Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

18.05.2022 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди в розмірі 248 100 грн, завданої внаслідок незаконного обмеження її прав щодо розслідування кримінального правопорушення за її заявою. В обгрунтування позову посилалася на те,що 30.09.2021 року вона подала начальнику Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області О.Гудимі заяву про вчинення щодо неї злочину, передбаченого ч. 2 ст. 172 КК України, однак керівником органу досудового розслідування не було внесено відомості з заяви в Журнал єдиного обліку та не виконано передбачені законом вимоги: відомості зазначені в заяві не внесенні до ЄРДР, не вручена пам`ятка про права потерпілого тощо. Внаслідок незаконного обмеження прав на захист шляхом невнесення відомостей в ЄРДР за її заявою , вона тривалий час залишалася у стані невизначеності щодо своєї долі та протягом зазначеного строку не мала можливості вести звичайний спосіб життя. Також така незаконна бездіяльність, яка полягає у неефективності ведення досудового розслідування,та порушення вимог ст. 64 Конституції України та ЗУ «Про Національну поліцію» та не проведення досудового розслідування належним чинмо та у відповідність до вимог КПК України, призвело до подальшого грубого порушення її трудових прав. Як на підставу позову [PERSON] посилається на ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданих громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст. 1167, 1172, 1173, 1174, 1176, 1191 ЦК України, Конституцію України та норми міжнародного права. Ухвалою судді Гуденко О.А, від 24.05.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загаьне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 19 вересня 2022 року. Одночасно витребувано від ГУНП в Миколаївській області належним чином завірені копії матеріалів заяви [PERSON] від 30 вересня 2021 року ( заяву з резолюціями, витяг з Журналу єдиного обліку , реєстраційний документ заяви про злочин, талон -повідомлення про реєстрацію та інші документи про наслідки перевірки). 29 червня 2022 року представником відповідача ГУ НП в Миколаївській області подано відзив на позов з додатками, в якому просили у задоволенні позову [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про стягнення моральної шкоди на суму - 248100 грн. відмовити у повному обсязі. Зазначив, що положення ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданих громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду`не застосовуються до дійсних правовідносин сторін. Позивачка не надала жодного доказу психічного чи фізичного впливу з боку відповідача, а також жодного доказу, які свідчили про протиправність дій чи бездіяльності відповідача. Також відсутні докази і того, що позивачка оскаржувала дії ГУ НП до суду і судом ці дії визнано незаконними. Проте , для застосування до фактичних обставин, вказаних у позові [PERSON] положень ч.1 ст. 1167 ЦК України необхідно наявність доказів винипрацівників ГУНП в Миколаївській області. Як вбачається із обставин справи позивач вказує на бездіяльність слідчих, тобто порушення своїх прав як потрепілого у кримінальному провадженні , тобто в рамках Кримінально-процесуального законодавства, що не може бути предметом дослідження у рамках цивільно-процесуального судочинства, а повинно вирішуватись шляхом оскарження дій слідчого відповідно до ст. 303 КПК України, що потерпіла зробила, звернувшись до суду з метою оскарження дій та бездіяльності слідчого, використавши свої процесуальні права передбачені в КПК України. За таких обставин, оскільки позивач посилається на інші обставини, ніж передбачені Законом, то саме по собі твердження позивача про вину відповідачів у незабезпеченні їй ефективного захисту за її заявами не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, завданої органами досудового слідства, бо позивач є потерпілим, а не обвинуваченим чи підозрюваним та до нього не застосовувались примусові заходи кримінального провадження, з якими закон пов`язує можливість виникнення деліктної відповідальності. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Відповідно до частини шостої статті 1176ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбачена в частинах першій-п`ятій цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах ( норми статей 1166, 1167 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України, проте позивачкою не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями(бездіяльністю) слідчих та завданих їй порушень трудових прав. При визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності та справедливості. Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач разом з тим нічим не обґрунтовує свої вимоги, до позовної заяви не додано доказів, які доводять розмір спричиненої моральної шкоди на суму - 248100 грн. Вважають, що позивачка не довелав належними і допустимими доказами самого факту заподіяння їй моральної шкоди такими діями відповідачів, на які б поширювалася дія Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, суду», а також не зазначила, в чому саме полягає ця шкода, не надала жодних доказів і не обґрунтувала її розмір. В липні 2022 року на адресу суду надійшли додаткові письмові пояснення від позивача, в якій вона категорично не погоджується з відзивом , вважає його таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Ухвалою суду від 06 грудня 2022 рокузакрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті . 22 лютого 2023 року позивачка через канцелярію суду подала клопотання про долучення пояснень як доказів, яке протокольною ухвалою суду не прийнято судом , оскільки ен стосується предмета доказування в межах заявлених позовних вимог. Позивачка в судовому засіданні підтримала вимоги позову, просила про їх задовлення з підстав, викладених у позові. В обгрунтування своїх вимог звернула увагу суду на те, що при належному розслідуванні органом поліції її заяви про вчинення злочину, вона б , можливо, не зазнала подальшого порушення її трудових прав , працівники поліції могли б вплинути на її директора та в подальшому вона не була б незаконно звільнена з роботи. Представник відповідача ГУНП Нофенко С.В, в судовому засіданні просила відмовитиу задоволенні позову з підстав, викладених увідзиві. Представник ДКС України про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, проте представник в судове засідання не з`явився, причини неявки невідомі, заяв та клопотань про розгляд справи у їх відсутність чи відкладення розгляду справи не надійшло. Неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів у їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідачів, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Статтею 12 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України визначений принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1 - 3 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування по справі є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 та 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В ч. 1 та 2 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з матеріалів цивільної справивбачається, що 30.09.2021 року [PERSON] подала начальнику Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області О.Гудимі заяву про кримінальне правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 172 КК України, в якій просила керівника органу досудового розслідування визначити слідчого для здійсненя досудового розслідування і вручити їй пам`ятку про права потерпілого; внести відомості про кримінальне правопорушення , передбачене ч.2 ст. 172 КК України за її заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань та надати їй витяг з ЄРДР; притягти до кримінальної відповідальності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,, [PERSON] та їх співучасників з відділу та управління охорони здоров`я за вчинення кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст. 172 КК України. Згідно Довідки про результати розгляду заяви від громадянки [PERSON] від 05.10.2021 року ст. ДОП ВП №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області , відсутні ознаки фактичого кримінального чи адміністративного правопорушення ,

Outcome: dismissed