Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-20 00:00:00

Представниця позивачки [PERSON] - адвокат Бурлак М.В. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що шлюб зареєстрований 25 серпня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 986. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначила, що шлюбні відносини фактично припинені, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, відсутні спільні інтереси та сторони втратити почуття любові, отже подальше збереження шлюбу неможливе. Ухвалою судді від 31.03.2023 провадження по справі, яка була передана за підсудністю 30.03.2023 згідно ухвали Чигиринського районного суду Черкаської області від 09.03.2023, відкрито та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження. У позові [PERSON] просила розглянути справу без її участі. Не заперечувала проти прийняття рішення у заочному порядку (а.с.2). Її представниця - адвокат Бурлак М.В. у судові засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, хоча належно сповіщалася про розгляд справи, що підтверджується довідками про доставку смс-повідомлень ( а.с. 42,48). Відповідач [PERSON] у судові засідання не прибув по невідомим причинам, хоча був сповіщений про час і місце їх проведення. Заяв, клопотань та відзиву проти позову від нього до суду не надійшло. Факт належного сповіщена відповідача про слухання справи підтверджується довідками про доставку смс-повідомлень ( а.с. 43,49). Поштова кореспонденція суду, направлена на адресу [PERSON] , повернулася без вручення з відміткою « адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вказане вище, на підставі ч.4 ст. 223 ЦПК України, з письмової згоди позивачки, суд розглядає справу за відсутності належним чином повідомленого відповідача по наявним матеріалам у заочному порядку, про що 21.04.2023 постановлена ухвала. За відсутності учасників справи, фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Перевіривши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом, сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 25 серпня 2012 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 986, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 25.08.2012 тим же відділом (а.с.10), мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.11). На час розгляду справи сторонами не заявлено вимог про наявність майнового спору з приводу спільного подружнього майна та щодо визначення місця проживання дитини і її утримання. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст. ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.8 ст. 294 ЦПК України у рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи те, що у позовних матеріалах немає відомостей про бажання позивачки змінити прізвище після реєстрації розірвання шлюбу, суд вважає доцільним залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». На підставі викладеного,

Outcome: approved