Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

у лютому 2023 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати за нею право на продовження приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] з подальшою реєстрацією права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що [INFO] померла матір позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] . Позивач у встановлений законом строк звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв?язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на квартиру. Позивач вказує, що [PERSON] за життя вчиняла активні дії щодо приватизації вказаної квартири, однак, не встигла завершити процес приватизації, відтак право на приватизацію входить до складу спадщини після смерті [PERSON] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2023 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 31-32). Відзив до суду не надходив. Клопотання, заяви процесуального характеру від сторін до суду не надходили. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є донькою [PERSON] , що стверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 13). Після реєстрації шлюбу 19.08.2022 прізвище позивача змінено на « [PERSON] » (а.с. 16). [INFO] померла [PERSON] , що стверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданими 25.03.2022 Відділом державної реєстрації актів цивільного у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с. 17). 06.06.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курило Я.О. заведено спадкову справу, номер у спадковому реєстрі 69348629, щодо майна померлої [PERSON] (а.с. 15). Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курило Я.О. від 24.01.2023 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , у зв?язку із не наданням оригіналів примірника правовстановлюючого документа на вказану квартиру (а.с. 13-14). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що за життя її матір [PERSON] вчиняла активні дії, направлені на приватизацію квартири [ADDRESS] , однак, за життя не встигла завершити процес приватизації квартири, у зв?язку із чим позивач звернулась до суду з позовом про визнання права на приватизацію даної квартири в порядку спадкування. З матеріалів справи вбачається, що 30.05.2014 Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією на ім? я[PERSON] видано ордер № 5015 на службове приміщення, що складається з 1 кімнати, жилою площею 17,2 кв.м. у квартирі [ADDRESS] ) (а.с. 23). Рішенням Житлово-побутової комісії Центрального управління Служби безпеки України, оформленим протоколом від 16.05.2019, вирішено звернутись до органів місцевого самоврядування з проханням виключити квартиру [ADDRESS] зі складу службового житла Служби безпеки України та надати [PERSON] для постійного проживання (а.с. 21-22). Розпорядженням Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 12.06.2019 № 368 виключено з числа службових жилих приміщень Департаменту господарського забезпечення Служби безпеки України однокімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 17,2 кв.м., що стверджується витягом з розпорядження № 368 від 12.06.2019 року (а.с. 20). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Частиною четвертою статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. За змістом статей 1, 3, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 року затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. Так, пунктом 18 вказаного положення передбачено, що для проведення процедури приватизації громадянином до органу приватизації подається відповідний перелік документів, в тому числі оформлена заява на приватизацію квартири. Згідно правової позиції, висловленої у Постанові Верховного суду України у справі № 6-121 цс 13 від 11.12.2013 року, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Пленум Верховного Суду України в частині п`ятій пункту 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" зазначив, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Отже, аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що право у спадкоємця вимагати визнання права на приватизацію в порядку спадкування виникає виключно у тому разі, коли спадкодавець (наймач) за життя звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Аналізуючи письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували факт звернення [PERSON] за життя із відповідною заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду. У відповідності до положень статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Враховуючи, що позивачем не доведено в ході судового розгляду належними та допустимими доказами ту обставину, що за життя [PERSON] зверталась із заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду у відповідності до вимог Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, суд надходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed