Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради про визначення місця проживання дитини. Позов мотивований тим, що 27.12.2018 року рішенням Мукачівського міськрайонного суду шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Певний час він проживав із відповідачем, однак на даний час, відповідач [PERSON] має намір виїжджати за межі України на заробітки і буде проживати за кордоном, а тому позивач просить суд визначити місце проживання дитини із ним. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.03.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в позовній заяві просить суд розглянути справу без його участі, просить суд позов задовольнити з підстав зазначених у ньому. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, а також не заперечила щодо задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради - Степанова О.Р. в підготовче засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Вивчивши позовну заяву, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст.55), Цивільному кодексі України (ст.16), Цивільному процесуальному кодексі України (ст.4). Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.06.2012 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 27.12.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 9-11). Із Витягу з реєстру територіальної громади №2023/000944329 від 05.02.2023 року вбачається, що зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] є за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). Згідно Висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради №1478/01-36/42-23 від 05.04.2023 року, останні вважають доцільним визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за його місцем проживання в [ADDRESS] . Дані правовідносини регулюються нормами СК України. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини першої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 2 ст. 155 СК України). За положеннями статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст.161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно ч.2, 3 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. В силу приписів частини другої статті 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями частин другої, восьмої, дев`ятої, десятої статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hunt v. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). На переконання суду, проживання спільної дитини сторін з батьком [PERSON] відповідатиме принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом із ним, тобто з батьком дитини.

Outcome: approved