Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Льовочкіну В.М. звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів та припинення стягнення аліментів. Вимоги позову мотивовано тим, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29 серпня 2014 року шлюб розірвано, а в подальшому на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 квітня 2020 року з нього, як батька, стягнуто аліменти на користь матері - відповідача по справі [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] в розмірі 1/3 частини від усіх доходів видів заробітку щомісячно. Наразі, в Оболонському РВ ДВС у м. Києві перебуває виконавче провадження з виконання вищезазначеного рішення. Станом на сьогодні змінились обставини, які слугували підставами для стягнення аліментів. На момент винесення рішення про стягнення аліментів дитина проживала разом з матір`ю, однак з 16 серпня 2020 року донька проживає разом з батьком, оскільки в розпачі зателефонувала батьку з проханням забрати з квартири матерів. Дитина перебувала в стресовому стані, налякана, благала її забрати і він, негайно виїхав до квартири колишньої дружини та забрав доньку до себе. У світлі вказаних подій, повідомив про дану ситуацію службу у справах дітей та поліцію. Наразі відповідач втратила право на отримання аліментів на утримання доньки у зв`язку з не проживанням останньої разом з матір`ю, починаючи з 16.08.2020. Посилаючись на вказане та на те, що донька фактично проживає з ним, перебуває на його утриманні, просить з урахуванням норм законодавства - ч. 4 ст. 273 ЦПК України та ч. 2 ст. 197 СК України, припинити стягнення з нього аліментів та звільнити від заборгованості по аліментах з 16.08.2020. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана цивільна справа розприділена судді [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09 липня 2021 року відкрито провадження у вказаній справі. У відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 листопада 2021 року цивільна справа підлягала новому автоматизованому розподілу, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] з посади судді та розподілена судді Саламон О.Б. 09 листопада 2021 року ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва О.Б. Саламон прийнято справу до свого провадження, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 16 лютого 2022 року протокольною ухвалою Деснянського районного суду м. Києва вилучено зі складу третіх осіб - Службу у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації. Відповідач скористалася правом надання відзиву (а.с.66-70), у якому зазначає про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження виникнення обставин, які б звільняли позивача від сплати аліментів на утримання доньки. Стосовно повернення безпідставно сплачених аліментів зазначає, що позивачем не зазначено законодавчої норми, яка регулює повернення сплачених аліментів. Вона, як мати, опікується інтересами і потребами дитини, піклується про неї. До суду надійшла відповідь на відзив (а.с.96-99), згідно з якою позивач вказує на те, що будь - яких вимог щодо повернення аліментів позовна заява не містить. Щодо посилань відповідача на характеристику спеціалізованої школи № 189, то такі доводи є недоречними та неактуальними, оскільки ключовим у даному випадку є минулий час та вказівка на те, що дівчинка навчалась у СШ № 189 саме до серпня 2020 року. Долучено до матеріалів справи характеристику, видану СШ № 97, яка підтверджує факт, що з літа 2020 року дитина проживає у батька та відвідує іншу школу за місцем проживання у Шевченківському районі м. Києва. Абсурдні твердження сторони відповідача ґрунтуються на припущеннях з приводу того, яким чином дитина почала проживати з батьком, так і попередні доводи, не мають жодного логічного та об`єктивного відношення до суті даного спору, що розглядається судом. Оскільки мати систематично перешкоджала батьку бачитись з дочкою, позивач вимушений був звернутися до уповноважених органів, при цьому Орган опіки і піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації встановила, що дитині доцільніше проживати разом з батьком. Позивач, як батько, переконаний в тому, що мати неналежно виконує свої батьківські обов`язки та не дбає про належне виховання дочки. Дитина проживає на добровільних засадах разом з батьком, оскільки останній любить дитину. Всі ці факти були перевірені не тільки органом опіки і піклування, а й Деснянським районним судом м. Києва, в результаті чого 03 лютого 2022 року було винесено рішення, яким суд визначив постійне місце проживання дитини разом з батьком. Сама ж дитина повідомила суду про те, що вона хоче проживати з татом. Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладене в ньому. В судове засідання, призначене на 20.04.2023, подано клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач позов не визнала, посилаючись на викладене у відзиві. Зазначила також про те, що дитина на даний час проживає разом з нею, при цьому відповіді на конкретно поставлені питання суду не надавала. В судове засідання, призначене на 20.04.2023, не з`явилася, подано клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку з поганим самопочуттям, однак будь - яких доказів на підтвердження вищевказаного щодо причин неявки, суду не надано. Представники третьої особи - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації та Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином. До суду надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку щодо задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено наступне. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 березня 2008 року. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . 29 серпня 2014 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва шлюб розірвано. 13 квітня 2020 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/3 частини від усіх доходів заробітку щомісячно, починаючи з січня 2020 року і до повноліття дитини. 23 червня 2020 року до Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві на примусове виконання надійшов виконавчий лист. 24 червня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 11 лютого 2022 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва, яке залишено без змін Київським апеляційним судом 04 жовтня 2022 року, визначено місце проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком - [PERSON] . Зі змісту рішень районного та апеляційного судів вбачається, що малолітня дитина [PERSON] з 16 серпня 2020 року проживає разом з батьком. Встановлено у судових засіданнях, що 23 червня 2020 року до ВДВС на примусове виконання надійшов виконавчий лист щодо стягнення заборгованості, а через 1,5 місяця, а саме з 16 серпня 2020 року малолітня дитина проживала разом з батьком. Зазначені обставини не заперечувались та визнавались сторонами по справі та, зокрема, даний факт було встановлено як судом першої, так і апеляційної інстанції при розгляді справи щодо визначення місця проживання дитини з батьком, що не потребує доведенню. Станом на день розгляду зазначеної справи, встановлено, що дитина на даний момент проживає з матір`ю з липня 2022 року, а саме з 16 серпня 2020 року по липень 2022 рік проживала з батьком. Даний факт також не заперечується сторонами, при цьому батько зазначив, що не заперечував спілкуватись з матір`ю, однак відвізши в черговий раз її до матері, дитина повідомила коли її забрати, однак з незрозумілих підстав не повернулась. Встановлено, що дитина навчалась у СШ № 189 до серпня 2020 року, в подальшому, з літа 2020 року дитина проживає у батька, відвідує СШ № 97 за місцем проживання у Шевченківському районі м. Києва та з липня 2022 року дитина знову ж зарахована до 6 класу СШ № 189 та проживає у Деснянському районі (а.с.196,199). Позивач в судовому засіданні зазначив, що не бажає травмувати дитину, тому навіть не намагається силою відбирати дитину, при цьому готується позов про відібрання дитини. І з моменту, коли дитина залишилась у матері, він продовжує оплачувати аліментні зобов`язання. Рішенням суду встановлено з нього стягувати аліменти у розмірі 1/3 частини доходів, однак він не звертався щодо зменшення їх розміру, оскільки це його дитина. Навіть коли дитина проживала з ним, він тривалий час оплачував аліменти. Як вбачається зі змісту листа, за підписом заступника начальника Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві В. Поліщук (а.с.210-211), 25 вересня 2020 року державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, заборгованість яка станом на 01 вересня 2020 року становила 26 894,99 грн. 05 жовтня 2020 року боржником до відділу надано квитанції про сплату аліментів на суму 19 377, 57 грн. Заборгованість станом на 01 липня 2021 року зі сплати аліментів - відсутня. І 29 червня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з майна боржника. Тобто, дитина з 16 серпня 2020 року до липня 2022 року проживала з батьком і станом на 01 липня 2021 року (на момент проживання дитини з батьком) заборгованість відсутня. В подальшому судом першої інстанції, яке залишено без змін в апеляційному порядку, визначено місце проживання дитини з батьком. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст. 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.1,2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч.3 ст. 29 ЦК України). Вказані норми кореспондуються із нормами СК України. Статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. Тобто, як зазначено вище, в судовому порядку вирішено спір щодо місця проживання малолітньої дитини. Юридично визначено місце проживання дитини разом з батьком (позивачем по справі) з 11 лютого 2022 року. Чинності набрало рішення 04 жовтня 2022 року. Разом з тим, ст. 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини, звільнення від сплати аліментів), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Підставами виникнення зазначених вимог, як зазначено в позові, стало те, що малолітня [PERSON] з 16 серпня 2020 року фактично проживає з батьком і на момент винесення рішення про визначення місця проживання дитини з батьком, також проживала з батьком та перебувала на його утриманні. З липня 2022 року дитина фактично проживає з матір`ю, однак юридично місце проживання визначено з батьком 11 лютого 2022 року. З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що встановлення судом обставини щодо місця проживання малолітньої дитини, а саме «де» та «з ким», має фундаментальне значення для ефективного захисту прав та інтересів малолітньої для об`єктивного, всебічного розгляду справи. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Процесуальними нормами ч. 4 ст. 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до практики ЄСПЛ рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. За таких обставин, суд дійшов висновку, що проживання дитини з батьком і перебування на його повному утриманні з 16 липня 2020 року по липень 2022 року та в подальшому юридично визначене місце проживання дитини з батьком, свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою для стягнення аліментів з позивача в 2020 році, і має тягнути за собою звільнення від сплати аліментів. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. На підставі викладених сторонами аргументів і оцінки наданих доказів, з урахуванням принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дитини і таких загальних засад цивільного законодавства як розумність та справедливість, суд дійшов висновку щодо задоволення позову в частині припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] та звільнення від сплати заборгованості від аліментів з 16 серпня 2020 року.

Outcome: approved