Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення заборгованості. Свої вимоги обгрунтував тим, що 24.05.2014 [PERSON] отримав від [PERSON] суму позики в розмірі 325 000 доларів США, однак у строки, визначені договором борг не повернув, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом порушеного права. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18.12.2015 з [PERSON] на корить [PERSON] стягнуто заборгованості в розмірі 6 963 687,04 грн. На виконання зазначеного рішення було видано виконавчий лист. Позивач вказав, що у ході здійснення виконавчого провадження №51235648 сторони дійшли згоди про врегулювання виконавчого провадження мирним шляхом та уклали мирову угоду, яка була затверджена ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 22.08.2016. Відповідно до умов мирової угоди [PERSON] зобов`язався погасити суму заборгованості в розмірі 6 130 435,87 грн частинами або одним платежем (але не менше 255 000,00 грн щомісяця) протягом двох років, починаючи з місяця, у якому судом затверджена мирова угода. Проте відповідач лише частково виконав умови мирової угоди та повернув заборгованість в розмірі 765 000 грн. Сума заборгованості в розмірі 5 365 435,87 грн залишилась не погашеною відповідачем, в зв`язку з чим, посилаючись на умови мирової угоди, яка передбачала можливість нарахування інфляційних втрат, пені, відсотків за користування коштів та інших санкцій, позивач просить спонукати відповідача до виконання зобов`язання за мировою угодою від 01.06.2016, укладеної між сторонами, та стягнути суму основного боргу в розмірі 5 365 435,87 грн, проценти в розмірі 780 707,66 грн, суму 3% річних в розмірі 131 857,42 грн, а також суму інфляційних нарахувань в розмірі 362 990,25 грн. 22.05.2019 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. 24.10.2019 р. судом було вирішено питання про закриття підготовчого провадження. 26.02.2020 р. Голосіївським районним судом м.Києва ухвалено заочне рішення, відповідно до якого позов задоволено. Ухвалою Голосіївського районного суду від 02.12.2021 заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 26.02.2020 р. скасовано, справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження, призначено у справі підготовче судове засідання. Надано відповідачу строк на подання відзиву на позов. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду у судове засідання в порядку загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у судове засідання. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просить задовольнити з викладених в позові підстав, посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за мировою угодою та неповернення суми боргу за судовим рішенням. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог у заявленому позивачем розмірі, вказуючи на те, що розрахунок заборгованості за мировою угодою від 01.06.2016 не повною мірою враховує всі суми грошових коштів, які [PERSON] повертав позивачу на виконання мирової угоди, а також зазначив, що позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 202 ЦК України затверджена судом мирова угода є багатостороннім правочином, який відповідно до ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язується припиняється виконанням проведеним належним чином. Статтями 525, 526 ЦК України, якими передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Мирова угода у розумінні змісту ст.ст. 202, 203 ЦК України за своєю правовою природою є правочином, а, отже, і підставою виникнення прав та обов`язків для сторін, що її уклали, і згідно зі ст. 629 ЦК України підлягає обов`язковому виконанню. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. При цьому, мирова угода за своєю правовою природою це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спору, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Мирова угода ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і вона, як правило, виконується добровільно. В іншому разі мирова угода, затверджена судом, може бути підставою для примусового виконання. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду (постанова у справі №910/4134/17 від 13.04.2018). Водночас, у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року в справі № 6-274цс15. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Позивачем обрано вірний спосіб захисту порушеного права шляхом звернення до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. Судом встановлено, що 18.12.2015 Голосіївським районним судом м.Києва ухвалено рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики від 24.05.2014, відповідно до якого суд стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 6 963 687 грн 04 коп., з яких: 6 833 935 грн 87 коп. - сума основного боргу, 117 955 грн 61 коп. - проценти в розмірі облікової ставки НБУ, нараховані на основну суму боргу, 11 795 грн. 56 коп. - 3% річних, нарахованих на основну суму боргу. У ході примусового виконання рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18.12.2015 у виконавчому провадженні № 51235648 між [PERSON] та [PERSON] укладено мирову угоду, яка затверджена судом. Згідно ухвали Голосіївського районного суду м Києва від 22.08.2016 судом визнано мирову угоду, укладену 01 червня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до умов якої: на основі взаємних поступок та домовленостей, а також у зв`язку із частковою оплатою заборгованості у розмірі 703 500,00 грн., [PERSON] у повному обсязі визнав вимоги [PERSON] щодо погашення залишку суми позики у розмірі 6 130 435,87 грн., яка є загальною сумою заборгованості [PERSON] перед [PERSON] , визначена умовами укладеної мирової угоди. [PERSON] надав час, а [PERSON] зобов`язався погасити визначену умовами мирової угоди суму заборгованості у розмірі 6 130 435,87 грн. частинами або одним платежем (але не менше, ніж по 255 000,00 грн щомісяця) протягом двох років, починаючи із місяця, у якому судом затверджена дана мирова угода. Сплата суми заборгованості має здійснюватись у гривні. Кінцевий строк погашення заборгованості за умовами мирової угоди - 30 травня 2018 року. Сторони домовились, що погашення визначеної мировою угодою суми заборгованості має здійснюватись шляхом зарахування [PERSON] грошових коштів на наданий [PERSON] поточний рахунок у банківській установі, або шляхом готівкової передачі грошових коштів особисто [PERSON] . Підтвердженням здійснення [PERSON] чергового платежу за умовами мирової угоди та одержання такого платежу [PERSON] є відповідна банківська квитанція, або, у разі готівкового розрахунку, - особистий власноручний підпис відповідача, його прізвище та ініціали, дата, а також сума такого платежу прописом та цифрами, що має здійснюватись ним на відповідній розписці. Сторони погодили, що з моменту підписання сторонами та затвердження Голосіївським районним судом м. Києва мирової угоди, всі спірні питання між сторонами щодо погашення заборгованості за договором позики (розписки) від 24.05.2014 вважаються врегульованими. Сторони засвідчують, що за умови належного виконання мирової угоди, не мають більше жодних майнових та немайнових претензій одна до одної стосовно предмета спору за договором позики (розписки) від 24.05.2014 року. Також умовами мирової угоди було передбачено, що якщо [PERSON] порушить строки проведення розрахунків з погашення заборгованості, визначені мировою угодою, [PERSON] залишає за собою право вимагати примусового стягнення залишку боргу на підставі відповідної ухвали Голосіївського районного суду м. Києва, якою буде затверджено мирову угоду, але не обмежуючись цим, шляхом звернення до суду із відповідним позовом про стягнення суми такої заборгованості з врахуванням інфляційних нарахувань, пені, відсотків за користування коштами та інших санкцій. У випадку порушення [PERSON] строків проведення розрахунків з погашення заборгованості, визначених мировою угодою, відповідач зобов`язався сплатити прострочену суму заборгованості з врахуванням неустойки в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, а також з врахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми. Станом на момент подачі позовної заяви до суду мирової угоди відповідачем не виконана у повному обсязі, що не заперечується сторонами по справі. Судом встановлено, що відповідач виконав умови мирової угоди частково сплативши 1 275 000 гривень, що підтверджується розписками на суму 255 000,00 грн кожна від 07.09.2016, від 12.12.2016, від 26.05.2017, від 10.01.2018 та розпискою без зазначення дати повернення грошових коштів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З боку відповідача суду не надано доказів на підтвердження виконання ним в повному обсязі зобов`язань за мировою угодою від 01.06.2016, яка була затверджена Голосіївським районним судом м.Києва 22.08.2016, з огляду на що [PERSON] вказує на наявну у відповідача перед ним заборгованість. Звертаючись до суду зі позовом [PERSON] вказує на наявну у відповідача перед ним заборгованість за неналежне виконання зобов`язань за мировою угодою від 01.06.2016, затвердженою ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 22.08.2016, по основному боргу в розмірі 5 365 435,87 гривень. Однак, стороною відповідача спростовано розмір невиплаченої суми основного боргу за мировою угодою від 01.06.2016, затвердженою ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 22.08.2016, вказаний позивачем, та доведено суду відповідними розписками, що розмір несплаченого основного боргу складає 4 855 435,87 грн. Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У силу положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідачем належним чином не виконано основне грошове зобов`язання за умовами мирової угоди від 01.06.2016 позивач, звертаючись до суду, просить стягнути з [PERSON] 3% річних та інфляційні втрати відповідно до положень ст. 625 ЦК України, а також проценти в розмірі облікової ставки НБУ України за період з 31.05.2018 по 25.03.2019. Можливість стягнення процентів, а також 3% річних та інфляційних втрат була передбачена умовами мирової угоди, яка не виконана відповідачем, а отже зазначені вимоги позивача ґрунтуються на положеннях договору, укладеного між сторонами та нормах чинного законодавства, що регулює даний вид правовідносин. Оскільки судом було зменшено суму основного боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 5 365 435,87 грн до 4 855 435,87 грн, зменшенню підлягають і суми, на які позивач має право у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України. При цьому бере до уваги наданий позивачем розрахунок . Отже, сума нарахованих процентів за користування коштами за вказаний період становить 695 856,00 грн, 3% річних складає 118 925,00 грн, інфляційні нарахування становлять 328 486,93 грн гривень. А тому вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та спонукання [PERSON] виконати зобов`язання за мировою угодою від 01.06.2016, укладеною між [PERSON] та [PERSON] , яка затверджена ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 22.08.2016, шляхом стягнення основного боргу в розмірі 4 855 435 гривень 87 копійок, процентів в розмірі 695 856 гривень 99 копійок, суму 3% річних в розмірі 118 925,00 гривень, суму інфляційних нарахувань в розмірі 328 486 гривень 93 копійки. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати за подачу позову до суду у розмірі 9 605,00 грн, що є пропорційним задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial