Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

20.03.2023 року заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності їй договору купівлі-продажу №579 від 31.03.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу Гордійчук В.І. В заяві вказала, що у вказаному договорі купівлі-продажу та даними її паспорта є відмінності в написанні прізвища. Нотаріус відмовила у внесенні виправлень до даного договору, тому заявниця просить суд встановити факт належності їй вищевказаного договору купівлі-продажу. 22 березня 2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження. Заявниця надала суду заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримує. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки 27.03.2023 року. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу Гордійчук В.І. 31 березня 2003 року за №579. У вказаному договорі купівлі-продажу прізвище, ім`я та по батькові покупця вказані як « [PERSON] », яка проживає в с. Лідихів Кременецького району Тернопільської області. Дана інформація підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №264142 від 31.03.2003 року. Відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Кременецьким РВ УМВС України в Тернопільській області 08.10.2005 року, прізвище, ім`я та по-батькові заявниці зазначено як « [PERSON] », місце проживання - с. Лідихів Кременецького району Тернопільської області. Таким чином, в договорі купівлі-продажу від 31.03.2003 року є невідповідність прізвища заявниці із даними її паспорту. Від встановлення факту, що має юридичне значення, а саме належності заявниці вказаного договору, залежить питання можливості розпорядження належною їй квартирою. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, заповіту, страхового свідоцтва, ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Надані суду докази переконують суд в тому, що саме заявниці належить договір купівлі-продажу №579 від 31.03.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу Гордійчук В.І., тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved