Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» 31.08.2022 року звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 2\~093,71 доларів США, що за курсом 36,56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.08.2022 року складає 76\~546,04 грн. за кредитним договором № DNP0GK00000013 від 18.04.2007 року, яка складається з наступного: 2 093,71 доларів США 3 % річних від простроченої суми, та судові витрати по справі. Позов мотивований тим, що 18.04.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем укладено кредитний договір № DNP0GK00000013, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 33\~300,00 доларів США на термін 18.04.2017 року, а відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав. 06.11.2018 року приватним нотаріусом було винесено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки. Прострочена сума заборгованості за тілом кредиту становить 28\~361,75 доларів США. Оскільки з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана у виконавчому написі від 06.11.2018 року, тобто за період з 18.04.2007 року по 31.08.2018 року, то за період після винесення виконавчого напису з 01.03.2020 року по 16.08.2022 року відповідач має заборгованість у розмірі 2 093,71 доларів США, яка складається з: 2 093,71 доларів США 3 % річних від простроченої суми. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача у судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу без його участі, позов підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явився, натомість його представник адвокат Дмитренко О.С. письмово просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги не визнає. У відзиві на позов, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог просив відмовити в їх задоволенні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 18.04.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого відповідно до Статуту є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNР0GК00000013, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 30000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.04.2017 року, а відповідач зобов`язалася кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором (а.с. 14-16). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 18.04.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого відповідно до Статуту є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено договір іпотеки № DNР0GК00000013, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Олійник С.В. за реєстровим № 16. Відповідно до умов зазначеного договору [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння загальною площею 42,0 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 71-78). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2013 року по справі № 205/2806/13-ц (2/205/1830/13) позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , третя особа Ленінський РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, про звернення стягнення на майно, виселення зі зняттям з реєстраційного обліку задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № DNР0GК00000013 від 18.04.2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на будинок загальною площею 42,0 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо корегування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки (а.с. 131-133). Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2014 року доповнено рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2013 року за позовом ПАТ «Приватбанк» до [PERSON] в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , третя особа Ленінський РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про звернення стягнення на майно, виселення зі зняттям з реєстраційного обліку, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції. Позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , третя особа Ленінський РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про звернення стягнення на майно, виселення зі зняттям з реєстраційного обліку задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № DNР0GК00000013 від 18.04.2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на будинок загальною площею 42,0 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо корегування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки для задоволення вимог ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № DNР0GК00000013 від 18.04.2007 року в розмірі 81922,41 доларів США, що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.03.2013 року складає 654560.03 грн, яка складається з: 28075,49 доларів США заборгованість за кредитом, 21176,76 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 3000 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 25765,36 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 3,92 доларів США штраф (фіксована частина), 3900,88 доларів США штраф (процентна складова) (а.с. 133-134). 06.11.2018 року приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. звернуто стягнення на домоволодіння, загальною площею 42,0 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; за результатом звернення стягнення на вказане нерухоме майно задоволено вимоги стягувача АТ КБ «Приватбанк», а саме заборгованість в розмірі 129\~612,64 доларів США, що за курсом 28,27 відповідно до службового розпорядження НБУ від 31.08.2018 року складає 3\~664 149,33 грн., з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту 28\~361,75 доларів США; заборгованість за відсотками 58\~407,92 доларів США; заборгованість з комісії 6\~000,00 доларів США; заборгованість з пені 36\~842,97 доларів США (а.с. 6). Постановою державного виконавця Новокодацького ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Барзіон О.І. від 25.11.2021 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 6658, виданого 06.11.2018 року (а.с. 90). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 року № 6-2168цс15, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Таким чином, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦПК України за увесь час прострочення. Зазначена правова позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості відповідача за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2013 року та додатковим рішенням від 20.03.2014 року у справі № 205/2806/13-ц (2/205/1830/13), оскільки за виконавчим написом від 06.11.2018 року звернуто стягнення на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; за результатом звернення стягнення на вказане нерухоме майно задоволено вимоги стягувача АТ КБ «Приватбанк», а саме заборгованість в розмірі 129 612,64 доларів США, що за курсом 28,27 відповідно до службового розпорядження НБУ від 31.08.2018 року складає 3 664 149,33 грн., з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту 28 361,75 доларів США; заборгованість за відсотками 58 407,92 доларів США; заборгованість з комісії 6 000,00 доларів США; заборгованість з пені 36 842,97 доларів США. Тобто позивачем не доведено розміру заборгованості за кредитним договором від 18.04.2007 року № DNР0GК00000013, з урахуванням заборгованості, в межах якої, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2013 року та додатковим рішенням від 20.03.2014 року у справі по справі № 205/2806/13-ц (2/205/1830/13) звернуто стягнення на будинок за адресою: [ADDRESS] . Матеріали справи взагалі не містять будь-яких доказів про те, чи виконувалось судове рішення у справі № 205/2806/13-ц (2/205/1830/13) в примусовому порядку та які саме кошти були сплачені боржником на виконання цього рішення, чи перебуває воно досі на виконанні, в той час як виконавчим написом від 06.11.2018 року також звернуто стягнення на вищевказаний будинок за кредитним договором 18.04.2007 року № DNР0GК00000013. Тобто у виконавчому написі нотаріуса звернуто стягнення в межах суми заборгованості, яка була предметом судового розгляду по справі № 205/2806/13-ц (2/205/1830/13). Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд доходить висновку про недоведеність і необґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими позивач фобґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що позов задоволенню не підлягає, тому судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed