Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

02.06.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі для потреб сім`ї ними було набуто спільне майно, а саме автомобіль марки KIA, модель CEED, 2018 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Позивач з відповідачкою не можуть дійти згоди щодо розподілу вказаного майна, а тому враховуючи, що майно придбано у період шлюбу, вважає за потрібним визнати право власності на 1/2 частину автомобіля та стягнути грошову компенсацію у вартості частки автомобіля. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.07.2020 року було відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 31.07.2020 року до суду надійшов відзив відповідачки на позов, з тексту якого вбачається, що відповідачка позов не визнає, вважає, що автомобіль не є спільною власністю подружжя, оскільки придбаний за позичені кошти у її матері - [PERSON] . На підтвердження своїх доводів відповідачка надає копію розписки, датовану від 17.01.2019 року. 21.09.2020 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з позивачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання у шлюбі [PERSON] працював за контрактами на суднах іноземних судновласників, отримував велику заробітну плату в іноземній валюті, яка відкладались на банківський рахунок, потім знімалась з рахунку та зберігалась в сейфовійскринці в Акціонерному банку «Південний». Оскільки відповідачці не відомо, яка сума коштів була збережена, остання просить виділити їй у власність 85\~000,00 грн. Разом із зустрічною позовною заявою відповідачкою було подано клопотання про витребування доказів. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2020 року було прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя до спільного розгляду с первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та об`єднано в одне провадження. 04.12.2020 року позивачем за первісним позовом було подано до суду відповідь на відзив. У відповіді на відзив позивач зазначає, що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, а грошові кошти, за які він був придбаний були позичені його батьком, [PERSON] на підставі розписки від 16.01.2019 року. Отже походження коштів, за які було придбано автомобіль, як з боку позивача, так і з боку відповідачки, вважає абсолютно ідентичним. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2021 року клопотання відповідачки про витребування доказів задоволено: витребувано з Товариства з обмеженою відповідальністю морський навально-тренувальний центр «Епсілон» контракти, інформацію про заробітну плату, яку одержував відповідач з 2014-2018 роки, та інші документи стосовно відповідача [PERSON] ; витребувано з HanzaMarineManagementLtd. укладені контракти з іноземними судновласниками, місцезнаходження цих компаній, судно на якому він знаходився під час рейсу, його посаду, тип судна, кому з судновласників належить судно, країна де зареєстрована компанія судновласника та інформацію про розмір заробітної плати, яку одержував відповідач з 2014-2020 роки, та інші документи, які є в наявності, стосовно відповідача; витребувано інформацію, за період часу з жовтня 2014 року по березень 2020 року, про відкриття розрахункових рахунків, рух коштів на розрахункових рахунках (поточні, депозитні, SWIFT тощо) відкритих на ім`я [PERSON] у банківських установах. Позивач у судове засідання не з`явився, але представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка\~повідомлена належним чином про час, дату та місце слухання справи, у судове засідання не з`явилася. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 16.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб. За час перебування у шлюбі сторонами 11.01.2019 року було придбано майно: автомобіль марки KIA, модель CEED, 2018 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Відповідно до рахунку-фактури №000001825 від 11.01.2019 року, вартість автомобіля складала 583\~719,00 грн. Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів автомобіль продовжує перебувати у власності відповідачки. Суд вважає, що первісна позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно частини першої\~статті 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (частина шоста\~статті 367 ЦПК України). Відповідно до\~статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Перелік об`єктів права спільної сумісної власності визначений\~статтею 61 СК України. Відповідно до вимог\~статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини,, чоловіка визначений\~статтею 57 СК України, до якого, зокрема, входить: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до частини першої\~статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України\~передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За правилами частини першої статті\~69\~та частини першої статті\~70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Отже, той з подружжя, хто вважає майно своїм особистим, повинен належними та допустимими доказами це довести. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року (справа № 6-843цс17). Відповідно до положень ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Тлумачення положень ст. 71 СК України дає підстави для висновку про те, що ч.4 та 5 цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майна за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація може бути надана лише за його згодою. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачений ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майна може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Аналогічної позиції дотримано в постанові Верховного Суду від 24.03.2021р. по справі №501/2211/18. Вказані висновки є сталою судовою практикою і відображені в інших постановах Верховного Суду: від 03.02.2020р. у справі №235/5146/16-ц; від 03.06.2020р. у справі №487/6195/16-ц; від 30.09.2020р. у справі №552/1514/19. З урахуванням того, що автомобіль перебуває у власності [PERSON] , доцільним є припинення частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності зі стягненням компенсації. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем за первісним позовом. належними та допустимими доказами доведено правомірність своїх вимог, відповідачем вказані доводи не спростовано, отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. На виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2021 року до суду надійшли відповіді від банків, зі змісту яких вбачається, що [PERSON] не є клієнтом відповідних банків або не має відкритих рахунків. Таким чином, обставини викладені [PERSON] в зустрічній позовній заяві щодо наявності у [PERSON] на розрахункових рахунках в банківських установах грошових коштів у розмірі 85\~000,00 грн. є не доведеними та не підтвердженими належними та достатніми доказами. Відтак зустрічна позовна заява [PERSON] не підлягає задоволенню у зв`язку із недоведеністю обставин, викладених в ній. Згідно\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Також, у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню виплати по оплаті суми судового збору у розмірі 2\~918,60 грн. Згідно з вимогами ст.ст.124,\~129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved