Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

У суд звернувся [PERSON] із позовом про скасування свідоцтва про право власності на домоволодіння номер [ADDRESS] , що видане приватним нотаріусом Кременецького нотаріального округу Михайловою Галиною Василівною на користь [PERSON] у спадковій справі № 35/2021 та визнання за позивачем права власності на домоволодіння номер [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 1.44 га, на яку видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 188793. Позивач посилається на те, що [INFO] померла його мати - [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно, яке позивач має намір успадкувати. У зв`язку із цим він звернувся до нотаріуса та 23 червня 2022 року ним отримано відмову у видачі свідоцтва про прийняття спадщини. Свою відмову нотаріус мотивувала тим, що для прийняття спадщини, він мав подати до нотаріальної контори в шестимісячний термін з дня смерті матері [PERSON] заяву про прийняття спадщини відповідно до статті 1269 Цивільного кодексу України, або разом з нею проживати і бути зареєстрованим за однією адресою. У відмові у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом і видачі свідоцтва про прийняття спадщини на користь [PERSON] , нотаріус бере до уваги довідку № 357/08-33/3-1 від 17 червня 2022 року, яка була видана виконавчим комітетом Кременецької міської ради про те, що разом з [PERSON] (яка померла [INFO] ) в [ADDRESS] був зареєстрований [PERSON] , її чоловік, який помер - [INFO] , який прийняв спадщину подавши заяву до приватного нотаріуса 28 березня 2018 року, але не оформив своїх спадкових прав. У зв`язку із смертю [PERSON] , [INFO] [PERSON] залишив місце проживання в селі Горинка Кременецького району і поїхав проживати в Івано-Франківську область, забравши з собою свою внучку, [PERSON] , а пізніше, як вбачається з відмови нотаріуса, помер [INFO] . Відмовляючи позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, 23 червня 2022 року, і видаючи свідоцтво про право на спадщину [PERSON] , приватний нотаріус не врахувала того, що існує заповіт № 120 від 14 грудня 2010 року, яким [PERSON] на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження, яким все рухоме і нерухоме майно, де б воно не було, із чого б воно не складалося і взагалі все те, що належало їй на день смерті і на що за законом мала право, заповіла в рівних долях: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Про наявність вказаного заповіту їм відомо не було, оскільки він зберігався [PERSON] , яка померла у 2017 році в будинку матері, де він з грудня 2016 року не проживав. [PERSON] померла [INFO] , тобто раніше як спадкодавець [PERSON] , яка померла [INFO] , тому не могла отримати спадкове майно. Крім цього, приватним нотаріусом при видачі свідоцтва про права на спадщину за законом не враховано, що спадкове майно (яке складалося з домоволодіння [ADDRESS] ) належало і належить до суспільної групи „колгоспники". [PERSON] , другий чоловік [PERSON] станом на 1990 рік та станом на 15 квітня 1991 року у вказаному господарстві не був зареєстрований. Жоден з членів колгоспного двору, які зазначені в довідці виконкому Кременецької міської ради № 432/08-33/3-1 від 29.08.2022 року, зв`язку з колгоспним двором не втрачали, оскільки не припиняли трудової участі в ньому більш як за три роки до 15 квітня 1991 року, а [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були неповнолітніми, тому незалежно від трудової участі у створенні майна колгоспного двору мають право на частку в майні колгоспного двору. [PERSON] з моменту свого народження, а це з 17.03.1977 року по [INFO] проживав в господарстві своїх батьків за адресою спірного майна в [ADDRESS] і після завершення будівництва власного будинку, 29 грудня 2016 року, перейшов проживати у власне помешкання, що знаходиться за адресою, будинок [ADDRESS] . Його дочка, [PERSON] з моменту свого народження, а саме з [INFO] року також проживала в будинку його батьків в будинку [ADDRESS] і тільки 06.12.2018 року перейшла проживати за адресою його проживання. [PERSON] на момент смерті [PERSON] проживала з останньою і фактично прийняла спадщину. Однак, [PERSON] , так і його дочка не могли прийняти спадщину, оскільки така у даному випадку на відкривалась, оскільки ще наявні два члени колгоспного двору, які не втратили зв`язок з колгоспним двором станом на 15 квітня 1991 року і до цього часу, це позивач та [PERSON] . Тому у випадку наявності майна колгоспного двору та заповіту, [PERSON] не могла отримати у спадщину майно, що знаходиться за адресою в [ADDRESS] на яке [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом у спадковій справі № 35/2021. Позивач [PERSON] в судове засіданне подав заяву в якій позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити в повному обсязі з підстав, що вказані у позовній заяві та справу слухати у його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву в якій позов визнала повністю та просить справу слухати у її відсутності. Відповідачка [PERSON] , яка представляє інтереси малолітньої [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву в якій позов визнала повністю та просить справу слухати у її відсутності. Приватний нотаріус Кременецького районного нотаріального округу Михайлова Г.В. в судове засідання не з`явилась, хоча про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Представник Кременецької міської ради Тернопільської області Наумович В.В. в судове засідання подав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності. При прийнятті рішення покладається на думку суду. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , матір`ю [PERSON] є [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.09.2020. Згідно довідки № 356/08-33/3-1 від 17 червня 2022 року, виданої виконавчим комітетом Кременецької міської ради Тернопільської області, [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] і на день смерті по вказаній адресі проживали: [PERSON] - чоловік; [PERSON] - внучка та [PERSON] - внучка. Із довідки № 357/08-33/3-1 від 17 червня 2022 року, виданої виконавчим комітетом Кременецької міської ради Тернопільської області, [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] і на день смерті по вказаній адресі проживали: [PERSON] - чоловік та [PERSON] - внучка. Згідно заповіту від 14 грудня 2010 року, посвідченого секретарем Горинської сільської ради Кременецького району Тернопільської області та довідки № 366/08-33/3-1 від 24.06.2022, [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті склала заповідальне розпорядження за яким все своє рухоме і нерухоме майно, де б воно не було із чого б не складалось і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що за законом мала право, заповіла в рівних долях [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Із довідки про реєстрацію місця проживання особи від 29.08.2022, [PERSON] з 29.12.2016 по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 29.08.2022, [PERSON] з 06.12.2018 по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Із довідки виданої виконкомом Кременецької міської ради № 432/08-33/3-1 від 29.08.2022 року, згідно запису в погосподарській книзі Горинської сільської ради № 6 за період 1986-1990, особовий рахунок № [NUMBER] господарства за адресою: [ADDRESS] , станом на 15.04.1991 року, належало до суспільної групи „ колгоспники " і в ньому були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] - голова сім`ї; [PERSON] , [INFO] - дочка; [PERSON] , [INFO] - син; [PERSON] , [INFO] - дочка. Згідно довідки виданої виконкомом Кременецької міської ради № 431/08-33/3-1 від 29.08.2022 року, згідно запису в погосподарській книзі Горинської сільської ради № 21 за період 1977-1979, особовий рахунок № [NUMBER] господарства за адресою: [ADDRESS] , станом на 15.04.1991 року, належало до суспільної групи „ колгоспники " і в ньому були зареєстровані: [PERSON] - голова сім`ї; [PERSON] - дружина; [PERSON] - дочка; [PERSON] - син. Із повідомлення Кременецької міської ради від 06.07.2022, [PERSON] , [INFO] , з 15.05.2009 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] . [PERSON] належить земельна ділянка площею 1,44 га, кадастровий номер 6123482000:01:001:0410, що розташована на території Горинської сільської ради Кременецького району Тернопільської області, що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 188793. Згідно довідки № 581 від 21.11.2022 виданої Кременецьким РКБТІ, станом на 31.12.2012 рік право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано в КРКБТІ за реєстровим номером 487 за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Кеменецької міської ради 07.04.1988 року. 25 червня 2022 року приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Михайловою Г.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщин за законом після померлої [INFO] його матері - [PERSON] . Із оглянутої в судовому засіданні спадкової справи № 35/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] слідує, що 09 грудня 2021 року [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,4444 га, (кадастровий номер 6123482000:01:001:0410), що розташована на території Горинської сільської ради Кременецького району Тернопільської області та належала на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 188793, померлій [INFO] [PERSON] , спадкоємцем якої був її чоловік [PERSON] , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. Також, 17 травня 2022 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] та належав померлій [INFO] [PERSON] , спадкоємцем якої був її чоловік [PERSON] , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено ст. 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою (ст.126 ЦК УРСР 1963 року). Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. У відповідності до статті 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. На день відкриття спадщини після [PERSON] , яка померла [INFO] , правовідносини щодо спадкування врегульовуються положеннями книги шостої ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року. Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (статті 1233, 1235 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] залишилося спадкове майно. 14 грудня 2010 року, [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті склала заповідальне розпорядження за яким все своє рухоме і нерухоме майно, де б воно не було із чого б не складалось і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що за законом мала право, заповіла в рівних долях [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Всупереч наявному заповіту, приватним нотаріусом видано свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало [PERSON] , а саме на земельну ділянку площею 1.4444 га, що розташована на території Горинської сільської ради Кременецького району (кадастровий номер 6123482000:01:001:0410) та житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . З огляду на положення статті 1301 ЦК України, а також приймаючи до уваги те, що зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити його спадкові права після смерті матері, зважаючи на те, що відповідачі по справі позов визнали повністю та не заперечують проти його задоволення, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідачами позовні вимоги визнані повністю, суд вважає, що позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні даного позову. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved