Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

11 січня 2023 року до суду звернулася позивач із позовом до [PERSON] , у якому просила суд стягнути із відповідача на свою користь аліменти на утримання [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в розмірі по 10000 грн. на обох дітей щомісяця (по 4000 грн. на кожну дитину), починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Свій позов обґрунтовує тим, що 01.03.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] , Відділом Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, було зареєстровано шлюб. За період шлюбу, у позивача та відповідача народилися діти - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . 21.10.2019 р. рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, Позивач зазначила, що діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. При цьому, відповідач взагалі не виконує покладений на батьків обов`язок щодо надання утримання та належного виховання своїм неповнолітнім (малолітнім) дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, незалежно від того, одружені батьки чи розірвано їх шлюб. Отже, відповідач, як батько, не забезпечує у повній мірі своїх дітей усім необхідним майном, яке допомагатиме у їх вихованні та розвитку, забезпечить їх охорону здоров`я. На даний час, позивач є вимушеною переселенкою та змушена разом з дітьми проживати у Федеративний республіці Німеччина. При цьому, позивач на даний час не має можливості отримувати дохід, оскільки вимушена проходити додаткове навчання, що дасть можливість працевлаштуватись в країні перебування. Незважаючи на вищевикладене, позивач самостійно утримує дітей на власні заощадження. Позивач вказує, що перебуваючи за кордоном вимушена нести наступні витрати на обох дітей: харчування - 300 Євро на місяць; одяг - 200 Євро на місяць; шкільне приладдя (шкільна форма, портфель, канцелярські товари, інші витрати) - 70 Євро на місяць; ліки - 20 Євро на місяць; відпочинок - (книги, екскурсії, іграшки, атракціони та ін..) - 250 Євро на місяць; житло та комунальні послуги (з врахуванням тимчасової знижки для переселенців) - 375 Євро на місяць; витрати на проїзд - 250 Євро на місяць. Разом: 1090 Євро на місяць, що еквівалентно 42 608 грн. Окрім того, діти потребують понесення інших витрат, на які у позивача поки що не вистачає коштів, а саме: гурток з танців з врахуванням придбання костюмів та проїзду (бажають відвідувати двоє дітей) - 300 Євро на місяць; гурток з футболу з врахуванням придбання форми, інвентарю та проїзду (бажає відвідувати Мілана) - 60 Євро на місяць; гурток з малювання з врахуванням придбання інвентарю, та проїзду (бажають відвідувати двоє дітей) - 300 Євро на місяць; вивчення німецької мови та заняття з репетитором для обох дітей - 500 Євро на місяць; Таким чином загальна сума, яку позивач щомісячно витрачає на утримання обох дітей, перебуваючи в Федеративній республіці Німеччина, в середньому складає близько 42608 грн. та у випадку відміни пільг на житло та харчування дітей в школі, вищевказана сума значно зросте. Окрім того, як зазначено вище, частину витрат позивач не взмозі нести, за браком коштів. Натомість, відповідач є фізично здоровою людиною та аліментів на інших дітей не сплачує. Відповідач має свій автомобільний бізнес та значний дохід. У його власності та власності його родини є нерухоме майно, земельні ділянки та дорогі автомобілі. Отже, з врахуванням спільних обов`язків позивача та відповідача по відношенню до дітей, стану здоров`я та матеріального становища дітей, стану здоров`я та матеріального становища відповідача, відсутності обов`язку у відповідача сплачувати аліменти на інших дітей, реальних витрат, які позивач несе на утримання дітей для забезпечення гідних умов життя та їх потреб, позивач вважає розумним та справедливим призначити з відповідача на користь позивача аліменти на утримання обох дітей у розмірі 10000 грн. 03 лютого 2023 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено розгляд справи на 20 квітня 2023 року. 17 березня 2023 року від відповідача надійшов відзив, в якому він просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Посилається на те, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необгрунтованими, відомості, викладені в позовній заяві не відповідають фактичним обставинам справи, позивач просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 10 000,00 грн. на обох дітей щомісяця ( в той же час в прохальній частині позивач зазначає: по 4000 грн. на кожну дитину (4000гр.+4000гр. = 8000гр.). Дійсно, між відповідачем та позивачем в 2014 році офіційно було зареєстровано шлюб, в період перебування в якому народилася донька - [PERSON] , [INFO] , та син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21.10.2019 року шлюб розірвано. Відповідно до рішення Броварського міжрайонного суду від 26.09.2022 року [PERSON] втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] . Стосовно твердження позивача про те, що відповідач не виконує покладений на батьків обов`язок щодо надання утримання та належного виховання своїм неповнолітнім (малолітнім) дітям та те, що відповідач, як батько, не забезпечує у повній мірі своїх дітей усім необхідним майном не відповідає дійсності. Твердження позивача, що відповідач веде великий бізнес та має багато нерухомого майна не підтверджено жодним чином. Задовго до розлучення та після розлучення (яке відбулося в 2019 році) впродовж до квітня місяця 2022 року, донька та син проживали разом лише з відповідачем в його будинку, де по теперішній час і зареєстровані. Позивач мало часу приділяла дітям. Вихованням, навчанням, піклуванням за здоров`ям дітей, займався лише відповідач. До закладу освіти дітей приводив та забирав лише відповідач. Відповідно до довідок з навчального закладу діти були завжди доглянуті та охайні. Донька та син були на повному забезпеченні лише відповідача. Вказані обставини свідчать про належне виконання відповідачем обов`язків батька, встановлені ст.180 Сімейного кодексу України. В квітні 2022 року позивач забрала дітей та без дозволу відповідача виїхала за межі України, не повідомивши місце знаходження дітей. В позовній заяві позивач зазначає, що на даний час проживає в Федеративній республіці Німеччина та є переселенкою. Також в позові позивач звертає увагу на те, що в даний час проходить навчання, не отримує жодного доходу та утримує дітей на власні заощадження, несучи такі витрати: харчування-300 євро на місяць, одяг-200 євро на місяць, витрати на школу-70 євро на місяць, ліки-20 євро на місяць, відпочинок- 250 євро на місяць, житло та комунальні послуги-375 євро на місяць, проїзд-250 євро на місяць, разом-1090 євро на місяць та зазначає те, що діти потребують понесення інших витрат. З даного приводу відповідач хоче зазначити наступне: відповідно до рішення уряду Німеччини розміри грошових виплат для біженців (переселенців) (про те, що позивач в даний час є переселенкою, вона сама зазначає в своїй позовній заяві) з України, які стоять на обліку в місцевих органах, з 1 січня 2023 року становить: для дорослих - 502 євро на місяць, для дітей віком 6-13 років - 348 євро на місяць, діти молодші за 5 років - 318 євро на місяць. Тобто твердження позивача про те, що вона зовсім немає доходу на утримання дітей не відповідає дійсності та вводить суд в оману. Так позивач надала суду копію договору, як вона стверджує, оренди житла, який не перекладений на українську мову, тобто з нього зовсім не можна зрозуміти, що це за документ. Відповідно до інформації з відкритих джерел житло в Німеччині для біженців (переселенців) з України надається безкоштовно. Всі витрати на оплату житла компенсують місцеві органи ?JоbСеnter?. Жодного доказу на підтвердження факту, що діти проживають з позивачем надано не було, лише довідки з консульства, які просто посвідчують особу. Позивач навпаки перешкоджає нормальному спілкуванню відповідачу з дітьми. Відповідач в даний час готує документи для повернення дітей, відповідно до Конвенції, яка набула чинності з 1 вересня 2006 року. Суть Конвенції полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини та, зокрема, вивозити її в іншу державу. А у випадку виникнення такої ситуації дитина має бути негайно повернута в державу свого постійного проживання для того, щоб компетентний орган саме цієї держави як держави постійного місця проживання дитини прийняв рішення про визначення місця проживання дитини та участь у її вихованні батьків (інших осіб). На даний час, на території, де зареєстровані та проживали спільні діти позивача та відповідача працюють школи та дошкільні заклади, тобто, якщо позивач в позовній заяві наголошує на дуже скрутне своє становище та неможливість в повній мірі надавати дітям все те, що їм необхідне, виникає питання, чому вона перешкоджає поверненню дітей відповідачу, з яким діти проживали спільно багато років, без допомоги позивача. Також відповідач робив грошові перекази позивачу, яка вже знаходилася на території іншої держави. Але відповідач не впевнений, що кошти, які він переказував позивачу, остання використовувала саме на дітей. Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що весь час приділяє дітям та навчанню, але в той же час, судячи з її сторінки в соціальній мережі, це не зовсім відповідає дійсності. Відповідач протягом багатьох років підтвердив своїми діями та відношенням, що він бажає бути постійно зі своїми дітьми та безпосередньо займатися їх вихованням. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, щодо розміру аліментів який просить стягнути позивач, просив стягувати по 4000 грн. щомісячно на кожну дитину до виповнення дітьми повноліття, просив позов задовольнити у повному обсязі, пояснення надав аналогічно викладеним у позовній заяві. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували та просили відмовити, пояснення надали аналогічно викладеним у відзиві на позовну заяву. Проте, пізніше в судовому засіданні відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання дітей у розмірі по 4000,00 грн. на кожну дитину, щомісячно при умові повернення на територію України дітей. Суду зазначив, що сума в розмірі 4000 грн. 00 коп. є обґрунтованою, оскільки й сам на час проживання дітей із ним витрачав на кожну дитину таку суму. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача та представника відповідача, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.03.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] , Відділом Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , актовий запис №108. За період шлюбу, у позивача та відповідача народилися діти - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Виконавчим комітетом Зазимської сільської ради Броварського району Київської області, серії [NUMBER] , актовий запис №10 та [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Виконавчим комітетом Зазимської сільської ради Броварського району Київської області, серії [NUMBER] , актовий запис №12. 21.10.2019 р. рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано. В матеріалах справи міститься довідка від 16.03.2023 року за № 1 видана фізичною особою - підприємцем [PERSON] , про те, що [PERSON] з 15.03.2023 року по даний час працює водієм автотранспортних засобів з окладом 7500 грн. 00 коп., яку суд не приймає до уваги виходячи із наступного. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачем не надано доказів про не задовільний стан його здоров`я, що б унеможливлювало його працевлаштуватися на більш оплачувану роботу, або ж наявність на його утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, а також відсутність у нього нерухомого та рухомого майна. Відповідач працездатний, будь яких обмежень здійснювати роботу за станом здоров`я немає. Як вбачається із рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2022 року, відповідачу [PERSON] на праві власності належить частки будинку що знаходиться [ADDRESS] . В судовому засіданні на підставі наданих відповідачем доказів, що і не заперечувала позивач встановлено, що до оголошення в країні Україна воєнного стану, діти проживали у частині будинку належного відповідачу за адресою [ADDRESS] , та перебували на його утриманні. Відповідач також не заперечував, що дійсно на утримання однієї дитини та задоволення її потреб необхідно близько 4000 грн. на місяць. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року). За змістом ст. ст. 181, 182 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідног овіку. Як передбачено ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Відповідно ст. 7 ЗУ "Про державний бюджет" установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2684 гривні, а для основних соціальних і демографічних групп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2272 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2833 гривень. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1. ст. 184 СК України). Враховуючи викладені обставини, розмір встановленого прожиткового мінімуму, а також спільний обов`язок батьків щодо утримання неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, суд дійшов висновку про задоволення позову. Також відповідно ст. 141 ЦПК України із відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved