Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

У січні 2022 року позивач звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення боргу . за договором позики у розмірі 235 524,25 грн., три проценти річних 21 691,77 грн. та судовий збір в сумі 2 572,16 грн. В обґрунтування вимог зазначає, що 16.02.2018 року дав в борг [PERSON] , суму грошей у розмірі 8 640 доларів США. Згідно до договору позики від 16.02.2018 року та розписки позичальника про одержання грошової суми за договором позики від 16.02.2018 року до договору позики від 16.02.2018 року , відповідач повинен був повернути суму боргу до 23.01.2019 року у сумі 8640 доларів США. Відповідачем зобов`язання за договором позики не виконані. У визначений строк кошти не повернуті Вказує , що сума боргу станом на 23.01.2019 рік (дату повернення згідно до розписки) становила 241019,71 грн. (згідно до курсу долара США за курсом НБУ станом на 23.01.2019рік =100 доларів США - 27,8958 грн.). Зазначає, що розрахунок трьох процентів річних за період з лютого 2019 року по січень 2022року включно становить 36 місяців. Розрахунок: 1) 8640 доларів США х 27,8958 грн. = 241019,71 грн., 2) 241019,71 грн. х 3% річних = 7230,59 грн., 3) 7230,59 грн.: 12 міс. = 602, 54 грн., 4) 602,54 грн. х 36 міс. = 21 691,77 грн. Станом 22.12.2021 рік заборгованість перед позивачем становить 235524,25 грн. та три процента річних за період з лютого 2019 року по січень 2022року включно 21691,77 грн., загальна сума становить 257 216,02 грн. Ухвалою судді Дарницького районного суду міста Києва від 04.03.2022 року вказані матеріали позовної заяви передано на розгляд за підсудністю до Кіровського районного суду м. Кіровограда. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мохонько В.В. для розгляду справи. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.06.2022 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача надав до суду заяву, якою просив розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі, правом подачі відзиву не скористався. За таких обставин, згідно ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.\~280\~ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики від 16.02.2018 року за умовами якого [PERSON] надав відповідачу позику в сумі 8\~640,00 доларів США, строком до 23.01.2019 року, що підтверджується розпискою. Сторони домовилися, що позичену суму грошових коштів, позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою, згідно договору позики від 16.02.2018 року. Договором передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 3% від суми заборгованості. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.ст. 525, 526 одностороння відмова від договору не допускається, а зобов`язання має виконуватись належним чином. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як десять разів перевищує встановлений законом неоподаткований мінімум доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Верховний Суд зробив висновок, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. З урахуванням вищевикладеного, позивач має право враховуючи вищезазначені положення ЦК України стягнути з відповідача 3% річних в сумі 21\~691.77 грн. Статтею 524\~ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533\~ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Постанова ВСУ № 373/2054/16 зроблено висновок, про те, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином, суд вважає необхідним позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 235 524,25 грн. та три проценти річних 21 691,77 грн. В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає\~стягненню 2 572,16 грн. внесеного судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved