Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Рух справи. Процесуальні дії у справі. 3 березня 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] , яка діє в інтересах дитини [PERSON] , [INFO] , до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Пірнівської сільської ради про стягнення аліментів. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 3 березня 2023 року, для розгляду зазначеного позову визначено головуючого суддю Лукач О.П. Після виконання судом вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою Вишгородського районного суду від 13 березня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження та призначено до розгляду на 09:30 10 квітня 2023 року. У призначене судове засідання учасники провадження не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, при цьому 10 квітня 2023 року від позивача та представника третьої особи надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечують. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності учасників провадження, суд враховує заяви позивача та представника третьої особи про розгляд справи за їх відсутності, належне повідомлення відповідача про день, час і місце розгляду справи, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, положення статті 223 ЦПК України, а також право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку, яке кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. А тому, суд вважає можливим вирішити справу у відсутності сторін, на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи наявність умов, визначених у частині першій статті 280 ЦПК України, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Обґрунтування позову. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що згідно з рішенням виконавчого комітету Пірнівської сільської ради від 27 травня 2021 року №100 «Про надання статусу дитини позбавленої батьківського піклування, встановлення опіки та закріплення житла», її [PERSON] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , призначено опікуном, малолітнього племінника [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29 березня 2021 року, сестру позивача - [PERSON] , [INFO] , позбавлено батьківських прав щодо її сина [PERSON] , [INFO] , як таку, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Відомості про батька дитини записано зі слів матері, згідно із частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України. Догляд за дитиною, приблизно з 2018 року і до тепер, здійснюють позивач та її чоловік [PERSON] . Дитина проживає у родині позивача, де вона разом з чоловіком займаються вихованням та повним утриманням [PERSON] . Мати не бере участі у вихованні, ніякої фінансової допомоги на утримання малолітнього не надає. Відомості про працевлаштування матері - відсутні. Позивач посилаючись на положення статей 166, 180, 182, 184 СК України просить суд: стягнути з [PERSON] на її користь аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Щодо правової позиції відповідача. Жодних заяв, клопотань, пояснень щодо позовних вимог від відповідача на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити її правову позицію щодо предмету спору. Фактичні обставини, встановлені судом. Дослідивши матеріали\~справи,\~повно і\~всебічно з`ясувавши\~обставини справи,\~оцінивши докази\~на підтвердження\~таких обставин\~у їх\~сукупності,\~судом встановлено, 2 [INFO] народився [PERSON] , актовий записом №4. У свідоцтві про народження дитини батьками зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Зазначене підтверджується копією свідоцтва про народження серії серія [NUMBER] , виданим 31 січня 2012 року виконавчим комітетом Нищедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, а також Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України (а.с. 8, 15). Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29 березня 2021 року у справі №363/1415/23, [PERSON] , [INFO] , позбавлено батьківських прав щодо дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , як такої, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей (а.с. 10-12). 27 травня 2021 року виконавчий комітет Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області, розглянувши подання служби у справах дітей Пірнівської сільської ради, заяву гр. [PERSON] з клопотанням призначити її опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , враховуючи, що мати дітей [PERSON] , [INFO] , позбавлена батьківських прав (заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29.03.2021 року), відомості про батька дітей записані за частиною першою статті 135 СК України (зі слів матері), розглянувши протокол засідання комісії з питань захисту прав дитини Пірнівської сільської ради від 11 травня 2021 року №2, прийняв рішення №100 «Про надання статусу дитини позбавленої батьківського піклування, встановлення опіки та закріплення життя», яким: затверджено висновок про доцільність встановлення опіки та відповідності його інтересам дитини над малолітнім [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньою [PERSON] ; надано малолітньому [PERSON] , [INFO] , та неповнолітній [PERSON] , [INFO] , статус дитини позбавленої батьківського піклування та встановлено опіку над дітьми; призначено опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньою [PERSON] , гр. [PERSON] ; покладено на [PERSON] відповідальність за життя, здоров`я, фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя малолітнього [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] ; закріплено за малолітнім [PERSON] та неповнолітньою [PERSON] житло за адресою: [ADDRESS] , в якому вони зареєстрований та мають право користування; встановлено опіку над майном, на яке [PERSON] та [PERSON] мають право користуватися та призначено відповідальною за його збереження [PERSON] (а.с. 13-14). Відповідно до довідки про склад сім`ї виданої виконавчим комітеом Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області №300 від 7 грудня 2022 року, до складу сім`ї зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] входять: [PERSON] (дружина), [PERSON] (чоловік), [PERSON] (дитина під опікою (племінниця)), [PERSON] (дочка), [PERSON] (дитина під опікою (племінник) (а.с.16). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права. Частина перша статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина перша статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина перша статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Частина восьма статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Пункти 1-7\~частини першої\~статті 264\~ЦПК України\~ під\~час ухвалення\~рішення суд\~вирішує,\~чи мали\~місце обставини\~(факти),\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються;\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи;\~які правовідносини\~сторін випливають\~із встановлених\~обставин. яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Позивач, як опікун та законний представник малолітньої дитини звернулася до суду із позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Пункт 2 частини першої статті 247 СК України дитина, над якою встановлено опіку або піклування, має право на забезпечення їй умов для всебічного розвитку, освіти, виховання і на повагу до її людської гідності. Частина друга статті 247 СК України - встановлення опіки та піклування не припиняє права дитини на отримання пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника та інших соціальних виплат, призначених дитині відповідно до законів України, а також права власності дитини на ці виплати. Частини перша та четверта статті 249 СК України опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Цивільні права та обов`язки опікуна, піклувальника встановлюються Цивільним кодексом України. Стаття 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун малолітньої особи зобов`язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Частина тертя статті 72 ЦК України опікун самостійно здійснює витрати, необхідні для задоволення потреб підопічного, за рахунок пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника, допомоги на підопічну дитину та інших соціальних виплат, призначених на підопічну дитину відповідно до законів України, доходів від майна підопічного тощо. Частина п`ята статті 150 СК України передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Частина друга статті 166 СК України - особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Аналогічна норма закріплена у частині четвертій статті 12 Закону України «Про охорону дитинства». Стаття 51 Конституції України - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 180 СК України - батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Частина друга статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 183 СК України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради Української PCP від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина друга статті 6 цієї Конвенції). Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частини перша та друга статті 27 названої Конвенції держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. З аналізу зазначених норм законодавства убачається, що позивач уповноважена звернути до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, опікуном якої вона є, з відповідача матері, незалежно від того, що вона позбавлена батьківських прав. Оскільки, позивачем заявлено про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у частці від доходу відповідача, суд вважає за необхідне стягнути їх саме у вказаний спосіб. Таким чином, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , суд враховує матеріальне становище кожної із сторін спору, а саме те, що дитина проживає разом з опікуном, відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги від батьків. Відповідач [PERSON] , є особою працездатного віку, фізично здоровою, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, інших стягнень з неї не проводиться, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможна надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини. Водночас, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18). Суд також зазначає, що відповідно до статті 44 Закону України «Про виконавче провадження» органи державної виконавчої служби мають рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках для зарахування коштів виконавчого провадження, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам. Згідно з частиною 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України (частина 1 статті 69 ЗУ «Про виконавче провадження) Висновок суду. Отже, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття, є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно зі статтею 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід призначити з 3 березня 2023 року, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову. Відповідно до статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат. Оскільки, відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивач у справах про стягнення аліментів від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 гривень.

Outcome: approved