Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі адвоката Дубчак Л.С., звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 47055,36 грн. Позов обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двоє спільних дітей. Рішенням суду від 23 травня 2018 року шлюб між ними розірвано та відповідно рішенням суду від 05 квітня 2019 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 3653,00 грн на кожного з дітей, та стягнуто аліменти за минулий період. На підставі вказаного рішення суду, за заявою [PERSON] відкрито виконавче провадження. Однак, починаючи з березня 2022 року відповідач не сплатив жодних коштів на утримання дітей, внаслідок чого, станом на 09 грудня 2022 року утворилася заборгованість в розмірі 47055,36 грн., а тому, враховуючи, що розрахунок пені перевищує суму заборгованості по аліментах, позивач просить стягнути з відповідача суму пені, що становить 47055,36 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 січня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. 08 березня 2023 року відповідач [PERSON] , в особі адвоката Содоль А.М., подав відзив на позов, в якому з приводу задоволення позову заперечував в повному обсязі, пославшись на те, що станом на 01 січня 2023 року існуюча заборгованість зі сплати аліментів погашена [PERSON] в повному обсязі. Стосовно того, що відповідач починаючи з березня 2022 року не сплатив жодних коштів на утримання своїх дітей, зазначає, що у жовтні 2018 року за завою колишньої дружини [PERSON] було відкрито кримінальне провадження відносно [PERSON] у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 398 КК України, у зв`язку із чим, він втратив роботу. 28 грудня 2021 року, [PERSON] був підписаний трудовий договір № 01/28-12-2021 з «DENGEROUS GOODS FGENCY LT» та згідно наказу № 04/10-01-22 йому запропоновано в рамках виконання посадових обов`язків прибути 15 лютого 2022 року в місце здійснення професійної діяльності. 04 січня 2022 року відповідач виїхав за межі України і з цього часу перебуває постійно за кордоном. Крім того, відповідач зазначає, що направляв позивачці повідомлення на електронну пошту щодо наявності обставин затримки сплати аліментів та попросив позивачку надати платіжні реквізити для перерахування аліментів. Також, відповідач посилається на існування форс-мажорних обставин у вигляді запровадження воєнного стану з 24 лютого 2022 року. Щодо розміру самої неустойки відповідач посилається на те, що відносно нього у виконавчому провадженні № 58997366 було винесено постанову про накладання штрафу від 12 грудня 2022 року, а відповідно до приписів частини 1 статті 196 СК України, у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження» максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до листа ВДВС від 07 березня 2023 року №29219, штраф на користь стягувана сплачено згідно ПД №105000 від 23 січня 2023 року. Таким чином, розрахована позивачем неустойка (пеня) є неправильною. 15 березня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача [PERSON] зазначає, що станом на 01.01.2023 року заборгованість зі сплати аліментів не могла бути відсутня, оскільки згідно з наданими відповідачем документами, операція з переказу коштів в розмірі 49 000 грн. була здійснена лише 06.01.2023 року. Також відповідачем не надано жодних належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження того, що станом на момент відкриття кримінального провадження відповідач перебував у трудових відносинах з будь-яким із аеропортів та що саме через відкриття вказаного кримінального провадження відповідач втратив роботу. Крім того, більше року відповідач переховувався від органів влади та перебував у розшуку. Окрім того, на думку позивача, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що введення воєнного стану будь-яким чином могло вплинути на виконання ним свого обов`язку з утримання дітей, а, тим паче, під час перебування відповідача в момент повномасштабного вторгнення на території іншої держави. Посилається представник позивача і на те, що документи, якими відповідач обґрунтовує поважність затримки сплати аліментів, не відповідають дійсності. Також зазначає, що розмір неустойки розрахований відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки постанова головного державного виконавця від 12.12.2022 року у ВП № 58997366, прийнята відповідно до статей 63 та 75 Закону України «Про виконавче провадження», з огляду на що положення абзацу 2 частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України в даному випадку не підлягають застосуванню. 22 березня 2023 року від представника відповідача Содоль А.М. до суду надійшли додаткові пояснення, в яких представник відповідача спростовує наведені у відповіді на відзив пояснення представника позивача. Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи,

Outcome: partial