Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 26.05.2005 між сторонами зареєстрований шлюб. У даному шлюбі у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказала, що впродовж останнього часу відносини між сторонами поступово погіршувались, що призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Кожен зі сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Спільне господарство сторони не ведуть, до примирення не прагнуть, спільним побутом не пов`язані, що свідчить про те, що їх шлюб існує лише формально. Позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем суперечить її інтересам. За таких підстав позивач просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 26.05.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, про що складений актовий запис № 519. 27.02.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 21.03.2023, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 21.03.2023 судове засідання відкладено на 13.04.2023 у зв`язку з неявкою відповідача. У судове засідання 13.04.2023 позивач [PERSON] та її представник адвокат Гриців О.Я., належним чином повідомлені про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явилися. Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її та позивача відсутності, позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. У судове засідання 13.04.2023 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явився без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяв чи клопотань на день розгляду справи від відповідача не надходило. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, приймаючи до уваги повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд прийшов до переконання про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів (постановлення заочного рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд установив, що 26.05.2005 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України складений актовий запис № 519. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Указане підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України (а.с. 9). У даному шлюбі у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 10, 11). Стаття 24 СК України визначає засади добровільності шлюбу. Так, відповідно до ч. 1 даної норми закону шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналогічний принцип добровільності шлюбу закріплений і в ст. 51 Конституції України. При цьому згідно з ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, зокрема і шляхом пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Стаття 112\~СК України\~визначає,\~що суд\~з`ясовує\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~бере до\~уваги наявність\~малолітньої дитини,\~дитини з\~інвалідністю та\~інші обставини\~життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, як на підставу позовних вимог про розірвання шлюбу, позивач послалася на те, що впродовж останнього часу відносини між сторонами поступово погіршувались, що призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Кожен зі сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Спільне господарство сторони не ведуть, до примирення не прагнуть, спільним побутом не пов`язані, що свідчить про те, що їх шлюб існує лише формально. Відповідач докази на спростування указаних обставин суду не надав. Відтак, ураховуючи фактичні взаємини сторін як подружжя, причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя сторін, суд має усі підстави вважати, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам сторін та їхніх дітей. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією № СК3К-ЕЕ9В-ТВ3М-8КВН від 20.02.2023 (а.с. 3). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо розподілу судових витрат, які понесла позивач у зв`язку з розглядом цієї справи, суд зазначає таке. Так, у позовній заяві представник позивача [PERSON] адвокат Гриців О.Я. зазначила, що у зв`язку з розглядом даної справи позивач планує понести судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000 грн. У прохальній частині позовної заяви адвокат просила судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 137, 141 ЦПК України. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Разом з тим до виходу суду до нарадчої кімнати (з урахуванням того, що судові дебати не проводились) адвокат Гриців О.Я. не подала до суду докази на підтвердження розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. Так само представник позивача не подала заяву про намір подати такі докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому суд звертає увагу, що представник позивача не була позбавлена можливості заявити про намір подати докази на підтвердження розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаючи письмову заяву про розгляд справи за її та позивача відсутності. Однак у цій заяві таку вимогу адвокат не зазначила. При цьому посилання у позовній заяві на необхідність розподілу судових витрат відповідно до ст. 137, 141 ЦПК України не спростовує обов`язку позивача чи її представника зробити відповідну заяву про подання доказів на підтвердження понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, оскільки саме ст. 141 ЦПК України і встановлює такий обов`язок сторони. З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що заяву адвоката Гриців О.Я. про розподіл понесених позивачем судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6000 грн слід залишити без розгляду.

Outcome: approved