перекладом на\~українську мову\~№ 4/88\~від 30.09.2022\~року.\~Факт,\~що померла є матір`ю заявника, підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданого Бадинською сільською радою Хілокського району Читинської області 27 лютого 1977 року. Заявник звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі, з приводу реєстрації смерті [PERSON] к, проте заявнику було відмовлено з підстав відсутності належних медичних документів. З урахуванням викладеного та з метою захисту законних прав та інтересів заявника, як громадянина України, зокрема спадкових прав, заявник вимушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 30 січня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку окремого провадження. Представник заявника адвокат Хрипченко Н.А. у судовому засіданні підтримала подану в інтересах [PERSON] заяву, надавши суду оригінали документів для ознайомлення, зокрема медичну довідку про смерть, та просила задовольнити заяву. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився. Суд, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, якими обґрунтовується подана заява, прийшов до висновку про задоволення останньої з наступних підстав. В силу вимог частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтями 15, 16, 18\~ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом. Статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст.\~315\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України). Відповідно до п. 13 постанови №5 Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке полягає у з`ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою (п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5). Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9\~Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» та Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 р. за №719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є, між іншим рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до п. 1 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особа та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Згідно з ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі яких здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» від 08.08.2006 року №545. Відповідно до положень наказу, підставами для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть, форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошеній особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Таким чином, за загальним правилом, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду (є винятки, але вони не поширюються на смерть людина, яка могла відбутись за кордоном). При цьому видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється. А тому суд погоджується із тим, що якщо подія смерті людини мала місце не на території України, то за загальним правилом, надати чи отримати свідоцтво про смерть українського зразка (для реєстрації в Україні факту смерті людини) дійсно не можливо, і без рішення суду встановити факт смерті людини дійсно не можна. Так, згідно свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого Бадинською сільською радою Хілокського району Читинської області 27 лютого 1977 року, [PERSON] є сином [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України № [NUMBER] , виданого Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області 04.07.1996 року. Відповідно до паспорту громадянина України для виїзду за кордон № [NUMBER] , виданого 13.12.2013 року органом 2312, [PERSON] [INFO] виїхала межі України, 9 березня 2022 року - прибула до Азербайджану. [INFO] в селі Пусьян Шарурського району, Нахічеванська Автономна Республіка, Азербайджан, померла [PERSON] , [INFO] , причина смерті - гіпертонічний інсульт, що підтверджується нотаріально завіреною медичною довідкою про смерть з перекладом на українську мову № 4/88 від 30.09.2022 року. Комунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) розглянув документи подані для державної реєстрації смерті [PERSON] , а саме, нотаріально засвідчену медичну довідку про смерть з перекладом на українську мову 4/88 від 30.09.2022 року з додатками та відмовив у державній реєстрації смерті, оскільки аналіз документів, наданих заявником, свідчить, що для підтвердження факту смерті [PERSON] , надано документи, які не відповідають частині першій статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Враховуючи викладене вище, а також те, що у реєстрації смерті [PERSON] заявнику відділом ДРАЦС відмовлено, а встановлення факту смерті померлої та її подальша реєстрація дозволить реалізувати спадкові права, з урахуванням сукупності наданих доказів, суд вважає факт смерті [PERSON] встановленим. Таким чином обставини заяви про встановлення юридичного факту (факту смерті) знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, доведені, а тому заява обґрунтована і підлягає задоволенню. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 18 Постанові Пленуму\~ВСУ «Про\~судову практику\~в справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення»\~№5\~від 31.03.1995 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ №15 від 25.05.1998) при постановлені рішення в справах про встановлення фактів, розподіл судових витрат не застосовується. На підставі викладеного та

Outcome: approved