Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. В позовній заяві посилалась на те, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вищезазначена 1/2 частина житлового будинку належала бабусі позивача, [PERSON] . Інша 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, належить [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, зокрема на земельну ділянку площею 0,0658 га, кадастровий номер: 5310136400:05:001:0143, цільове призначення: для ведення садівництва, та земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер: 5310136400:05:001:0144, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Вказані земельні ділянки на праві спільної сумісної власності належали [PERSON] та [PERSON] . Єдиним спадкоємцем на майно померлої [INFO] [PERSON] є позивач [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Ющенко В.В. від 04 листопада 2021 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказані вище частини земельних ділянок з тих підстав, що вказані земельні ділянки перебувають у спільній сумісній власності покійної бабусі позивача, [PERSON] , та [PERSON] , частки яких у спільному майні не визначені в простих арифметичних дробах. Тому позивач просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] площею 0,1000 га, кадастровий номер 5310136400:05:001:0144, цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та на 1/2 частину земельної ділянки за цією ж адресою площею 0,0658 га, кадастровий номер 5310136400:05:001:0143, цільове призначення якої: для ведення садівництва. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 25 лютого 2022 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження (а.с.30). Ухвалою суду від 20 квітня 2022 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача залучено Полтавську територіальну громаду в особі Полтавської міської ради. Цією ж ухвалою у приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Ющенко Вікторії Вікторівни витребувано докази, а саме: копію спадкової справи №10/2018, заведеної 27 березня 2018 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полєжаєвою Н.П. до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.53). Ухвалою суду від 27 травня 2022 року у Полтавського обласного державного нотаріального архіву витребувано докази, а саме: копію спадкової справи №10/2018, заведеної 27 березня 2018 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полєжаєвою Н.П. до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 112). Також ухвалою суду від 27 травня 2022 року зупинено провадження у справі до вступу у справу правонаступника відповідача [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 111). Ухвалами суду від 09 листопада 2022 року провадження у справі відновлено, а також у приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвої Валентини Іванівни витребувано докази, а саме інформацію про осіб, які звернулись з заявами про прийняття спадщини після [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (номер спадкової справи у нотаріуса №46/2022, номер в Спадковому реєстрі 69633667) (а.с. 124, 125). Ухвалою суду від 18 січня 2023 року до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування в якості правонаступника відповідача [PERSON] , який помер [INFO] , залучено [PERSON] Цією ж ухвалою до участі у справі в якості співвідповідача залучено Полтавську територіальну громаду в особі Полтавської міської ради (а.с. 153). Відповідачі відзиву на позов не подали. Третя особа письмових пояснень по суті спору також не надала. Інші клопотання та заяви від учасників справи до суду не надходили. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, уповноваживши адвоката Плахотну Л.Р. представляти її інтереси в суді. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. При цьому посилалась на обставини, викладені в позовній заяві. Після оголошеної судом перерви представник позивача звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. В заяві також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Зазначив, що не заперечує проти його задоволення. Після оголошеної судом перерви відповідач [PERSON] також звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. У заяві також зазначав, що позовні вимоги визнає. Відповідач Полтавська територіальна громада, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Заслухавши представника позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 травня 2009 року [PERSON] та [PERSON] як співвласниками житлового будинку за адресою: [ADDRESS] укладено договір про порядок володіння та користування жилим будинком, який посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Соляник А.В. (а.с. 15). Згідно вказаного договору про порядок володіння та користування жилим будинком у користування у користування [PERSON] переходить: в будинку, зазначеному на плані літер А-1: коридор 1-1 пл.4,2 кв.м, кімната жила 1-2 пл. 20,4 кв.м, кухня 1-3 пл. 8,3 кв.м, сіни І пл. 6,7 кв.м; ганок а, гараж Й, погріб й, вбиральня К, ворота огорожі № 3; в користування [PERSON] переходить: в будинку, зазначеному на плані літер А-1: кухня 2-1 пл. 13,2 кв.м, кімната жила 2-2 пл. 20,9 кв.м, сіни II пл. 4,4 кв.м, санвузол III пл. 2,0 кв.м; гараж І, вбиральня Д, сараї Г, Е, Б, В, гараж Ж, навіс 3, погріб г. В загальному користуванні: огорожа № 1, колодязь № 2. Вказаний договір також містить інформацію про те, що [PERSON] та [PERSON] на час укладення договору були співвласниками даного житлового будинку: [PERSON] згідно з свідоцтвом про право на спадщину, виданим Другою полтавською державною нотаріальною конторою 14 грудня 1998 року за реєстровим № 2-546, зареєстрованим в КП Полтавське бюро технічної інвентаризації „Інвентаризатор 15 грудня 1998 року є власником 1/2 частки жилого будинку з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] ; [PERSON] згідно з свідоцтвом про право на спадщину, виданим Другою полтавською державною нотаріальною конторою 14 грудня 1998 року за реєстровим № 2-546, зареєстрованим в КП Полтавське бюро технічної інвентаризації „Інвентаризатор 15 грудня 1998 року в реєстровій книзі № 3, під реєстровим № 97, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №998756 земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0658 га, цільове призначення якої: для ведення садівництва, кадастровий номер 5310136400:05:001:0143 на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] (а.с.17-18). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №910883 земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1000 га, цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5310136400:05:001:0144 на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] (а.с.19-20). Відповідно до договору дарування, посвідченого 28 липня 2015 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Сидоренко В.І., [PERSON] , що в договорі діє як дарувальник, подарувала та безоплатно передала обдаровуваній [PERSON] , а обдаровувана [PERSON] прийняла в дар 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Земельні ділянки: \~ \~ \~ \~загальний розмір 0,0658 га, кадастровий номер 5310136400:05:001:0143, загальний розмір 0,1000 га, кадастровий номер 5310136400:05:001:0144 (а.с.12-13). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07 листопада 2017 року Київським районним у м.Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с. 16). Після її смерті відкрилася спадщина, у тому числі на частини земельних ділянок з кадастровими номерами 5310136400:05:001:0143 та 5310136400:05:001:0144 за адресою: [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Сидоренко В.І. (а.с. 199, 200). Згідно зазначеного заповіту [PERSON] в присутності нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Сидоренко В.І. на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, повністю заповідає онучці - [PERSON] , [INFO] . Та обставина, що [PERSON] є онукою [PERSON] , підтверджується дослідженими судом доказами: свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим повторно 27 жовтня 2015 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, згідно якого її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 198); свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 13 грудня 1954 року Полтавським міським ЗАГС Полтавської області, згідно якого його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 205). Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Оскільки [PERSON] залишила заповіт, спадкування відбувається за заповітом [PERSON] спадщину після [PERSON] прийняла, оскільки в її інтересах [PERSON] , що діяла згідно виданої позивачем довіреності, подано відповідну заяву нотаріусу (а.с. 206). Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полєжаєвою Н.П. 14 травня 2018 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] є її онука [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії у розмірі 2198,50 грн. Інші спадкоємці за заповітом відсутні. Але постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Ющенко В.В. від 04 листопада 2021 року №797/02-31 у спадковій справі №10/2018 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Як підставу для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом зазначено, що спадкоємцем подано документи на спадкове майно - частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1000 га за адресою [ADDRESS] , яка належить на праві спільної сумісної власності з іншим учасником спільної сумісної власності [PERSON] . Померла за життя разом із співвласником не визначали частки в спільній сумісній власності та не проводили державної реєстрації речових прав у частках. Для оформлення спадкових прав на частки земельних ділянок спадкоємцем надано правовстановлювальні документи, а саме державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ 998756, в якому зазначена спільна сумісна власність, але фактично не зазначено арифметичного дробу, яка саме спільна часткова власність померлої [PERSON] на земельну ділянку, що знаходиться в [ADDRESS] . У витязі з ДЗК про земельні ділянки запис про спільну часткову власність в простих арифметичних дробах не зазначений (а.с. 22). Тобто частки співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку визначені не були. Ця обставина перешкоджає спадкоємцю у оформленні її спадкових прав. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України частки у спільній власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Більш детальне регулювання відповідних правовідносин передбачене ст. ст. 370 - 372 ЦК України, які також виходять із рівності часток у праві спільної сумісної власності, допускаючи, проте, винятки із цього правила "з урахуванням обставин, що мають істотне значення". При застосуванні наведених норм важливе значення мають рекомендації Пленуму Верховного Суду України, викладені у постанові від 16.04.2004 № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ". Слід особливо відзначити позицію, викладену в абз. 3 п. 21 постанови, за якою "суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої". Абзацом 1 пункту 21 наведеної постанови Пленуму Верховного Суду України також передбачено, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Вирішуючи питання про розмір часток співвласників у праві спільної власності на земельні ділянки, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За нормами ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно зі ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно з ч. 5 ст. 89 ЗК України при визначенні розміру часток у спільній сумісній власності слід виходити з того, що вони є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Статтею 120 ЗК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначеними нормами закріплено загальний принцип рівності часток співвласників в праві спільної сумісної власності, крім випадків, коли має місце цілісність об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. В таких випадках визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від часток в праві власності на будівлю і споруду. Судом встановлено, що на час приватизації земельної ділянки частка [PERSON] у праві власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , становила 1/2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим Другою полтавською державною нотаріальною конторою 14 грудня 1998 року. Після відчуження вказаної частки на підставі договору дарування від 28 липня 2015 року власником вказаної частки є позивач [PERSON] (а.с. 12). Частка іншого співвласника в праві власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] становила також 1/2. Тому суд приходить до висновку про необхідність визначення частки [PERSON] , яка померла [INFO] , в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1 га, кадастровий номер 5310136400:05:001:0144, яка розташована за адресою [ADDRESS] , у розмірі 1/2. Щодо земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення садівництва площею 0,0658 га, кадастровий номер 5310136400:05:001:0143, як розташована за адресою [ADDRESS] , то в силу норм ст. 89 ЗК України, ст. 370 ЦК України, частки співвласників є рівними, тому частка [PERSON] , яка померла [INFO] , в праві спільної сумісної власності на дану земельну ділянку також становила 1/2. Встановивши дані обставини, враховуючи, що позивач [PERSON] , будучи спадкоємцем майна померлої [INFO] [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину, але отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом звернення до нотаріуса позбавлена можливості, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захистові. Обираючи спосіб захисту порушеного права суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] в порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON] право власності на частку в розмірі 1/2 земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1 га, кадастровий номер 5310136400:05:001:0144, яка розташована за адресою [ADDRESS] , та на частку в розмірі 1/2 земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення садівництва площею 0,0658 га, кадастровий номер 5310136400:05:001:0143, як розташована за адресою [ADDRESS] . На підставі викладеного позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved