Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

У вересні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «УКРЖИТЛОСЕРВІС» (далі - ДП «УКРЖИТЛОСЕРВІС») в якому просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.07.2020 по 31.12.2020 включно в сумі 82 800,77 грн. та за період з 01.01.2022 р по 31.07.2022 включно в сумі 97 707,72 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, а також стягнути з ДП «УКРЖИТЛОСЕРВІС» на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку в сумі 20 341,27 грн., а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26.07.2019 наказом відповідача № 75 позивач був прийнятий на посаду майстра дільниці Підприємства з 29.07.2019. 04.09.2019 наказом відповідача № 105 позивач був переведений на посаду начальника ремонтно-будівельної дільниці Підприємства з 04.09.2019. 31.07.2022 наказом відповідача № 82-к позивач був звільнений з посади начальника ремонтно-будівельної дільниці (п. 1 ст. 36 КЗпП України) з 31.07.2022. Вказаним наказом було зобов`язано бухгалтерію провести остаточний розрахунок із Позивачем та виплатити йому компенсацію за невикористану щорічну відпустку з 29.01.2022 по 28.02.2022 за 2 календарних дні. В день звільнення позивач був присутній на робочому місці, отримав трудову книжку з відповідним записом про звільнення, ознайомлений з наказом про своє звільнення, однак, про нараховані суми, належні Позивачу при звільненні, останній повідомлений не був в установленому ст. 116 КЗпП України порядку. Також, у день звільнення з Позивачем не було проведено повного розрахунку. Станом на момент звільнення за підприємством рахувалася заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 180 508,49 грн. (з яких 82 800,77 грн. невиплачена заробітна плата за період з 01.07.2020 по 31.12.2020 включно та 97 707,72 грн. невиплачена заробітна плата за період з 01.01.2022 по 31.07.2022 включно. Розрахунок заборгованості за період з 01.01.2022 р по 31.07.2022 р. включно позивач виконав на підставі поданих відповідачем звітів до Пенсійного фонду України за 2021 р. (довідки форми ОК-5, ОК-7), оскільки про нараховані суми, належні Позивачу при звільненні, останній повідомлений не був в установленому ст. 116 КЗпП України порядку, також відповідач за 2022 р. не звітується до Пенсійного фонду України, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. Таким чином, на дату звернення з даним позовом заборгованість (невиплачена заробітна плата) відповідача перед позивачем становить 180 508,49грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку позивачу, на день подачі позову складає 20 341, 27 грн. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 31.10.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Позивач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся вчасно та належним чином. Від відповідача відзив на позов не надходив до суду, копії належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з копією позовної заяви з додатками, судом направлялися за місцем знаходження вказаним в позовній заяві. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач з 29.07.2019 перебував у трудових відносинах з ДП «УКРЖИТЛОСЕРВІС». Наказом № 105 від 04.09.2019 був переведений на посаду начальника ремонтно-будівельної дільниці підприємства. Наказом № 82-к від 31.07.2022 був звільнений за угодою сторін, пункт 1 статті 36 Кодексу законів про працю України. В день звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку. У відповідності з положеннями частини другої статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частини першої-другої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною четвертоюстатті 43 Конституції Українипередбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (частина сьома статті 43 Конституції України). За вимогами частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За приписами статті 1 Закону України «Про оплату праці», частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу. Стаття 115 Кодексу законів про працю України та стаття 24 Закону України «Про оплату праці» передбачають, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. З пояснень викладених у позовній заяві вбачається, що у період, за який позивач просить стягнути заробітну плату, останній виконував свої трудові обов`язки, проте заробітну плату не отримував. Причини невиплати заробітної плати позивачу представник відповідача суду не пояснив, відзиву на позовну заяву не надав. У порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, з доведення належним чином виконання своїх обов`язків перед працівником з виплати заробітної плати відповідачем не надано доказів виплати спірної заробітної плати позивача за період роботи з 01.07.2020 по 31.12.2020 та з 01.01.2022 по 31.07.2022. Для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести перед судом розмір заробітної плати, що встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків). Право на звернення до суду передбачене статтею 233 Кодексу законів про працю України, а саме у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Системний аналіз статей 21,94,233 Кодексу законів про працю України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем. За таких обставин з урахуванням положень статей 77,81 Цивільного процесуального кодексу України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав, а роботодавець, у свою чергу, має спростувати факт порушення прав працівника, в тому числі щодо невиплати заробітної плати. Офіційні відомості Пенсійного фонду України щодо розміру заробітної плати за формою ОК-5 стосовно працівника підтверджують лише його страховий стаж та не можуть бути прийняті судом як належні докази щодо розміру заробітної плати та розміру заборгованості по ній. Про це зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді 31 травня 2021 року справи № 242/3051/18про стягнення заборгованості по заробітній платі. Належних та допустимих доказів, які б спростовували обставину невиплати позивачу суми повної заборгованості по заробітній платі суду не надано, відповідач не надав довідки про заборгованість по заробітній платі та розрахункових коштах позивача, тому суд бере до уваги суми доходу позивача згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України за період з 01.07.2020 по 31.12.2020 та з 01.01.2022 по 31.07.2022, посилаючись на відомості по розміру заробітної плати за 2021 рік, а також розрахунок невиплачених коштів, складений позивачем. Таким чином, розмір заборгованості по заробітній платі за період з 01.07.2020 по 31.12.2020 складає загальну суму в розмірі 82800,77 грн. відповідно до довідки про доходи № 803 від 15.12.2021, а розмір заборгованості по заробітній платі за період з 01.01.2022 по 31.07.2022 складає 97707,72 грн., розрахунок по якій був здійснений судом виходячи з даних по заробітній платі станом на 2021 рік, оскільки відомості до Пенсійного фонду України за 2022 рік відповідачем не надавались. Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, слід зазначити наступне. Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до підпункту «л» пункту 1 та абзацу 1 пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за № 100, з наступними змінами, такий порядок застосовується, крім іншого, у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються, крім інших виплат, основна заробітна плата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого непередбачено чинним законодавством (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.03.2017 р. у справі № 6-2807цс16). 17.08.2022 набув чинності Закон України від 15.08.2022 p. № 2500-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» (офіційне опублікування: Голос України від 17.08.2022 p., № 168), яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 р. строком на 90 діб. а саме до 20.11.2022 р. Згідно ч. 6 ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 53, частини першої статті 65, частин третьої - п`ятої статті 67, статей 71, 73, 78-1 Кодексу законів про працю України та частини другої статті 5 Закону України «Про відпустки». Отже, на період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 53 (тривалість роботи напередодні святкових, неробочих і вихідних днів), частина першої статті 65, частини третьої - п`ятої статті 67 та статті 71-73 (святкові і неробочі дні) КЗпП. Таким чином, на день подачі позовної заяви Відповідач не сплатив Позивачу зазначену заборгованість, в зв`язку з чим Позивач має право на стягнення з Відповідача середнього заробітку за час затримки належних виплат, розрахунок якого наведений нижче. Середньоденна заробітна плата за попередні два місяці, що передували липню 2022 р. (червень 2022 р. - травень 2022 р.) вираховується шляхом ділення нарахованої заробітної плати за червень 2022 р. - травень 2022 р. на кількість робочих днів у цих двох місяцях (22 робочих днів у червні 2022 р. + 22 робочих днів у травні 2022 р. = 44 робочі дні). Нарахована заробітна плата згідно довідок форми ОК-5, ОК-7 за травень 2022 р. становить 15 123,41 грн.; за червень 2022 р. становить 13 748, 49 грн. (загалом 28 871,90 грн.). 28 871,90 грн.: 44 робочі дні = 656,17 грн. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить 656,17 грн. З моменту звільнення Позивача до дня подачі позовної заяви, тобто з 31.07.2022 року по 12.09.2022 року минув 31 робочий день, відтак (31 х 656,17 грн. = 20 341,27 грн.). Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку Позивачу на день подачі позову складає 20 341.27 грн Суд звертає увагу, що в площині трудових правовідносин тягар доказування лежить на роботодавцеві, в якого акумульовано весь обсяг документації, в тому числі фінансового, бухгалтерського характеру щодо фіксації праці позивача і оплати виконаних ним робіт. У ході судового розгляду не здобуто відомостей про виплату позивачеві відповідачем заборгованості по заробітній платі за період з 01.07.2020 по 31.12.2020 та з 01.01.2022 по 31.07.2022, як і не встановлено факт невиконання трудових обов`язків на підприємстві, що згідно зі статтями 47, 115-116 Кодексу законів про працю Україниє підставою для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку. Одним із загальних засад цивільного законодавства, закріплених пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України, є справедливість, добросовісність та розумність. На думку суду, неподання Відповідачем до органу Пенсійного фонду відомостей про нараховану заробітну плату з 01.01.2022 по 31.07.2022, не може тлумачитися на шкоду працівнику та бути підставою обмеження права на отримання заробітної плати, яка є джерелом його існування. Отже, загалом на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі за період з 01.07.2020 по 31.12.2020 та з 01.01.2022 по 31.07.2022 (включно) у розмірі 180508,49 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.07.2022 по 12.09.2022 року у розмірі 20341,27 грн, усього на загальну суму 200849,76 грн без відрахування обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі пункту 2 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. За таких обставин рішення в частині виплати заробітної плати за один місяць у сумі 13412,55 грн підлягає негайному виконанню з відрахуванням обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати. З частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заборгованості по заробітній платі. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору у розмірі 992,40 грн а також 992,40 грн на користь позивача у зв`язку з задоволенням позовних вимог в повному обсязі. На підставі наведеного, відповідно до статті 43 Конституції України, статей 21, 44, 94, 115-117, 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 2, 15, 24, 34 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved