Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

Позивач АТ «Універсал Банк» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення нарахованих відсотків. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.04.2008 року ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 008-2008-1399. Оскільки, відповідачем були порушені умови договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування та не виконувались взяті на себе зобов`язання, банк звернувся до суду для захисту свого порушеного права. 16.12.2013 року Деснянським районним судом м. Києва ухвалено рішення по цивільній справі №754/17624/13-ц про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 008-2008-1399 у розмірі 1277409,31 грн. та судові витрати у розмірі 1820,00 грн. Рішення набрало законної сили 27.12.2013 року. 27.01.2014 року Банком отримано виконавчий лист та пред`явлено його до виконання. На даний час рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2013 року по цивільній справі №754/17624/13-ц про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 1277409,31 грн. та судові витрати у розмірі 1820,00 грн. не виконано. Враховуючи вищевикладене, станом на 24.10.2022 року заборгованість відповідачки перед Банком становить 4760,71 дол. США в тому числі: відсотки - 4760,71 дол. США, підвищені відсотки - 9,00 дол. США. На підставі викладеного, позивач звертається до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.11.2022 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Письмові матеріали справи містять відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] - адвоката Апаріної Т.В. Відповідно до якого, сторона відповідача щодо заявлених позовних вимог заперечує в повному обсязі, вважає їх незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. У позивача відсутні правові підстави для стягнення нарахованих відсотків, оскільки останній пред`явив до відповідача вимогу в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України, що виключає нарахування відсотків за користуванням кредитом, а також вже пред`являв позов до [PERSON] в поряду ст. 625 ЦК України про стягнення 3 % річних. В умовах кредитного договору є термін (строк) повернення кредиту та процентів, а саме 10.04.2028 року. Проте, звертаючись із позовною заявою у 2013 року до відповідача, Банк достроково перервав строк встановлений у договорі, у зв`язку з чим втратив право вимоги сплатити проценти за користування кредитними коштами. До суду подано відповідь на відзив. Відповідно до якого, представник позивача не погоджується з аргументами, викладеними у відзиві на позовну заяву та вважає їх не обґрунтованими і такими, що не підтверджуються відсутністю зобов`язань відповідача перед АТ «Універсал Банк». Конституційний Суд України дійшов висновку, що застосування припису першого речення частини першої статті 1050 Кодексу як такого, що його скеровано на надання кредитодавцеві права на отримання трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат як заходів цивільної відповідальності за неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань, не може впливати на право кредитодавця на отримання процентів як плати за користування кредитом, тобто на право вимагати від боржника виконання зобов`язань за кредитним договором у натурі. Посилання ж представника відповідача на наявність окремої думки судді Конституційного Суду України Лемака В.В. стосовно вищевказаного рішення Конституційного Суду України не заслуговує на увагу, оскільки зазначене не спростовує висновків, сформованих Конституційним судом щодо права банку на отримання процентів як плати за користування кредитом, в тому числі і після виникнення у нього права дострокового стягнення всієї суми заборгованості після направлення вимоги боржнику. Представник позивача в судове засідання не з`явився, письмові матеріали справи містять клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Представник відповідача просила розгляд справи проводить за відсутності сторони відповідача. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 22.06.2009 рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ «Універсал Банк» було перейменовано в ПАТ «Універсал Банк»; 31.10.2018 рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «Універсал Банк» було перейменовано в АТ «Універсал Банк», що підтверджується статутом AT «Універсал Банк». Таким чином, АТ «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Універсал Банк» та ВАТ «Універсал Банк». Відповідно до письмових матеріалів справи, 30.04.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 008-2008-1399 (на споживчі потреби). Згідно положення п. 1.1. кредитного договору кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 144677,00 доларів США, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,45 % річних в порядку та в строки, визначені цим Договором. Відповідно до п. 1.1.1 кредитного договору за користування коштами понад встановлений строк (або термін погашення) нараховується процента ставка в розмірі 37,35 річних. Згідно п. 1.2. кредитного договору строк кредитування за цим кредитом становить період з дати надання кредитором кредиту позичальнику по 10.04.2028 року включно. З письмових матеріалів справи вбачається, що 16.12.2013 року Деснянський районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 008-2008-1399 від 30.04.2008 року. Стягнуто з із [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» кошти в розмірі 1277409,31 грн. та судові витрати (а.с.19-21). На підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07.06.2022 року із [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» стягнуто заборгованість у вигляді 3 % річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 06.09.2018 року по 06.06.2021 року в розмірі 115176,082 грн. та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 008-2008-1399 від 30.04.2008 року, що складається з відсотків - 4760,71 доларів США та підвищених відсотків - 9,00 доларів США. На підтвердження вказаного розміру заборгованості позивачем надано розрахунок, з якого вбачається, що заборгованість, яку позивач просить стягнути складає відсотки, передбачені п. 1.1. кредитного договору № 008-2008-1399 від 30.04.2008 року. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18 вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що після звернення АТ «Універсал Банк» до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором до закінчення терміну його дії в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України, нарахування процентів, що передбачені п. 1.1. кредитного договору припиняється. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення відсотків та підвищених відсотків, які передбачені умовам кредитного договору. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову АТ «Універсал Банк». Враховуючи повну відмову у задоволенні позову, у суду відсутні підстави для розподілу між сторонами судових витрат у порядку ст. 141 ЦПК України. Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed