Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , визначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, у якій просила: визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування після [PERSON] на 14/50 ідеальних частокземельної\~ділянки, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, кадастровий № 5310137000:19:002:0068, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності\~в порядку\~спадкування після\~ [PERSON] на 1/4 ідеальну частку земельної ділянки, яка надана для ведення особистого селянського господарства площею 0,0314 га, кадастровий № 5310137000:19:002:0003, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка за життя склала заповіт , посвідчений нотаріусом . З метою оформлення спадкових прав на нерухоме майно в порядку спадкування позивачка зверталася до державного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Махринської О.В. Постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину . З вказаної постанови вбачається, що оформлення спадкових прав є неможливим з огляду на те, що з поданих нотаріусу правоустановлюючих документів на землю спадкодавця не має можливості встановити склад спадкового майна, оскільки за свого життя спадкодавець частку у праві спільної сумісної власності на землю не визначив та державну реєстрацію права власності не провів. З цих підстав, звернулася до суду з позовом. Ухвалою суду від 02 січня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження (а.с.37). 09 лютого 2023 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла зустрічна позовна заява до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, у якій просила: визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування після [PERSON] на 14/50 ідеальних \~частокземельної\~ділянки, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, кадастровий № 5310137000:19:002:0068, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності\~в порядку\~спадкування після\~ [PERSON] на 1/4 ідеальну частку земельної ділянки, яка надана для\~ведення особистого\~селянського господарства\~площею 0,0314\~га,\~кадастровий №\~5310137000:19:002:0003,\~яка розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~ (а.с.44-48). В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначила аналогічні підстави, як і у первісному позові позивачки [PERSON] . У судове засідання сторони не з`явились. Від представника позивача (за первісним позовом) [PERSON] [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без сторони позивача, зазначила, що проти прийняття зустрічного позову не заперечують (а.с.58). Відповідач (за первісним позовом) [PERSON] надіслала до суду заяву, у якій зазначила, що позовні вимоги [PERSON] визнає та не заперечує проти їх задоволення, просила прийняти зустрічну позовну заяву та задовольнити її. Розгляд справи просила проводити без її участі (а.с.59). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] надіслала до суду заяву, у якій просила проводити розгляд справи без її участі (а.с.57). Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 09 лютого 2023 року об`єднано\~в одне\~провадження\~первісний позов із\~зустрічним . Підстав для неприйняття визнання позову сторонами судом не встановлено. Відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України ухвалення у підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. \~ \~ \~ \~Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі даних і доказів. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що як первісний позов, так і зустрічний позов підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Диканським Районним бюро ЗАГС Полтавської області (а.с.20), вбачається, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , яка змінила прізвище після укладення шлюбу 15 квітня 1972 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого Нововолинським міським бюро ЗАГС Волинської області (а.с.21). Крім того, з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Балясне с/р Диканського р-н Полтавської області (а.с.52) вбачається, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , яка змінила прізвище після укладення шлюбу 01 грудня 1989 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого Жовтневим відділом ЗАГС м. Київ (а.с.53). З копії заповіту посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж.Б. 26.11.2013 року вбачається, що [PERSON] склала заповіт , яким все належне їй майно на день смерті заповіла в рівних частках дочці - [PERSON] , [INFO] , та дочці [PERSON] , [INFO] (а.с.19). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстрації служби Полтавського міського управління юстиції 03 листопада 2015 року, актовий запис № 611 (а.с.18). З копії державного акту направо власності на земельну ділянку серія ПЛ № 007043 від 11.08.2004 р. вбачається, що земельна ділянка площею 1314 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 1000 кв.м. для ведення особистого селянського господарства передана у спільну сумісну власність спадкодавцю [PERSON] та [PERSON] (а.с.23). З копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14.12.2022 р. вбачається, що земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5310137000:19:002:0068, площею 0,1000 га, кадастровий № 5310137000:19:002:0068, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] (а.с.24-26). З копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14.12.2022 р. вбачається, що земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,0314 га, кадастровий № 5310137000:19:002:0003, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] (а.с.27-29). З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.08.2016 р., зареєстрованого в реєстрі за № 3-497, яке видано державним нотаріусом Шестун Н.Г. вбачається, що [PERSON] успадкувала 14/50\~часток житлового\~будинку за\~адресою: [ADDRESS] (а.с.30). З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.08.2016 р., зареєстрованого в реєстрі за № 3-497, яке видано державним нотаріусом Шестун Н.Г. вбачається, що [PERSON] успадкувала 14/50\~часток житлового\~будинку за\~адресою: [ADDRESS] (а.с.54 ). З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.08.2016 року , зареєстрованого в реєстрі за № 3-442, що видано державним нотаріусом Шестун Н.Г. вбачається, що [PERSON] успадкувала 11/25\~часток житлового\~будинку за\~адресою: [ADDRESS] після померлої [PERSON] (а.с.33 ). Вказані вище правочини підтверджуються також копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.08.2016 р. за № 65397343, яка видана державним нотаріусом Шестун Н.Г. (а.с.31-32). Постановою державного нотаріуса Першої полтавської державної нотаріальної контори Махринської О. від 15.12.2022 року № 498/02-31 відмовлено [PERSON] , яка діє на підставі довіреності від імені [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку площею 0,0314 га, кадастровий № 5310137000:19:002:0003, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та на частку земельної ділянки , площею 0.1000 га, кадастровий номер № 5310137000:19:002:0068, цілове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить померлій [PERSON] на праві спільної сумісної власності з [PERSON] . У постанові нотаріус зазначила, що оскільки вище вказана земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності, визначити частку померлої [PERSON] не вбачається за можливе, а тому, як наслідок встановити склад спадкового майна після смерті [PERSON] також не можливо (а.с.22) . Відповідно до рекомендацій викладених в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.06.2008 : у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ст.78 Земельного кодексу України, право власності на землю-це право володіти,користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. За приписами ч.9 ст. 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Відповідно до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Частиною 1 ст.369, ч. 1,2 ст.372 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», якщо до вирішення спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно зі\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Положеннями\~ст.1216 ЦК України\~визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі вимог\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст.\~1277\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст.\~1223\~ЦК України\~право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з п.г ч.1 ст.81, ст.131 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки також на підставі прийняття спадщини. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] мають право на спадкове майно, яке залишилось після смерті їх матері [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 357 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Положеннями ч. 3 цієї статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Таким чином, позивач за первинним позовом [PERSON] ( відповідач за зустрічним позовом) та відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] є спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] на 14/50 ідеальних \~частокземельної\~ділянки, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га та 1/4 ідеальну частку земельної ділянки, яка надана для\~ведення особистого\~селянського господарства\~площею 0,0314\~га,\~які розташовані\~за адресою\~ [ADDRESS] кожна . З урахуванням викладеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання за права власності на спадкове майно.

Outcome: approved