Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

23 січня 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , у якому просить стягнути з останніх на його (позивача) користь заборгованість у розмірі 6345,01 грн. за кредитним договором № б/н від 10 березня 2016 року, а також вирішити питання щодо розподілу судових втрат. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 10 березня 2016 року. Позичальник [PERSON] при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, а також підтвердив той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому в письмовій формі. При укладенні Договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до виявленого бажання, позичальнику було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 10000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, згідно яких позичальник при укладанні Договору дав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Для користування кредитним картковим рахунком позичальник отримав кредитну картку. Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах кредитного ліміту. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до ст. ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися унаслідок його смерті. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Виходячи із вищенаведеного, спадкоємці позичальника мали право подати заву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 29 липня 2020 року по 29 січня 2021 року. В даному випадку спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON] та [PERSON] . За змістом ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч. 3 ст. 1281 ЦК України). На виконання вимог зазначеної вище норми закону позивачем 27 липня 2022 року була направлена претензія кредитора до Крижопільської державної нотаріальної контори та 02 вересня 2022 року отримана відповідь. Позивач зазначає, що співвідповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як співвідповідачі не відмовилися від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. При цьому, згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 16 вересня 2022 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 10 березня 2016 року становить 6354,01 грн., яка складається з наступного: 6354,01 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 6354,01 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія. Ухвалою судді від 06 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, вирішено питання про витребування доказів. Ухвалою суду від 01 березня 2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 22 березня 2023 розгляд справи було відкладено в зв`язку з неявкою всіх учасників справи. В судове засідання 13 квітня 2023 року сторони не з`явилися. Від представника позивача - Беженар І.М. на електронну адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Співвідповідачі [PERSON] , [PERSON] , які належним чином повідомлені про дату та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не подавали. Ухвалою суду від 13 квітня 2023 року постановлено провести по справі заочний розгляд. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно із ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що 10 березня 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали договір про надання банківських послуг, за умовами якого АТ КБ «Приватбанк» надало [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Даний договір укладений шляхом підписання сторонами ( [PERSON] і представником банку) анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої [PERSON] визнав, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Окрім того, своїм підписом [PERSON] засвідчив, що він ознайомився та згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, зобов`язується їх виконувати. Як встановлено при розгляді справи, позивач відкрив позичальнику [PERSON] кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку, та встановив кредитний ліміт, який в подальшому неодноразово змінювався. Так, 10.03.2016 позичальнику [PERSON] встановлено кредитний ліміт - 300,00 грн.; 10.03.2016 збільшено кредитний ліміт - 2000,00 грн; 23.06.2016 збільшено кредитний ліміт - 6000,00 грн.; 07.07.2017 збільшено кредитний ліміт - 8000,00; 13.10.2017 збільшено кредитний ліміт - 10000,00 грн.; 19.03.2020 зменшено кредитний ліміт - 9844,33 грн.; 30.03.2020 зменшено кредитний ліміт - 9426,99 грн.; 22.05.2020 зменшено кредитний ліміт - 9234,04 грн.; 07.10.2020 - зменшено кредитний ліміт - 0,00 грн. На підтвердження користування карткою, банком було надано виписку по картковому рахунку [PERSON] , з якої вбачається, що останній періодично користувався кредитною карткою. Приписами ст. ст. 626, 628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. (ч.1 ст. 638 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Банк належним чином виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах кредитного ліміту. Судом також встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в с. Гарячківка Крижопільського району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Гарячківської сільської ради Крижопільського району Вінницької області 30 липня 2020 року. В зв`язку з неналежним невиконанням позичальником [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором № б/н від 10 березня 2016 року у нього утворилася заборгованість. Станом на день його смерті заборгованість по кредитному договору становила 6354,01 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Виходячи із викладеного, спадкоємці позичальника, які постійно проживали з ним на час відкриття спадщини, мали право подати заяву про прийняття спадщини або про відмову від спадщини у строк з 29 липня 2020 року по 29 січня 2021 року. Позивач АТ КБ «ПриватБанк» 12 липня 2022 року надіслав претензію кредитора до Крижопільської державної нотаріальної контори, в якій просив повідомити чи заводилась спадкова справа після померлого боржника [PERSON] , включити його кредиторські вимоги в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком, надіслати інформацію стосовно звернення з заявою про прийняття або відмову від прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям померлого боржника, відомості про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника, а також які вже прийняли спадщину. Крижопільська державна нотаріальна контора повернула АТ КБ «ПриватБанк» заяву-претензію від 12.07.2022 року до спадкоємців [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки ним (АТ КБ «ПриватБанк») було пропущено встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини (повідомлення завідуючої Крижопільської державної нотаріальної контори Деревянчук А.В. від 10.08.2022 № 61/01-16). 16 вересня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» направило лист-претензію [PERSON] та [PERSON] . На виконання ухвали суду від 06 лютого 2023 року старостою сіл Гарячківка, Одаї Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області надано довідку від 14 лютого 2023 року № 170, згідно якої [PERSON] , який помер [INFO] , на день смерті був зареєстрований в [ADDRESS] . До складу його сім`ї входили: дружина - [PERSON] , син - [PERSON] , невістка - [PERSON] , онука - [PERSON] , онука - [PERSON] . Згідно повідомлення Крижопільської державної нотаріальної контори від 21 лютого 2023 року № 16/01-16, спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилася. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 609 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Частиною 1 та частиною 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Згідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч. 3 ст. 1281 ЦК України). У відповідності до позиції, висловленої в постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, суду для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Положеннями ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. Встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. У своєму позові позивач АТ КБ «ПриватБанк» вказує, що 27 липня 2022 року ним була направлена претензія кредитора до Крижопільської державної нотаріальної контори та 02 вересня 2022 року отримана відповідь. Однак судом встановлено, що Крижопільська державна нотаріальна контора повернула АТ КБ «ПриватБанк» заяву-претензію від 12.07.2022 року до спадкоємців [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки ним було пропущено встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, АТ КБ «ПриватБанк» пред`явлено вимогу кредитора 12 липня 2022 року, тобто зі спливом майже 2 років з дати смерті позичальника [PERSON] - [INFO] , що позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що банком не дотримано передбаченого ч. 3 ст. 1281 ЦК України строку пред`явлення вимог кредитора. Судом також встановлено, що спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилася. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо кола спадкоємців, спадкової маси на час відкриття спадщини, на підтвердження того, що саме входило до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , та вартості одержаного у спадщину майна спадкоємцями, і що вартість спадкового майна, яке прийнято спадкоємцями, є достатньою для задоволення вимог кредитора та стягнення заборгованості спадкодавця в межах вартості майна одержаного у спадщину. Враховуючи викладене, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed