Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

В березні 2021р. позивачка звернулася до суду з позовом до Київської державної академії декоративно - прикладного мистецтва і дизайну імені Михайла Бойчука про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного. В обґрунтування позову зазначає , що в лютому 2018р. була прийнята на посаду прибиральниці господарського відділу , з 1.05.2018р. була переведена на посаду прибиральниці відділу 0,5 окладу за сумісництвом відповідно до наказу №33-к від 31.05.2018р. Наказом №15-к від 11.02.2021 р. було звільнено з займаної посади за п.4 чт.40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним. 11.02.2021р. відпрацювавши з 9.00 до 12.00дізналась зі слів начальника відділу кадрів що її звільнено і показала їй наказ.Однак не ознайомили під розпис, 12.02.2021р. отримала розрахунок, рекомендованим листом 28.02.2021р. отримала наказ про звільнення. Просить скасувати наказ №15-к від 11.02.2021 р. про звільнення , поновити на роботі, стягнути середній заробіток за яас прогулу. Представник позивача просила розглядати у відсутність Представник відповідача не надала відзив. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 6.04.2021р. позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 7.07.2021р.відкрито провадження по справі в порядку спрощеного з викликом сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого. Судом встановлено , що позивач працювала посаді прибиральниці господарського відділу з 2.02.2018р.(0,5 окладу) Наказом №15-к від 11.02.2021 р. було звільнено з займаної посади за п.4 чт.40 КЗпП України Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно частини ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Звільнення позивача за пунктом 4 статті 40 КЗпП України проведено наказом відповідача у зв`язку з прогулами, в наказі не вказано коли мали місце. За змістом вказаного наказу підставами для звільнення позивача саме за пунктом 4 статті 40 КЗпП України стали доповідна коменданта академії [PERSON] , доповідна головного інженера [PERSON] , акти про відсутність працівника на роботі. Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП Україниза порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такі заходи стягнення як догана або звільнення. Пунктом четвертим частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Таким чином, у пункті 4 статті 40 КЗпП Українивстановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. Пунктом 22 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.92 р. № 9 передбачено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами З, 4. 7, 8 ст.40 п.І ст.41 КЗпП. чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Звільнення на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків за своєю природою є дисциплінарним стягненням, а тому має проводитись із дотриманням вимог трудового законодавства України щодо порядку застосування дисциплінарних стягнень, утому числі статей 147, 148. 149 КЗпП України. Встановлено , що Позивача було звільнено без дотримання вимог трудового законодавства, зокрема ч. 1 ст. 149 КЗпП України, тобто жодних письмових пояснень не витребувано, а Позивач не мав можливості надати Відповідачу будь-які письмові пояснення щодо порушення трудової дисципліни, адже взаналі не знала про те, що Відповідач має намір звільнити її з посади за прогул. Так, Позивача не було ознайомлено з наказами про звільнення під розписку , всупереч частині 4 статті 149 КЗпП України Законодавством не визначений конкретний перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому суди, вирішуючи питання про звільнення працівника відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, виходять із конкретних обставин і беруть до уваги будь-які докази, що передбачені статтею 76 ЦПК України. Таким чином, встановлення самого лише факту відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин впродовж робочого дня без дослідження поважних причин такої відсутності е недостатнім для звільнення за пунктом 4 частини першої статгі 40 КЗпП України. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 11 березня 2020 року по справі № 459/2618/17 дійшов наступного висновку: «Прогул - це відсутність працівника па роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності». Зі змісту наказу про звільнення та додатків до нього неможливо дійти висновку, що Позивачем було здійснено прогул без поважної причини. Аналізуючи надані докази , суд приходить до висновку , що звільнення Позивач проведене з порушенням норм законодавства України, тому наказ №15-к від 11.02.2021 р. підлягає скасуванню, а Позивач поновлений на посаді. Щодо позовних вимог про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ч. 1 статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції'' іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовиті спір. Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа №21 -395а 13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. З відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.02.2021р. по 20.03.2023р. в розмірі 142 532,22 грн. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за 1 місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст..141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved