Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

Служба у справах дітей Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області звернулася до суду з позовом про відібрання дитини у [PERSON] , [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав та стягнення з них аліментів на утримання дітей посилаючись на те, що рішенням виконавчого комітету Сторожинецької міської ради №317 від 20.12.2022 року встановлено необхідність негайного відібрання дітей [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] - [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав. Діти знаходяться на обліку, як такі що перебувають у складних життєвих обставинах з причин неналежного виконання батьківських обов`язків їх батьками з 2021 року. Враховуючи, що внаслідок неналежного виконання батьківських обов`язків відповідачами, а саме відсутність елементарної турботи щодо своїх дітей, яке повинно проявлятися у забезпеченні належних умов проживання, медичного нагляду позивач просив відібрати дітей [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав. Передати дітей до органу опіки та піклування Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області. Стягувати із батьків [PERSON] та [PERSON] на користь закладів, установ, опікунів або інших фізичних чи юридичних осіб, де перебуватимуть діти аліменти на їх утримання з усіх видів доходів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісяця, з дня подання позову і до досягнення дітьми повнолітня, шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дітей, відкритий в АТ «Державний ощадний банк України». В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала та не заперечувала щодо їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений рекомендованим повідомленням. Суд, знаходить можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наданих документів та ухвалити рішення. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] - [INFO] . [PERSON] є матір`ю [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження та витягами з Державного реєстру актів цивільного стану. 20 грудня 2022 року органом опіки та піклування прийнято рішення №317 про доцільність відібрання дітей від батьків [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 4 ст.155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч.1 ст.170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органу опіки та піклування. При ухваленні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. З огляду на викладене, суд зазначає, що підставою відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та тимчасове влаштування дітей до державного закладу на повне державне забезпечення є виникнення в сім`ї відповідачів небезпечної для дітей обстановки: їх життя, здоров`я і морального виховання, на теперішній час батьки дітей не виправили свою поведінку, характеризується негативно, не виявляють турботу про дітей, а тому суд приходить до висновку, що у [PERSON] та [PERSON] байдуже ставлення до батьківських обов`язків відносно своїх дітей. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи батьками ухиляються від виконання батьківських обов`язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, та байдуже відносяться до їх здоров`я. На підставі наведеного, суд вважає за необхідне відібрати [PERSON] - [INFO] від батьків: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , та відібрати [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] [INFO] від матері: [PERSON] [INFO] жительки [ADDRESS] без позбавлення батьківських прав та тимчасово влаштувати дітей до державного закладу на повне державне забезпечення. Разом з тим, як встановлено частиною 4 статті 170 СК України та частиною 4 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», відібрання дітей у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє від обов`язку щодо утримання дітей; при задоволенні позову про відібрання дітей від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дітей. В силу частини 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення їх повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 статті 184 СК України гарантовано, що розмір аліментів, стягнутих на дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 191 СК України суд ухвалює про присудження аліментів від дня пред`явлення позову. Суд вважає, що з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягають стягненню аліменти на дітей до досягнення ними повноліття. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь держави судовий збір.

Outcome: approved