Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, де зазначила, що 17.08.2020 року близько 15 години 15 хвилин [PERSON] , керуючи мотоциклом марки «Loncin LX250-15», номерний знак [NUMBER] , наближаючись до пішохідного переходу по вул. Перемоги у м. Житомирі, не зменшив швидкість, а в разі потреби - не зупинив транспортний засіб, та скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , який перетинав проїзну частину по зазначеному пішохідному переходу. Від отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень [PERSON] загинув. Обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 12020060020003316, складений відносно [PERSON] за ч.2 ст. 286 КК України, скеровано для розгляду до Богунського районного суду м.Житомира. Згідно обвинувального акту необережні дії [PERSON] , які виразились в порушенні вимог Правил дорожнього руху України, перебувають у прямому причинному зв`язку зі створенням аварійної обстановки, виникненням дорожньо-транспортної події та її наслідками у вигляді спричинення смерті потерпілого [PERSON] . Позивач вказує на положення ст. 1187 ЦК України як нормативні умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, зауважуючи на її право отримати відповідне відшкодування як дружиною загиблого. Оскільки станом на дату дорожньо-транспортної пригоди цивільна-правова відповідальність, що пов`язана з експлуатацією транспортного засобу - мотоциклу марки «Loncin LX250-15», номерний знак [NUMBER] , застрахована не була, відшкодування шкоди покладається на Моторне (транспортне) страхове бюро України на підставі статей 21, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач зазначає, що на виконання приписів закону 15.09.2020 року нею повідомлено відповідача - Моторне (транспортне) страхове бюро України, про настання страхового випадку та із заявою про виплату страхового відшкодування. Серед заявлених позивачем вимог були: - відшкодування витрат на поховання - 5658,16 грн.; - відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника - 85 014,00 грн. В порушення пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або, у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), відповідачем не здійснено виплату страхового відшкодування. Сторона позивача просить звернути у вагу, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Тобто, вина водія у вичиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. За твердженням позивача, оскільки за змістом ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті , при цьому, [PERSON] є дружиною загиблого, на момент ДТП була непрацездатною, а на день смерті мала право на одержання утримання та фактично була на утриманні чоловіка, підлягає до стягнення з відповідача - Моторного (транспортного) страхового бюро України, визначений статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування, який не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі. Вказуючи на розмір мінімальної заробітної плати у 2020 році, позивач просить стягнути з даного відповідача 170 028,00 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника. Крім того, сторона просить стягнути з відповідача 5658,16 грн. страхового відшкодування витрат на поховання чоловіка. Одночасно позивач посилається на положення ст. 23 ЦК України, за змістом якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У позові вказується, що втрата чоловіка призвела до надзвичайних емоційних страждань, покликаних фактичним руйнуванням життя позивача, пов`язаного із спільним постійним проживанням з близькою людиною, взаємною прив`язкою та опікуванням осіб, проявом допомоги та здійсненням утримання з боку чоловіка. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на відшкодування моральної шкоди - 500 000,00 грн. За наслідком вирішення спору позивач просить стягнути з відповідачів пропорційно 50 000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу. Відповідачем - Моторним (транспортним) страховим бюро України, надано відзив на позовну заяву, де за фактичного підтвердження фактів звернення позивача із повідомленням про дорожнього-транспорту пригоду та із заявою про виплату страхового відшкодування, вказано про направлення представнику позивача листа про прийняте рішення, в якому зазначено, що подані документи не встановлюють особу, винну у скоєнні ДТП 22.08.20202 року. За наслідком звернення до Богунського районного суду м .Житомира із заявою про надання інформації про наслідки розгляду кримінального провадження 04.10.2022 року МТСБУ отримано відповідь про те, що розгляд кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України не завершений. Відповідач посилається на вимоги п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку (визначений для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування) припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Оскільки на час звернення із позовом винність особи у дорожньо-транспортній пригоді судовим рішенням не підтверджена, підстави для задоволення вимог, на думку відповідача - відсутні. Відповідач також зауважує, що позивачем не надано достатніх за своїм змістовним сповненням документів на підтвердження факту перебування на утриманні чоловіка. Учасник звертає увагу на наявності у родині двох повнолітніх синів, які в силу законодавчого врегулювання зобов`язані надавати допомогу на утримання непрацездатних батьків, крім того, до кола осіб першого ступеня споріднення по відношенню до загиблого входила його мати - [PERSON] , яка за змістом ст. 1200 ЦК України також має право на отримання відшкодування. За твердженням відповідача стороною позивача не надано належних та допустимих доказів в доведення того, що основним і постійним джерелом засобів до існування для неї була допомога з боку чоловіка, який загинув. Відповідач надає власну оцінку долученому до матеріалів позову договору-замовлення на організацію поховання та вказує на відсутність у такому документів відомостей про померлого, замовників послуг, інформації про характер, кількість придбаних товарів, їх вартість. Сторона вважає відповідний доказ неналежним в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України. При вирішені питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відповідач просить звернути увагу на критеріях необхідності, доцільності, обов`язковості, реальності наданої допомоги в умовах виниклого спору, складності справи, одночасно вказує на відсутність відомостей про час, витрачений адвокатом при надані правової допомоги, інших документів на підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок. З огляду на викладене, відповідач просить відмовити у задоволені позову. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому акцентовано увагу на закріпленій у положеннях ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості. Відповідач зазначає, що обвинувального вироку відносно [PERSON] постановлено не було, а тому, як про наявність чи відсутність вини, так і про склад інкримінованого кримінального правопорушення, стверджувати неможливо. Оскільки підставами для стягнення суми відшкодування шкоди є наявність таких елементів: 1) особа, яка завдала шкоду; 2) неправомірність дій завдавала шкоди; 3) безпосередній причинний зв`язок між діями та наслідками; при цьому, позивачем не надано доказів на підтвердження наведених елементів, підстави для задоволення вимог, на думку відповідача, відсутні. Сторона зауважує на відсутності доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди на суму 500 000,00 грн. та, з огляду на викладене, просить відмовити у задоволені позовних вимог. При розгляду справи позивачем подавалась заява про можливість вирішення спору за її відсутності. В судовому засіданні від 28.03.2023 року позивач, на уточнюючі запитання суду, повідомила, що станом на 2020 рік її чоловік [PERSON] , не працював, отримував пенсію такого саме розміру, як і вона, на рівні близько 2000,00 грн. Надання утримання полягало у забезпечені фізичної допомоги. Представником відповідача - Моторного (транспортного) страхового бюро України, подано заяву про можливість розгляду справи у відсутності представника. В судове засідання від 11.04.2023 року представником відповідача [PERSON] подано заяву про відкладення розгляд справи з тих підстав, що відносно [PERSON] , який перебуває у Збройних Силах України, прийнято рішення про надання відпустки у період з 14.04.2023 року по 17.04.2023 року. З даного приводу суд зауважує, що судові засідання, призначені на стадії розгляду справи по суті, а саме, від 15.03.2023 року, від 28.03.2023 року, були відкладені за заявою представника відповідача. В судовому засіданні від 28.03.2023 року судом погоджувалась календарна дата проведення наступного засідання з огляду на повідомлені учасниками обставини. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності учасників на підставі ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України. Судом встановлено наступні обставини. 17.08.2020 року близько 15 год. 15 хв. [PERSON] , керуючи технічно-справним мотоциклом марки «Loncin LX250-15», номерний знак [NUMBER] , рухаючись у правій смузі руху проїзної частини вулиці перемоги у м.Житомирі, в напрямку від проспекту Миру до вул. Каракульна в м. Житомирі та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що розташовується поблизу будинку № 11 по майдану Визволення у м.Житомирі, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який переходив проїзну частину по зазначеному пішохідному переходу з ліва на право по напрямку руху мотоциклу. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] загинув. Вказане підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду, змістом обвинувального акту у кримінальному провадженні стосовно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, довідкою про причини смерті [PERSON] (дата смерті [INFO] ). Позивач є дружиною [PERSON] , перебуває на пенсії за віком. Станом на день дорожньо-транспортної пригоди цивільна-правова відповідальність, що пов`язана з експлуатацією транспортного засобу - мотоциклу марки «Loncin LX250-15», номерний знак [NUMBER] , застрахована не була. Позивачем 15.09.2020 року подано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а також заяву про виплату страхового відшкодування до Моторного (транспортного) страхового бюро України. У наданих за фактом даного звірення відповідях Моторного (транспортного) страхового бюро України повідомлено про неможливість прийняття рішення щодо виплати відшкодування внаслідок відсутності рішення суду, що підтверджує відповідальність іншого учасника ДТП. Між сторонами виник спір щодо відшкодування шкоди, завданою смертю потерпілого в ДТП, в тому числі моральної, в порядку страхового відшкодування, в також в порядку пред`явлення вимог до володільця транспортного засобу. Ці правовідносини урегульовано нормами ЦК України та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. За змістом п. 21.4 статі 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом. Згідно з п.41.1 статі 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно вказаної норми страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. У пункті 35.1 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial