Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить: - стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення ним навчання, але не довше, як до досягнення ним двадцяти трьох років; - стягнути з відповідача на її користь витрати за надання правової допомоги в розмірі 2 700 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала з 07.05.2004 до 06.09.2007 в шлюбі. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідач до досягнення сином повноліття сплачував аліменти на його утримання. На даний час син навчається на першому курсі денної форми навчання в Інституті телекомунікацій, радіоелектроніки та електронної техніки Національного університету «Львівська політехніка». Навчання сина вимагає чималих коштів, а саме: оплата за проживання, щоденне харчування, одяг, проїзд, які вона, як мама, змушена надавати. І хоча син вже є повнолітнім, однак у зв`язку із навчання на стаціонарі не має можливості влаштуватись на роботу і самостійно себе забезпечувати, а тому потребує постійної фінансової допомоги від батьків, в тому числі, і від батька. Зазначає, що вартість навчання сина протягом одного навчального року складає - 35 000 грн. Дану суму вона оплачує самостійно, оскільки відповідач не надає жодних коштів. Відповідач на даний час працює та має стабільний заробіток, аліменти нікому не сплачує, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, він є працездатним, має постійний дохід, тому може надавати фінансову допомогу на період навчання сина. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив (а.с. 30-32), в якому він зазначив, що вважає позовну заяву позивачки безпідставною і необґрунтованою. Твердження позивачки про те, що ним не надаються кошти на утримання сина є хибними, оскільки він 21.01.2023 та 02.03.2023 здійснював перекази сину по 1 000 грн. Він постійно підтримує спілкування з сином, періодично з ним зустрічається, останній приїжджає до нього в гості, цікавиться його життям та навчанням. На даний час він не має стального заробітку, його дохід носить нерегулярний характер. Працюючи на посаді комірника у приватного підприємця [PERSON] за останні шість місяців (з 01.09.2022 по 28.02.2023) він отримав 13 600 грн (без врахування стягнення податкових платежів). Посилаючись на ч. 2 ст. 182 СК України, яка встановлює мінімальний гарантований розмір аліментів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму та прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», просить визначити розмір аліментів, які стягуватимуться з нього, в розмірі - 1 342 грн. В судове засідання розивачка [PERSON] та її представник - адвокат Воробець Р.М. не з`явились, від останнього 05.04.2023 надійшла заява (а.с. 42) у якій він просить розгляд справи проводити без їх участі. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про місце, дату і час судового засідання був повідомленим належним чином, безпосередньо у відзиві просив розгляд справи проводити без його участі. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 01.03.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. 20 березня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Воробець Р.М. 05.04.2023 через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Беручи до уваги, що сторони в судове засідання не з`явились, дотримуючись вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: відповідно до світлокопії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 07.05.2004 (а.с. 13), сторони по справі 07.05.2004 одружились. Від даного шлюбу у них [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження виданого повторно серії [NUMBER] (а.с. 12). Згідно із копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 14), шлюб між сторона 06.09.2007 було розірвано. На даний час син сторін - [PERSON] , [INFO] , є студентом 1 курсу ОПП бакалавр, денної форми навчання Інституту телекомунікацій, радіотехніки та електронної техніки Національного університету «Львівська політехніка». 30.06.2026 - закінчення навчання, що підтверджується довідкою від 09.09.2022 №65к (а.с. 16). Відповідно до договору №80-6к від 30.08.2022 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців (а.с. 17), замовницею освітньої послуги є [PERSON] для здобувача вищої освіти [PERSON] . Загальна вартість платної освітньої послуги за весь термін навчання без урахування інфляції становить - 140 000 гривень. Вартість за 2022/2023 навчальний рік становить - 35 000 гривень. Згідно із копією квитанції до платіжної інструкції 0.0.2721232659.1 (а.с. 18), [PERSON] 26.10.2022 було сплачено 18 000 грн оплати за навчання студента [PERSON] . Із копій квитанцій долучених відповідачем до відзиву (а.с. 33,34) вбачається, що останній 21.01.2023 та 02.03.2023 здійснив переказ коштів в загальній сумі 2 000 грн [PERSON] . Відповідно до копії довідки про доходи виданої ФОП [PERSON] (а.с. 35), відповідач [PERSON] працює у ПП [PERSON] на посаді комірника та загальна сума доходу останнього а період з 01.09.2022 по 28.02.2023 становить 13 600 грн. Отже, судом встановлено, що у сторін по справі є спільний повнолітній син [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчатись, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги. Батько (відповідач по справі) [PERSON] хоча і не заперечує свій обов`язок утримувати сина який продовжує навчання, однак просить визначити розмір аліментів у розмірі 1 342 грн. Між сторонами виник спір щодо участі відповідача в утриманні повнолітньої дитини, яка продовжує навчатись, до досягнення нею двадцяти трьох років або до припинення навчання. ІV. Оцінка суду: суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Главою 16 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 2, 3 ст. 199 СК України). При цьому, Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи дочці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Окрім наведеного, за ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Як передбачено ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Верховний Суд у правовій позиції викладеній у постанові від 13.04.2021 в справі №308/4214/18 зазначив, що при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Аналізуючи обставини, що мають значення для справи в контексті згаданих норм матеріального закону та їх тлумачень суд вважає доводи позивачки частково обґрунтованими. Так, з матеріалів справи вбачається і сторонами не заперечується те, що [PERSON] , [INFO] , є сином сторін по справі та на даний час навчається у Національному університеті «Львівська політехніка» на першому курсі, денної, платної форми навчання. На підтвердження того, що позивачка [PERSON] самостійно оплачує вартість навчання їхнього спільного сина [PERSON] надані суду належні, допустимі та достовірні докази. Відповідачем даний факт не заперечується. Окрім цього, позивачка в позовній заяві посилається на те, що у зв`язку із навчанням сина вона витрачає чималі кошти, зокрема на оплату вартості проживання, щоденне харчування, одяг, проїзд. І хоча беззаперечним є той факт, що дитині необхідне збалансоване харчування, кошти для купівлі одягу та кошти на проїзд, оскільки судом взято до уваги ту обставину, що навчальний заклад в якому навчається [PERSON] територіально віддалений від місця його проживання, однак суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Проте, на підтвердження даних обставин позивачкою не надає жодних доказів. Суд погоджується з доводами викладеними у відзиві відповідачем [PERSON] , в частині того, що він матеріально допомагає сину, однак взявши до уваги розмір такої допомоги та період її здійснення, є очевидним, що така є явно недостатньою. Не заслуговують на увагу доводи відповідача [PERSON] про те, що з урахуванням його розміру доходу, аліменти мають бути присуджені в розмірі саме 1 342 грн. Так, право на визначення розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі, чи у частці від заробітку (доходу) платника аліментів має саме стягувач аліментів. Відповідно позивачка [PERSON] скористалась своїм правом на присудження аліментів саме у частці від доходу відповідача. Доводи відповідача [PERSON] в частині того, що в нього незначний дохід за останні шість місяців, суд відхиляє, оскільки він є працездатною особою та про жодні обмеження до праці ним не заявлено. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що: на батьків покладено рівні обов`язки щодо надання матеріальної допомоги повнолітнім доньці чи сину, які продовжують навчання, якщо батьки можуть таку матеріальну допомогу надавати та дані щодо неможливості надання допомоги сину батьком у матеріалах справи відсутні, те, що син сторін дійсно продовжує навчатись і дійсно у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги (у нього відсутні самостійні доходи) чого відповідачем не оспорено та не спростовано; те, що на утриманні відповідача інших дітей, непрацездатних батьків, дружини, дітей немає; прожитковий мінімум на дорослу особу, який відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» складає 2 589 грн., а тому суд приходиться висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно. Заявлений позивачкою розмір аліментів, не слід вважати значним та таким, що призведе до певних фінансових втрат відповідача, чи істотно впливатиме на його матеріальний стан і не буде непосильним для сплати чи таким, що призведе до збагачення позивачки та їхнього сина. Таким чином, суд приходить висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути аліменти на повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчатись, у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, стягнення аліментів необхідно розпочати з 01.03.2023 і проводити до закінчення останнім навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. V. Розподіл судових витрат між сторонами: згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, на професійну правничу допомогу. Враховуючи те, що позивачка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, позов задоволено повністю, тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1 073,60 грн. Щодо понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що основні положення про витрати на професійну правничу допомогу містяться у ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Підсумовуючи вищевикладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Позивачка на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу надала такі документи: - договір про надання правової допомоги від 28.02.2023, укладений між [PERSON] та адвокатом Воробцем Р.М. (а.с. 19); - свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ № 001843 адвоката Воробця Р.М. (а.с. 24); - ордер серії АТ №1035337 від 28.02.2023 на надання правової допомоги адвокатом Воробцем Р.М. (а.с. 20); - акт виконаних робіт від 28.02.2023, у якому визначено характер правової допомоги та її вартість, а саме: надання правової консультації по справі - 500 грн., складення позовної заяви, вивчення нормативно - правової бази, судової практики, правової позиції Верховного суду - 1 200 грн., представництво в суді - 1 000 грн. Всього - 2 700 грн (а.с. 22); - квитанцію № 100 від 28.02.2022, відповідно до якої [PERSON] сплатила адвокату Воробцю Р.М. 2 700 грн (а.с. 21). Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що розмір витрат, понесених позивачкою на правничу допомогу, тобто на оплату послуг адвоката, є доведеним, обґрунтованим та співмірним, зокрема, зі складністю та категорією даної справи, її значенням для сторін, обсягом наданих послуг адвокатом, часом, витраченим адвокатом на їх надання, часом судового засідання, протягом якого розглянута справа та складанням процесуальних документів, доводи яких враховані судом при прийнятті рішення. При цьому, відповідачем не було ні подано, ні заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, не були наведені ним також і обставини, за яких, як на його думку, заява не підлягала б задоволенню. Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути з відповідача в якості відшкодування витрат позивачки на професійну правничу допомогу складає 2 700 гривень і на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов задоволено повністю, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки в повному розмірі. На підставі викладеного, ст. 81, 141 ЦПК України, ст. 7, 141, 181, 182, 199, 200, 201 СК України, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006,

Outcome: approved