Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

15.11.2022 року позивачка [PERSON] звернулася до суду в інтересах її малолітнього сина [PERSON] з позовом та просила суд: - змінити прізвище малолітнього [PERSON] , [INFO] , з " [PERSON] " на " [PERSON] "; - визнати незаконними дії та бездіяльність головуючої на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини в Болградській територіальній громаді від 19.08.2022 року, заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів, що відповідає за соціальний захист населення та захист прав дітей Мунтянової Ганни Георгіївни , здійснені в ході засідання Комісії від 19.08.2022 року, а саме вчинені нею недотримання вимог щодо повноти, всебічності та об`єктивності розгляду заяви про зміну прізвища дитини № М-477 від 16.08.2022 року, не дослідження наданих [PERSON] до заяви № М-477 доказів, порушення права [PERSON] бути присутнім та вислуханим під час вирішення спору, що стосується його прав та інтересів, ненадання [PERSON] , як заявнику, надати свої пояснення в необхідному обсязі, в тому числі щодо наданих доказів, порушення порядку розгляду заяви № М-477, невиконання прав та обов`язків головуючої на засіданні Комісії, в тому числі неотримання необхідної інформації від інших органів, прояви упередженості до [PERSON] та [PERSON] , підписання протоколу № 7 засідання Комісії з питань захисту прав дитини в Болградській територіальній громаді із викладеними в ньому викривленими та неправдивими відомостями, не підтвердженими жодними доказами, порушення присяги посадової особи органу місцевого самоврядування; - визнати незаконними дії та бездіяльність Комісії з питань захисту прав дитини в Болградській територіальній громаді, вчинені під час засідання від 19.08.2022 року, від 19.09.2022 року, в тому числі щодо невиконання вимог чинного законодавства щодо забезпечення якнайкращих інтересів дитини, визнати незаконними та скасувати рішення, оформлені Протоколом №7 від 19.08.2022 року, Протоколом № 8 від 19.09.2022 року; - визнати незаконними дії Виконавчого комітету Болградської міської ради, як органу опіки та піклування, вчинені під час засідання від 28.09.2022 року, від 18.10.2022 року, в тому числі щодо невиконання вимог чинного законодавства щодо забезпечення якнайкращих інтересів дитини, порушення строків розгляду заяви про зміну прізвища дитини № М-477 від 16.08.2022 року, та скасувати рішення Виконавчого комітету Болградської міської ради № 355 від 18.10.2022 року "Про розгляд заяви [PERSON] щодо зміни прізвища малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з " [PERSON] " на " [PERSON] "; - стягнути з Болградської міської ради на її користь моральну шкоду, нанесену незаконними діями, бездіяльністю, рішенням головуючої на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини в Болградській територіальній громаді від 19.08.2022 року, заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів, що відповідає за соціальний захист населення та захист прав дітей Мунтяновою Ганною Георгіївною , як посадовою особою органу місцевого самоврядування, Комісією з питань захисту прав дитини в Болградській територіальній громаді, Виконавчим комітетом Болградської міської ради в розмірі 1 (однієї) гривни; - визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] ; - стягнути з [PERSON] на користь позивача додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 16 025,15 грн.; - судові витрати стягнути з відповідачів (Т.1 а.с.2-49). Ухвалою Болградського районного суду від 23.11.2022 року відкрито провадження по цивільній справі за вищевказаним позовом та призначено підготовче засідання (Т.2 а.с.35), в подальшому ухвалою від 16.01.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (Т.2 а.с.78). 08.02.2023 року позивач [PERSON] надала до суду заяву про залишення її позову до заступника голови комісії з питань захисту прав дитини в Болградській територіальній громаді, заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Болградської міської ради Одеської області Мунтянової Ганни Георгіївни, комісії з питань захисту прав дитини в Болградській територіальній громаді, виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області, Болградської міської ради Одеської області про зміну прізвища дитини, визнання незаконними дій, бездіяльності, рішень, стягнення моральної шкоди частково без розгляду, а саме в частині наступних позовних вимог: - визнання незаконними дії та бездіяльність головуючої на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини в Болградській територіальній громаді від 19.08.2022 року, заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів, що відповідає за соціальний захист населення та захист прав дітей Мунтянової Ганни Георгіївни , здійснені в ході засідання Комісії від 19.08.2022 року, а саме вчинені нею недотримання вимог щодо повноти, всебічності та об`єктивності розгляду заяви про зміну прізвища дитини № М-477 від 16.08.2022 року, не дослідження наданих [PERSON] до заяви № М-477 доказів, порушення права [PERSON] бути присутнім та вислуханим під час вирішення спору, що стосується його прав та інтересів, ненадання [PERSON] , як заявнику, надати свої пояснення в необхідному обсязі, в тому числі щодо наданих доказів, порушення порядку розгляду заяви № М-477, невиконання прав та обов`язків головуючої на засіданні Комісії, в тому числі неотримання необхідної інформації від інших органів, прояви упередженості до [PERSON] та [PERSON] , підписання протоколу № 7 засідання Комісії з питань захисту прав дитини в Болградській територіальній громаді із викладеними в ньому викривленими та неправдивими відомостями, не підтвердженими жодними доказами, порушення присяги посадової особи органу місцевого самоврядування; - визнання незаконними дії та бездіяльність Комісії з питань захисту прав дитини в Болградській територіальній громаді, вчинені під час засідання від 19.08.2022 року, від 19.09.2022 року, в тому числі щодо невиконання вимог чинного законодавства щодо забезпечення якнайкращих інтересів дитини, визнати незаконними та скасувати рішення, оформлені Протоколом №7 від 19.08.2022 року, Протоколом № 8 від 19.09.2022 року; - визнання незаконними дії Виконавчого комітету Болградської міської ради, як органу опіки та піклування, вчинені під час засідання від 28.09.2022 року, від 18.10.2022 року, в тому числі щодо невиконання вимог чинного законодавства щодо забезпечення якнайкращих інтересів дитини, порушення строків розгляду заяви про зміну прізвища дитини № М-477 від 16.08.2022 року, та скасувати рішення Виконавчого комітету Болградської міської ради № 355 від 18.10.2022 року "Про розгляд заяви [PERSON] щодо зміни прізвища малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з " [PERSON] " на " [PERSON] "; - стягнення з Болградської міської ради на її користь моральну шкоду, нанесену незаконними діями, бездіяльністю, рішенням головуючої на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини в Болградській територіальній громаді від 19.08.2022 року, заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів, що відповідає за соціальний захист населення та захист прав дітей Мунтяновою Ганною Георгіївною , як посадовою особою органу місцевого самоврядування, Комісією з питань захисту прав дитини в Болградській територіальній громаді, Виконавчим комітетом Болградської міської ради в розмірі 1 (однієї) гривни (Т.2 а.с.87-88). Ухвалою суду від 13.02.2023 року частину позовних вимог за заявою позивача було залишено без розгляду. На розгляді суду залишилися наступні вимоги: - змінити прізвище малолітнього [PERSON] , [INFO] , з " [PERSON] " на " [PERSON] "; - визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] ; - стягнути з [PERSON] на користь позивача додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 16 025,15 грн.; - судові витрати стягнути з відповідача (Т.2 а.с.111-114). 02.03.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з клопотанням про конкретизацію формулювання позовної вимоги щодо зміни прізвища дитини та виклала позовні вимоги в наступній редакції: - змінити прізвище малолітнього [PERSON] , [INFO] , з " [PERSON] " на " [PERSON] " та зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) внести зміни до актового запису про народження № 4689 від 08 червня 2012 року, а саме в графі "Відомості про дитину", змінити прізвище дитини з " [PERSON] " на " [PERSON] ", ім`я та по-батькові залишити без змін; - визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] ; - стягнути з [PERSON] на користь позивача додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 16 025,15 грн. (Т.2 а.с.121-122). Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що [PERSON] , [INFO] , є її з відповідачем [PERSON] сином. Вона з сином з 20 жовтня 2012 року проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , в той час, як батько дитини [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини фактично не цікавиться їх спільним сином. Позивач займається вихованням дитини, піклуванням, турбується про стан його здоров`я, розвитком здібностей, а відповідач надає тільки грошову допомогу у вигляді стягнутих з нього аліментів за рішенням суду. Починаючи з 2015 року по 01.06.2018 року [PERSON] спілкувався з дитиною двічі на рік, в останнє [PERSON] приїжджав до м.Болград на зустріч із сином 01.09.2018 року. Відповідач [PERSON] протягом 10 років, тобто протягом усього життя сина [PERSON] , від питань: виховання, розвитку, піклування про здоров`я та інших, пов`язаних із їх спільним сином [PERSON] , самоусунувся, фактично про дитину нічого не знає, оскільки ніколи не цікавився його життям, проблемами та успіхами. Вона як мати доклала усіх зусиль для спілкування батька з сином, але відповідач не бажає спілкуватися з сином. Останні роки [PERSON] з неохотою йде на зустрічі з батьком, починає нервувати навіть під час рідких телефонних розмов з ним. Син декілька років поспіль неодноразово звертався до неї з проханням змінити йому прізвище, оскільки він хоче носити прізвище « [PERSON] », що зумовлено, зокрема тим, що усі родичі, з якими дитина спілкується мають таке прізвище. З прізвищем « [PERSON] » його не пов`язує нічого, окрім документів. Дитина відчуває негативні емоції через те, що його прізвище відрізняється від прізвищ родичів, з якими він зростає. Дитина не змінила свого бажання та думки протягом тривалого часу, чим старше він стає, тим складніше йому пояснювати, що для зміни прізвища потрібна згода його батька, що в 2014 році вона вже зверталася до органу опіки та піклування з питанням зміни прізвища дитини, передбачаючи настання тих обставин, з якими [PERSON] в кінці-кінців і зіткнувся. Всі оточуючи родичі сина є « [PERSON] », окрім цього знайомі та друзі сім`ї, а також у школі, сину часто кажуть « [PERSON] », тому він не може зрозуміти, чому його прізвище залишається « [PERSON] ». [PERSON] вже досяг 10-трирічного віку, є достатньо розвинутою дитиною, здатною чітко сформулювати свої думки, висловити свою позицію. З огляду на наполегливість дитини, її право на самоідентифікацію, повагу, до особистості, позивач звернулася до органу опіки та піклування Болградської міської ради із заявою про зміну прізвища [PERSON] , але на засіданні відповідної комісії їй було відмовлено у задоволенні заяви про зміну дитині прізвища, тому вона звертається з цією заявою до суду. ЇЇ син, ідентифікує себе під прізвище « [PERSON] », має право на зміну прізвища, що є складовою права дитини на збереження індивідуальності, задекларованим у нормах міжнародного права. Щодо визначення місця проживання дитини з нею, позивачкою, то вона посилається на її зобов`язання піклуватися про безпеку дитини, але без визначення місця проживання дитини з нею, їй завжди необхідний дозвіл батька на ту чи іншу дію стосовно дитини (перевезення через кордон, реєстрацію місця проживання, тощо). Тому на її думку, визначення місця проживання сина з нею, відповідає вимогам забезпечення якнайкращих інтересів дитини, в тому числі права на лікування, навчання, розвиток тощо закордоном, та вирішує проблему необхідності отримання нотаріально посвідченої згоди батька на виїзд, від надання якої відповідач [PERSON] ухиляється, від необхідності кожного року звертатися до органу опіки та піклування із заявами про підтвердження місця проживання дитини. Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини, то позивач посилається на той факт, що дитина має чисельні проблеми зі здоров`ям, потребує ретельного догляду, піклування про його здоров`я, регулярних медичних обстежень, слідкування за станом в анемнезі. Протягом 10-ти років, усі додаткові витрати на утримання дитини несла вона та її батьки, батько дитини жодної допомоги на лікування дитини, його розвиток не надавав, вважаючи, що аліментів, що стягуються з нього, цілком достатньо. Рішенням Болградського районного суду від 29.08.2013 року вирішено стягувати з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON] , аліменти в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісяця, але не менш встановленого Законом мінімуму, починаючи з 10.07.2013 року і до 03.06.2030 року. У зв`язку із тим, що у кінці 2021 року з невідомих причини розмір аліментів, що надходив на утримання [PERSON] в порядку примусового виконання вищезазначеного рішення суду, з невідомих їй причин, знизився удвічі. З метою захисту прав дитини, вона знайшла інформацію у відкритих джерелах та 27.01.2022 року з оприлюдненої на офіційному сайті за 2016 рік, їй стало відомо, що [PERSON] задекларовано доходів на загальну суму в розмірі 168 268,00 грн., відповідно 1/4 заробітку (доходу) боржника мала скласти 42 071,50 грн., натомість в якості аліментів за 2016 рік на утримання дитини було зараховано на її банківський рахунок аліменти в розмірі 14 217,93 грн. Декларації за 2022 рік вона в реєстрі не знайшла, тому вважає, що відповідач приховує свої доходи. Сума додаткових витрат складається з наступних витрат: - 11.06.2019 року вона оплатила 10 персональних тренувань Кирила з тренером в басейні Фітнес клубу «Шторм» на суму 2 340,00 грн., 26.06.2022 року придбано ще 2 тренування на суму 520,00 грн. Необхідність у проведенні персональних тренувань виникла за рекомендаціями лікаря-ортопеда; - 23.07.2021 року на виконання рекомендацій лікуючого лікаря Кирила нею було придбано окуляри дитині на суму 2050,00 грн.; - 04.08.2021 року нею понесені витрати на проведення лабораторних досліджень дитини в сумі 835,30 грн.; - 04.11.2021 року нею понесені витрати на проведення діагностики та консультацію лікаря-офтальмолога в розмірі 790,00 грн.; - 12.11.2021 року з метою розвитку здібностей дитини було укладено Договір про надання послуг №32 зі Школою програмування «Логіка», вартість яких становить 9 775,00 грн.; - 13.10.2022 року понесені витрати на придбання лінз до окулярів на суму 3450,00 та Лінійки Коваленко в розмірі 600,00 грн., оскільки за результатами огляду дитини, гострота зору дитини змінилася; - 18.10.2022 року позивач уклала договір із надання послуги з навчання терміном 5 років та на виконання договору вона сплатила 11 340,00 грн. за 1-й семестр навчання, а також 350,00 грн. за студентський квиток. Загальна сума вище перелічених додаткових витрат складає 32 050,30 грн., тому вона просить стягнути половину цих витрат з відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала шляхом формування документу в системі «Електронний суд» 04.04.2023 року, заяву про розгляд справи без її участі, яка зареєстрована в автоматизованої системі документообігу суду 05.04.2023 року, на задоволенні позовних вимог (в останній редакції) наполягає. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку (належним чином), шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України за веб-адресою: http://bg.od.court.gov.ua/sud1507/, та надіслання судової повістки за місцем реєстрації, причину неявки суду не повідомив. 09.02.2023 року надіслав до суду заяву (відзив) в якій повідомив, що проходить службу в лавах Збройних Сил України та перебуває в зоні бойових дій, тому не зможе прибути до суду. Щодо позовних вимог зазначив, що проти зміни прізвища його сина [PERSON] з « [PERSON] » на « [PERSON] », вважає, що позивач тисне на сина в цьому питанні. Також він проти стягнення додаткових витрат на утримання сина у розмірі 16 025,15 грн., у зв`язку з тим, що з його матеріального забезпечення щомісячно відраховується сума аліментів у розмірі 25 % на підставі рішення суду і вважає цю суму достатньою для забезпечення потреб дитини, зокрема в січні 2023 року було перераховано 13 503,44 грн. аліментів. Окрім цього повідомив про укладений шлюб з іншою жінкою та від цього шлюбу він має маленьку дитину віком два роки, при цьому він утримує дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Також він підтримує батька пенсіонера та одиноку тещу-пенсіонерку в прифронтовій зоні (Херсонська область), при цьому додав копію свідоцтва про шлюб та народження сина [PERSON] , [INFO] (Т.2 а.с.89-91). З приводу вимоги про визначення місця проживання дитини з позивачем не висловився, доказів проходження ним служби в лавах ЗСУ не надав. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст. 4 ЦК України). За положенням п.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.09.2011 року, розірваному рішенням Болградського районного суду Одеської області від 10.09.2013 року по справі № 497/1512/13-ц, яке набрало законної сили (Т.1 а.с.55), відповідно до якого позивач змінила своє прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». В період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 08.06.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Одеського міського управління юстиції на підставі актового запису № 4689 від 08.06.2012 року (Т.1 а.с.53). З жовтня 2012 року дитина фактично проживала разом з позивачкою у м. Болград, що підтверджується історією розвитку дитини [PERSON] (Т.1 а.с.75-86); довідкою директора Болградського ЗДО №11, Вих.№01-14/10 від 03.08.2022 року про зарахування 01.10.2014 року [PERSON] до І молодшої групи (Т.1 а.с.93); характеристиками директора Болградського ЗДО №11 за №01-14/11 від 03.08.2022 року (Т.1 а.с.94) та класного керівника 4-Б класу Опорного закладу освіти «Болградський ліцей» де навчається дитина (Т.1 а.с.95) і соціального педагога цього освітнього закладу за №990 від 15.08.2022 року (Т.1 а.с.97). 13.09.2014 року місце проживання дитини зареєстровано за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру Болградської територіальної громади №2022/000241268 від 04.08.2022 року (Т.1 а.с.71). За цією ж адресою зареєстровано місце проживання позивача - [PERSON] , що підтверджується Витягом з реєстру Болградської територіальної громади № 2022/000241161 від 04.08.2022 року (Т.1 а.с.72). Так, рішенням Болградського районного суду Одеської області від 29.08.2013 року по справі №497/1780/13-ц, провадження № 2/497/560/13 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі по 1/4 частині зі всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше встановленого Законом мінімуму, починаючи з 10.07.2013 року і до 03.06.2030 року, до досягнення дитиною повноліття, рішення набрало законної сили (Т.1 а.с.73-74). Також в рішенні було встановлено, що на час розгляду справи відповідач зі своєю дитиною не живе, вона знаходиться на утриманні позивача, своєї матері. У позивача - [PERSON] є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, на другій сторінці якого є відмітка про дитину [PERSON] (а.с.56-58), тобто вона має можливість виїзду за кордон, також може узяти з собою дитину зі згоди батька, але така згода повинна бути нотаріально посвідчена. 19 серпня 2022 року службою у справах дітей Болградської міської ради Одеської області було зроблено висновок що дитина [PERSON] проживає разом із заявником [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (Т.1 а.с.62), який затверджено рішенням виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області № 296 від 31.08.2022 року (Т.1 а.с.61). Висновок та рішення були прийняті для тимчасового виїзду дитини за межі України. У 2014 році позивач [PERSON] зверталася до Болградської районної державної адміністрації Одеської області з заявою про зміну прізвища її сина [PERSON] , але розглянувши її заяву орган опіки та піклування надав висновок № 01/М-438/462 від 10.10.2014 року з рекомендацією звернутися до суду щодо розгляду цього питання (Т.1 а.с.92). У 2022 році позивач [PERSON] знову ініціювала питання щодо зміни прізвища дитини, у зв`язку з чим звернулася до Болградської міської ради Одеської області. Рішенням виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області №355 від 18.10.2022 року позивачу було відмовлено у зміні прізвища сина на « [PERSON] » та рекомендовано звернутися до суду (Т.1 а.с.209). Дитина є хворобливою, перенесла декілька операцій, має хронічні захворювання, що підтверджується історією розвитку дитини (Т.1 а.с.75-81), довідкою КЗ «Болградський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 01.04.2015 року (Т.1 а.с.82), медичною карткою амбулаторного хворого, виданою Державною установою «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова» (Т.1 а.с.83-91), листом КНП «Болградський РЦПМСД» Болградської міської ради № 226 від 16.08.2022 року (Т.1 а.с.144), іншою медичною документацією. Піклування про здоров`я дитини здійснюється позивачем. Викладені обставини також підтверджуються показами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , допитаних в якості свідків в судовому засіданні від 13.02.2023 року. [PERSON] , також був опитаний в цьому судовому засіданні, та підтвердив, що з батьком майже не спілкується, оскільки він не цікавиться його життям, інтересами, та має щире бажання змінити прізвище та носити прізвище як у матері, бабусі, дідуся та інших родичів, оскільки саме їх він вважає своїми родичами і близьким колом, відчуває негативні емоції через те, що має відмінне прізвище від прізвищ членів своєї родини, твердо вирішив, що хоче носити прізвище « [PERSON] ». Звертався с проханням про зміну прізвища і до батька, і до органів опіки. Також судом встановлено, що в ході досудового врегулювання спору дитина [PERSON] наполягав на зміні його прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Так, 19.09.2022 року [PERSON] в ході засідання Комісії з питань захисту прав дитини в Болградській територіальній громаді надав пояснення без присутності матері, в яких наполягав на зміні прізвища, зазначав, що його рішення про зміну прізвища є остаточним, що підтверджується витягом з протоколу № 8 засідання Комісії з питань захисту прав дитини в Болградській територіальній громаді від 19.09.2022 року. 14.10.2022 року [PERSON] подав заяву до Болградського міського голови з проханням допомогти змінити йому прізвище. 28.09.2022 року [PERSON] надав пояснення на засіданні Виконавчого комітету Болградської міської ради, де також наполягав на своєму бажанні змінити прізвище, що підтверджується витягом з протоколу № 39 засідання виконавчого комітету Болградської міської ради VIII скликання від 28.09.2022 року. Зазначене спростовує твердження відповідача про вчинення на дитину тиску та свідчить про усвідомлене бажання дитини змінити прізвище. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях, щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 146 СК України, прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Частинами третьою, п`ятою статті 148 передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінено за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Частиною першою статті 8 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Відповідно до частини першої, другої статті 28 Цивільного кодексу України, фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожна людина має право на повагу до особистого і сімейного життя. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини свідчить, що сфера дії статті 8 Конвенції розповсюджується також і на питання, пов`язані з реєстрацією та зміною імені та прізвища. Так, в рішеннях Burghartz проти Швейцарії рішення від 22 лютого 1994, № 280-B, § 24, і Stjerna проти Фінляндії, рішення від 25 листопада 1994, № 299-B, § 37), тому стосуються особистого і сімейного життя..." (див. Guillot проти Франції, рішення від 24 жовтня 1996, § 21, Європейський суд з прав людини зазначає, що «……стаття 8 не містить ніяких явних положень щодо імен. Однак, імена, як і прізвища, є способом ідентифікації осіб у їх сім`ях і суспільстві». Таким чином, право на зміну прізвища є складовою права дитини на збереження індивідуальності та ідентифікації особи у сім`ї та суспільстві. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. У рішенні ЄСПЛ «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року зазначено, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз релевантної практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Верховним судом у постанові від 04.08.2021 року у справі № 654/4307/19 наведено наступний правовий висновок: «Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при прийнятті відносно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і у приватній сфері. Найкраще забезпечення інтересів дитини - це право, принцип і правила процедури, які засновані на оцінці усіх елементів, що відображають інтереси дитини у конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: 1) з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими; 2) з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечують юридичні гарантії та належну реалізацію цього права. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту». В постановах Верховного суду від 30.05.2018 року у справі № 343/1500/15-ц, наведено наступний правовий висновок: «Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків». За правовим висновком Верховного суду, викладеним в постанові від 16.06.2022 року у справі № 712/11527/17, «аналіз релевантної практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.» За правовим висновком Верховного суду, викладеним в постанові від 14.02.2022 року у справі № 761/25544/19, «судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесів вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів». Аналогічної позиції притримується і судова практика, так, у постанові Великої палати Верховного суду від 29.05.2019 року у справі №357/17852/15-ц зроблено наступний правовий висновок: «Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.» В постанові Верховного суду від 21.07.2021 року у справі № 404/3499/17 наведено правовий висновок, відповідно до якого «Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб». За частиною 5 статті 148 СК України, при вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчать відповідність зміни прізвища інтересам дитини. При вирішенні спору судом враховується доведений факт виконання позивачем своїх обов`язків щодо дитини, тривалу відсутність належної уваги та турботи з боку відповідача, а також особисте бажання самої дитини, висловленої в судовому засіданні щодо змінити прізвище. Також судом враховується, що відповідно до пункту 1, 12 Розділу 4 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року (в редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5), фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на власний розсуд змінити своє прізвище, проте державна реєстрації зміни імені не тягне за собою внесення змін до актових записів цивільного стану, складених стосовно особи, яка змінила ім`я, та її малолітніх дітей і неповнолітніх дітей, крім передбачених законом випадків, а також її повнолітніх дітей. Натомість, відповідно до підпункту 2.13.1. пункту 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. За пунктом 2.16 цих же Правил, зміни, доповнення, виправлення вносяться в паперові носії актових записів цивільного стану та одночасно до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Згідно до підпункту 2.16.7 пункту 2.16 цих же Правил, на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Згідно з пунктом 2.22 Правил, після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акту цивільного стану. На свідоцтві проставляється штамп «Повторно». Свідоцтво про державну реєстрацію, подане заявником для внесення змін, анулюється та знищується у встановленому порядку. Крім того, в свідоцтві про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 08.06.2012 року, прізвище дитини визначено як « [PERSON] », прізвище матері зазначено як « [PERSON] ». Позивач після розірвання шлюбу змінила прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». За підпунктом 2.16.22 пункту 2.16 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, при зміні прізвища батьків дитини або одного з них у зв`язку з державною реєстрацією шлюбу, розірванням шлюбу чи визнанням шлюбу недійсним в актовому записі про народження малолітньої дитини змінюється прізвище батьків або одного з них при їх зверненні до відділу державної реєстрації актів цивільного стану та за умови одночасної зміни прізвища дитини. Отже, в разі зміни прізвища малолітній дитині вносяться зміни до актового запису про народження дитини та видається повторне свідоцтво про народження із актуальними даними, що в подальшому дозволить уникнути плутанини в документах та додатково свідчить про відповідність зміни прізвища дитині. При вирішенні спору, суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе збереження балансу між всіма елементами, необхідними для прийняття рішення, та вважає, що зміна прізвища дитини буде відповідати її інтересам, психологічному та гармонійному розвитку, що відповідає правовому висновку, викладеному Верховним судом в постанові від 02.08.2019 року у справі № 607/13952/17 щодо застосування норми права в аналогічних правовідносинах. Так, як судом було встановлено, що дитина фактично проживає з сім`єю позивача « [PERSON] », матірью та її батьками, асоціює себе саме з цім прізвищем, фактично ця сім`я займається вихованням дитини, прививає дитині культурні цінності, турбується її здоров`ям, слідкує за її досягненнями, а також з негативним ставленням дитини до прізвища " [PERSON] ", тому суд вважає вимогу щодо зміни прізвища цілком обґрунтованою та підлягаючої задоволенню. Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а яка досягла за спільною згодою останніх та самої дитини (ст.160 СК України). Відповідно до положень ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає; у віці від десяти до чотирнадцяти років її місце проживання є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше не встановлено за згодою між останніми та самою дитиною. Судом встановлено, що [PERSON] проживає разом з позивачем, та спору з цього приводу між сторонами не існувало з самого початку, навіть у своєму відзиві відповідач не висловив своєї думку з цього приводу. Позивачем створені належні умови для проживання дитини, позивач працює офіційно, є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ОД № 002705 від 17.06.2015 року, виданим Радою адвокатів Одеської області, керуючим партнером Адвокатського об`єднання «Македонські та партнери» (Т.1 а.с.223), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29.01.2019 року (Т.1 а.с.224), має самостійний дохід, створила всі необхідні умови для проживання і нормального розвитку дитини, забезпечує гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Рішенням Виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області № 296 від 31.08.2022 року «Про затвердження висновку про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України, [PERSON] , [INFO] », який вже був досліджений судом, затверджено відповідний висновок, підтверджено місце проживання дитини з матір`ю. Відповідно до пункту 72-1 Порядку провадження органами опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 866 від 24.09.2008 року, рішення/розпорядження діє протягом одного року з дня набрання ним законної сили. Згідно з частиною 5 статті 157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. За підпунктом 3 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року (зі змінами), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб. Суд враховує, що на території України введений воєнний стан, що потребує забезпечення дитини усіма необхідними документами для гарантування її безпеки, відповідач на звернення позивача дозволу на виїзд дитини за кордон не надав, а також те, що рішення суду про визначення місця проживання дитини є підставою для виїзду позивача разом з дитиною за кордон на строк, що не може перевищувати одного місяця з метою лікування, навчання, розвитку дитини. Відповідно до правового висновку Верховного суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові від 21 травня 2020 року по справі № 587/2134/17, під час розгляду справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", рішення від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України"). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, насамперед, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 16 листопада 2020 року у справі № 313/310/18, від 06 лютого 2019 року у справі № 127/15879/17-ц, від 14 липня 2020 року у справі № 127/28537/18. На підставі наданих доказів та обставин справи, враховуючи думку самої дитини, суд дійшов висновку, що визначення місця проживання дитини разом з позивачем забезпечить дотримання якнайкращих інтересів дитини, тому задовольняє цю позовну вимогу. Щодо вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. За частиною першою статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що дитина має хронічні проблеми зі здоров`ям, що потребують несення додаткових витрат. Позивачем надано докази на підтвердження здійснення нею таких витрат у зв`язку із хворобою дитини, а саме: - за рекомендацією лікаря ортопеда з метою корекції сколіостичної статури та плоскостопості позивачем оплачено тренування дитини з тренером у басейні на суму 2860,00 грн., що підтверджується чеками від 11.06.2019 року; - за призначенням лікаря ДУ «Інститут очних хвороб та тканинної терапії ім. В.П. Філатова академії медичних наук України» позивачкою придбано дитині окуляри на суму 2050.00 грн., що підтверджується медичною карткою амбулаторного хворого, чеком та накладною від 23.07.2021 року; - на лабораторні дослідження дитини - 835,30 грн., що підтверджується рахунком № [NUMBER] від 04.08.2021 року (Т.1 а.с.235); - на консультацію лікаря-офтальмолога - 790,00 грн., що підтверджується рахунком на оплату в касу № 148670 від 04.11.2021 року (Т.1 а.с.236); - призначенням лікаря-офтальмолога у зв`язку із необхідністю корекції зору дитини позивачкою придбано лінзи до окулярів на суму 3450,00 та «Лінійку Коваленко» на суму 600,00 грн., що підтверджується накладною (Т.1 а.с.249) та квитанціями від 13.10.2022 року (Т.1 а.с.250). Також позивачкою понесені витрати на розвиток здібностей дитини, а саме схильність дитини до програмування на суму 9775,00 грн. та 11690,00 грн., що підтверджується договором про надання послуг № 32 від 12.11.2021 року із Школою програмування «Логіка» (Т.1 а.с.240-241), квитанцією про оплату за навчання (Т.1 а.с.242) на суму 9 775,00 грн, договором № 13104857 від 18.10.2022 року із ТОВ «Комп`ютерною академія Шаг Одеса» (Т.2 а.с.1-6), квитанціями про оплату першого семестру навчання (Т.2 а.с.7) на суму 3 100,00 грн., на суму 8 240,00 грн. (Т.2 а.с.9) та за студентський квиток від 18.10.2022 року (Т.2 а.с.8) на суму 350,00 грн. Загальна вартість понесених позивачем додаткових витрат на дитину, необхідних для лікування та розвитку здібностей дитини, складає 32 050,30 грн.: на лікування 10 585,30 грн. та на розвиток здібностей 21 465,00 грн. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Сімейне законодавство України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. Верховний Суд у постанові від 14 січня 2019 року винесеній у справі № 751/4312/16-ц зауважив, що до таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно ч. 2 ст. 185 СК України визначено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування дитини та розвиткові заняття. Як зазначено у п. 18 постанови Пленуму Верховного суду №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до участі у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами, наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, не тільки факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений, а й необхідність у них, а також має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між доказами понесених витрат. Суд вважає обґрунтованою вимогу позивачки про стягнення з відповідача 50% додаткових витрат, а саме в частині лікування та підтримання стану здоров`я, оскільки їх наявність та розмір повністю підтверджуються письмовими доказами, які були дослідженні судом на загальну суму 10 585,30 грн., що становить 5 292,65 грн. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Таким чином, судом встановлено, що витрати які позивачка просить стягнути з відповідача на лікування є додатковими витратами у розумінні положень ст. 185 СК України, відтак 50 % з них підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Щодо стягнення витрат на розвиток здібностей в розмірі 21 465,00 грн., то судом не встановлено факту нагальної необхідності займатися дитині у цих освітніх закладах, з якими позивач уклала відповідні договори, це було її особисте рішення, розвивати у дитини логічне мислення та розвивати комп`ютерні навички, згоду на укладення відповідних договорів вона у відповідача не отримувала, тому суд не вважає обов`язком відповідача відшкодовувати ці витрати позивачеві. Також суд враховує той факт, що у відповідач є інша сім`я, де він виховує малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (Т.2 а.с.91). В цій частині позовних вимог суд відмовляє. Щодо стягнення судових витрат Судові витрати, відповідно ст. 141 ЦПК України, відшкодовуються пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду позивач сплатила судовий збір за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини в розмірі 992,40 грн., тому з відповідача повинен бути стягнутий судовий збір в цьому розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: partial