Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

Заявники звернулись до суду з вище вказаною заявою в якій просили розірвати шлюб між ними та встановити факт самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи заявлені вимоги вказували, що 29.08.2017 року між ними було зареєстровано шлюб під час якого у них народилася дитина: [PERSON] , [INFO] . Проте, їхнє спільне сімейне життя не склалося, в квітні 2021 року [PERSON] виїхала за кордон до Німеччини. З того часу вона перестала брати участь у вихованні та утриманні дитини. З того часу, син заявника проживає спільно з батьком за його зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] . З грудня 2022 року [PERSON] повідомила заявника [PERSON] , що вона зуcтріла іншого чоловіка та має намір створити з ним сім`ю. Заявник [PERSON] не заперечує щодо розірвання шлюбу, оскільки, ще до від`їзду заявниці [PERSON] за кордон, тривалий час між ними не було взаєморозуміння та поваги, у них різні погляди на життя. З метою добровільного вирішення питання щодо розірвання шлюбу 01.02.2023 року між ними укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Враховуючи викладене заявники просили розірвати укладений між ними шлюб в порядку ст.109 СК України. Оскільки заявниця [PERSON] самоусунулась від участі у вирішенні питання життя дитини, утримання та піклування про сина покладено на заявника [PERSON] , який з квітня 2021 року самостійно займається вихованням та матеріальним утриманням сина добровільно виконує свої батьківські обов`язки, створює для дитини необхідні умови для проживання та розвитку, забезпечує його усім необхідним. При цьому, [PERSON] не заперечує проти встановлення факту самостійного виховання заявником [PERSON] сина, оскільки це відповідатиме інтересам дитини з огляду на те, що вона не має фізичної можливості піклуватися про сина. Окрім цього, враховуючи необхідність встановлення статусу «одинокий батько», що дасть можливість оформити соціальну допомогу на дітей, змінити місце проживання дітей та після закінчення воєнного стану виїхати разом з дитиною за кордон без документального оформлення згоди матері, [PERSON] просив встановити факт самостійного виховання ним малолітнього сина [PERSON] . Адвокат Поляк М.В. також зазначила, що встановлення факту самостійного виховання і утримання дитини [PERSON] необхідне для набуття статусу «одинокий батько», що згідно норм Податкового Кодексу України дасть йому підстави для отримання допомоги на утримання дітей в розмірі 150% від соціальної пільги, а також право на додаткову відпустку. В інший спосіб тримати статус «одинокий батько», а ніж встановлення судом даного факту, неможливо, адже законодавчого визначення цього терміну немає. Натомість, згідно усталеної практики Верховного Суду, статус «одинока матір» є тотожним статусу «одинокий батько», адже батьки, згідно норм чинного законодавства, рівні в своїх правах. В судове засіданні заявники [PERSON] та [PERSON] , а також їх представник [PERSON] не з`явились, представник подала до суду заяву про проведення судового засідання без їх присутності, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі та просить їх задовольнити. Дослідивши письмові докази суд вважає, що подана сторонами заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з огляду на таке. Згідно ч.1\~ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою\~ст. 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.\~Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що 29.08.2017 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області за актовим записом №1740. Під час шлюбу у заявників народилась дитина\~ [PERSON] , [INFO] . Згідно ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3,4 ст.56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 3\~ст.293 ЦПК України\~передбачено, що\~у порядку окремого провадження розглядаються справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно ст.109 СК України,\~подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.\~Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що сторони з 2021 року не підтримують між собою\~шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, [PERSON] проживає з іншим чоловіком, фактично створивши нову сім`ю, а тому розірвання шлюбу дійсно відповідає волі сторін. Окрім цього судом встановлено, що розірвання шлюбу не буде порушувати права малолітньої дитини, яка проживає та перебуває на утриманні батька, оскільки\~згідно договору, укладеного 01.02.2023 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Тумаком А.М., сторони визначили з ким із них будуть проживати дитина, яку участь у забезпеченні умов її життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ними права на особисте виховання дитини. Відповідно до ч.2 ст.315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено, що малолітня дитина заявників [PERSON] з 2021 року повністю перебуває на самостійному вихованні та утриманні батька [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються копіями витягу з реєстру територіальної громади про місце реєстрації дітей, актом від 16.03.2023 року, договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, довідкою директора закладу дошкільної освіти (ясла-садок) та довідкою лікаря педіатра КНП КНП «Міська дитяча поліклініка» та визнаються сторонами. Враховуючи викладене, із врахуванням обґрунтування необхідності встановлення даного юридичного факту для заявника [PERSON] , суд вважає за необхідне задовольнити подану сторонами заяву в повному об`ємі.

Outcome: approved