Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

09 березня 2023 року з Ленінського районного суду м. Миколаєва до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області за підсудністю надійшла вказана цивільна справа в порядку ст. 31 ЦПК України. Предметом позову у справі є розірвання шлюбу між сторонами. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 21 січня 2017 року Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №28. Від шлюбу з відповідачем спільних дітей не мають. Посилаючись на те, що фактичних шлюбних відносин вони з відповідачем не підтримують через відсутність почуттів взаємоповаги та спорідненості, несумісність характерів, різних поглядів на сімейне життя, спільний бюджет у них відсутній, сумісне господарство вони не ведуть, проживають окремо, а також на те, що відповідач не бажає подавати заяву до органу ДРАЦС про розірвання шлюбу та наполягає на розірванні шлюбу у судовому порядку, позивачка просила розірвати їхній з відповідачем шлюб та виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, на яке змінила своє у зв`язку з реєстрацією шлюбу. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, надавши заяви, в яких просили розглянути справу без їхньої участі; представник позивачки, крім цього, зазначила, що повністю підтримує заявлені позивачкою вимоги, відповідач вказав, що позов визнає повністю. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21 січня 2017 року Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про що складено відповідний актовий запис № 28. Зазначений факт підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9). Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися. Причинами розпаду сім`ї є втрата взаємної поваги та спорідненості між подружжям, несумісність характерів та різні погляди на сімейні цінності. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався та, що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сім`ї є неможливим, тому в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, позивачці з державного бюджету має бути повернуто 536 грн. 80 коп. (50% суми сплаченого судового збору), решту якого слід стягнути з відповідача на користь останньої. На підставі викладеного,

Outcome: approved