Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Дерев`янко І.О. в жовтні 2021 року звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності, скасування арешту, в якому просила суд: припинити право власності [PERSON] на частину квартири [ADDRESS] ; скасувати арешт нерухомого майна, накладений на частину квартири [ADDRESS] , обтяжувач: Придніпровський ВДВС міста Черкаси ГТУЮ Черкаської області, код ЄДРПОУ: 34998092, підстава: постанова про арешт майна боржника, серія та номер : 51901011, виданий 22.11.2016 року; визнати за [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] ; списати з Депозитного рахунку суду на корить [PERSON] в рахунок компенсації за частини спірної квартири кошти у розмірі, що відповідають ринковій вартості 1/2 частині квартири [ADDRESS] , у сумі 366 759, 50 грн.. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач та відповідач є співвласниками трьохкімнатної квартири [ADDRESS] . Позивач проживає та користується квартирою разом із своєю сім єю. Відповідач ніколи не проживав і не зареєстрований у спірній квартирі. З дня набуття права власності на зазначене майно не виявляє інтересу до нього. Позивачу доводиться сплачувати за відповідача грошові кошти за тепло в опалюваний період, оскільки на вимоги та пропозиції брати участь в частковій оплаті комунальних платежів відповідач реагував відмовою або ігноруванням. Позивач та відповідач не є родичами, не мають тісного зв`язку, не спілкуються. У позивача виникла думка про можливе відшкодування відповідачу матеріальної компенсації за 1/2 частину спільного майна, оскільки спільне володіння / користування майном є неможливим. Позивач зазначає, що виділити в окремі 2 житлові приміщення квартиру неможливо, а також неможливо користуватися спільно цією квартирою. Позивач вказує на те, що спільне проживання та користування спільним майном неможливо , а тому вважає за правомірним виплатити відповідачу матеріальну компенсацію за його частку квартири у розмірі 366 759, 50 грн. і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача. Крім того, позивачу стало відомо, що на частку квартири [ADDRESS] , яка належить відповідачу, накладено арешт , а отже, у разі задоволення позову, позивач не зможе зареєструвати своє право власності за наявності арешту, а тому просить скасувати арешт. Також , позивач посилається на те, що виконавчі провадження відносно відповідача завершені. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2021 року по справі відкрите провадження. Визначено здійснюати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 18.02.2022 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] засобами поштового зв`язку була подана зустрічна позовна заява про встановлення порядку користування спільним майном та усунення перешкод у користуванні власністю. У зустрічній позовній заяві [PERSON] , яка діє інтересах відповідача, просила суд: постановити рішення, яким встановити порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS] ; усунути [PERSON] перешкоди в користуванні спільною сумісною власністю, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] шляхом зобов`язання [PERSON] вручити [PERSON] комплект ключів від спільної квартири та надати доступ для постійного проживання [PERSON] в ній. Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Кожному із співвласників належить частина вказаної квартири. Вказана частка в квартирі є єдиним належним [PERSON] житлом. Після оформлення спадкових прав, тривалий період, на прохання [PERSON] та її покійного чоловіка - [PERSON] , [PERSON] надав можливість проживати в цілій квартирі та з розумінням поставився до стану здоров`я покійного, оскільки той був інвалідом та потребував особливі умови та спокій, тому не здійснював жодних перешкод в користуванні нею [PERSON] в повній мірі, хоча сам змушений був винаймати житло. [PERSON] в свою чергу зобов`язалась утримувати квартиру в належному стані та сплачувати комунальні платежі. Після смерті [PERSON] , [PERSON] також надав можливість [PERSON] оформити спадщину та неодноразово повідомляв стосовно намірів та необхідності проживати в належній йому частці. Не зважаючи на неодноразові звернення стосовно звільнення належної йому частини квартири до цього часу [PERSON] не надає доступ до квартири, більш того розпочала дії спрямовані на відібрання в [PERSON] частки поза його волею, сплативши компенсацію, яка не відповідає ринковій вартості даної частки, тобто є значно заниженою. На пропозицію [PERSON] щодо продажу належної [PERSON] частини квартири направлено відповідь, в якій повідомлено, що він не бажає продати свою частку за запропонованою ціною. Також повідомили, що в зв`язку з тим, що відповідачка проживає в спільній квартирі одноособово та доступ до даної квартири у позивача відсутній, наразі, він портебує забезпечення житлом себе та своєї родини, тому вимагав звільнити належну йому частину квартири від речей співвласниці та забезпечити доступ до квартири протягом 10 днів з моменту отримання даної Вимоги. [PERSON] запропонував встановити порядок користування спільним майном за домовленістю. Жодної відповіді на вказану вимогу не надійшло, натомість [PERSON] звернулась до суду з первісним позовом. Ухвалою суду від 23 лютого 2022 року об`єднано в\~одне провадження\~справу за\~позовом [PERSON] до [PERSON] \~про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права\~власності,\~скасування арешту та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування спільним майном та усунення перешкод у користуванні власністю. Ухвалою суду від 16 серпня 2022 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу та провадження по справі було зупинено. Ухвалою суду\~від 05\~грудня 2022\~\~\~ року провадження у справі поновлено. До суду представник відповідача - позивача [PERSON] електронною поштою надіслала уточнену зустрічну позовну заяву, в якій просила суд: Постановити рішення, яким встановити порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , відповідно першого варіанту судової будівельно технічної експертизи № 10-БТ від 25.11.2022 р. , згідно якого виділити.: [PERSON] , як першому співвласнику(Перепланування в приміщенні 7 (житлова кімната), влаштування перегородки на відстані 2.25 м від суміжної перегородки з приміщенням 8 (житлова кімната), утвориться два приміщення., приміщення 6 (житлова кімната) 10,7 кв. м; приміщення 5 (комора), 1,2 кв. м., балкон, 0,93 кв. м, та новоутворене приміщення розміром10,3); -[PERSON] , як другому співвласнику(Перепланування в приміщенні 7 (житлова кімната), влаштування перегородки на відстані 2.25 м від суміжної перегородки з приміщенням 8 (житлова кімната), утвориться два приміщення., приміщення 8 (житлова кімната) 14,2 кв. м; приміщення лоджії, 2.25 кв. м., та новоутворене приміщення розміром 6.7 кв. м. ) -Коридор, ванну, туалет, кухню залишити в спільному користуванні. Усунути [PERSON] перешкоди в користуванні спільною сумісною власністю, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] шляхом зобов`язання [PERSON] вручити [PERSON] комплект ключів від спільної квартири та надати доступ для постійного проживання [PERSON] в ній. Відшкодувати [PERSON] за рахунок відповідача за зустрічним позовом [PERSON] судові витрати в тому числі судовий збір, вартість судової експертизи та вартість правничої допомоги, орієнтовний розрахунок якої становить 20 000,00 грн., докази понесення якої буде надано у відповідності до вимог чинного законодавства. Ухвалою суду від 13 січня 2023 року прийнято до свого провадження уточнену зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування спільним майном та усунення перешкод у користуванні власністю. Ухвалою суду\~від 09\~лютого \~2023\~року закрите підготовче\~ провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача за первісним позовом [PERSON] надала клопотання про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача. Наполягала на задоволенні позовних вимог [PERSON] , в задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Представник відповідача - позивача [PERSON] [PERSON] у вступному слові в задоволенні позовних вимог [PERSON] просила відмовити через їх необґрунтованість, зустрічну позовну заяву просила задовольнити з підстав в ній викладених. Суд, вислухавши вступне слово представника відповідача - позивача [PERSON] [PERSON] , дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступних висновків. Так, судом становлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та . [PERSON] є співвласниками трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Кожному із співвласників належить \~ \~ \~ \~ частина вказаної квартири: - [PERSON] належить частина квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 12.03.2019 р. - [PERSON] є власником своєї частини квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 13.05.2021 р. Вказана частка в спірній квартирі є єдиним належним [PERSON] житлом, що позивачем за первісним позовом не спростовано. Звітом № 09/07/1 від 09. 07. 2021 року «Про оцінку вартості трикімнатної квартири в житловому дев`ятиповерховому будинку, розташованої за адресою: [ADDRESS] » встановлено , що ринкова вартість квартири на дату оцінки становить без ПДВ 733 519, 00 грн. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 10- БТ від 25.11.2022 року : - \~ \~ \~ \~технічно вбачається можливим встановити порядок користування трикімнатною квартирою [ADDRESS] у відповідності до ідеальних часток співвласників у праві власності на квартиру [ADDRESS] до [ADDRESS] ; - \~ \~ \~ \~ідеальні частки співвласників у праві власності на квартиру складають до , по загальній площі це становить 34,04 кв.м.;. На розсуд суду запропоновано два варіанти встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] . При І варіанті встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] . І співвласнику запропоновані приміщення в роздільне користування площею 23.13 кв.м. ІІ співвласнику запропоновані приміщення в роздільне користування площею 23.15 кв.м. Приміщення, які запропоновані співвласникам в спільне користування площею 21.80кв.м. З врахуванням спільного користування: І співвласнику запропоновані приміщення площею 23.13 кв.м + (21.80/2) = 34.03кв.м, що менше від ідеальної частки, в одиницях площі на: 34,04 кв.м - 34.03кв.м = 0.01кв.м. При запропонованому варіанті частка І співвласника складає - 50/100, або 1/2, що відповідає ідеальній. З врахуванням спільного користування: ІІ співвласнику запропоновані приміщення площею 23.15 кв.м + (21.80/2) = 34,05кв.м, що більше від ідеальної частки, в одиницях площі на: 34.04кв.м - 34.05кв.м = 0.01кв.м. При запропонованому варіанті частка II співвласника складає - 50/100, або , що відповідає ідеальній. При запропонованому І варіанті необхідно виконати перепланування. І. Перепланування в приміщенні 7 (житлова кімната): Влаштування перегородки на відстані 2.25м, від суміжної перегородки з приміщенням 8 (житлова кімната), утвориться два приміщення. Приміщення розміром 3.45x2.98м, площею 10.3кв.м, запропоновано І співвласнику, функціональне призначення новоутвореного приміщення залишилося без змін - житлова кімната; Приміщення розміром 2.25x2.98м, площею 6.7кв.м, запропоновано ІІ співвласнику, функціональне призначення новоутвореного приміщення - коридор. 2. Влаштування між приміщенням 6 (житлова кімната) та новоутвореним приміщенням площею 10.3кв.м, міжкімнатного дверного прорізу. При II варіанті встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] . І співвласнику запропоновані приміщення в роздільне користування площею 21.93 кв.м. ІІ співвласнику запропоновані приміщення в роздільне користування площею 17.65 кв.м. Приміщення, які запропоновані співвласникам в спільне користування площею 28.50кв.м. З врахуванням спільного користування: І співвласнику запропоновані приміщення площею 21.93 кв.м + (28.50/2) = 36.18кв.м, що більше від ідеальної частки, в одиницях площі на: 34.04кв.м - 36.18 кв.м = 2.14кв.м. При запропонованому варіанті частка І співвласника складає - 53/100, що більше від ідеальної частки на: \~ \~ \~ \~ 50/100 - 53/100 на 3/100 більше. З врахуванням спільного користування: ІІ співвласнику, запропоновані приміщення площею 17.65 кв.м + (28.50/2) = 31.90кв.м, що менше від ідеальної частки, в одиницях площі на: 34.04кв.м - 31.90кв.м = 2.14кв.м. При запропонованому варіанті частка II співвласника складає - 47/100, що менше від ідеальної частки на: 50/100 - 47/100 на 3/100 менше. При запропонованому II варіанті необхідно виконати перепланування. 1. Перепланування в приміщенні 7 (житлова кімната): Влаштування перегородки з міжкімнатним дверним прорізом на відстані 2.25м, від суміжної перегородки з приміщенням 8 (житлова кімната), утвориться два приміщення. Приміщення розміром 3.45x2.98м. площею 10.3кв.м, запропоновано 1 співвласнику, функціональне призначення новоутвореного приміщення залишилося без змін - житлова кімната; Приміщення розміром 2.25x2.98м, площею 6.7кв.м, запропоновано в спільне користування для двох співвласників, функціональне призначення новоутвореного приміщення - коридор. Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16, та неодноразово підтриманій Верховним Судом. У постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності. Аналогічні висновки щодо застосування норм статті 365 ЦК України викладено також у постановах Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 343/2271/16-ц (провадження № 61-32св19), від 18 липня 2019 року у справі № 210/2236/15-ц (провадження № 61-33924св18), від 14 квітня 2021 року у справі № 344/120/16-ц (провадження № 61-22129св19), від 17 травня 2021 року у справі № 183/4432/16-ц (провадження № 61-385св21), від 22 вересня 2021 року у справі № 289/398/16, провадження № 61-16865св20) та інших. Як зазначено в постановах Верховного суду від 07.02.2019 року у справі №686/17974/17, від 18.07.2019 року у справі №210/2236/15-ц, при вирішенні справ про припинення права на частку у спільному майні в частині не завдання шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї суди насамперед зобов`язані дослідити наявність у відповідача іншого житла. У разі відсутності такого житла позбавлення особи права на частку у спільному майні, яке є єдиним зареєстрованим за ним житлом, буде розцінюватися як завдання шкоди його інтересам та інтересам членам його сім`ї. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши подані позивачем [PERSON] докази, суд дійшов висновку про відсутність визначених у статті 365 ЦК України підстав для припинення права власності [PERSON] на частку у спірному об`єкті нерухомого майна. Суд зазначає, що таке припинення права спільної часткової власності завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки висновком судової будівельно-технічної експертизи № 10-\~БТ від\~25.11.2022\~року встановлено можливість спільного користування спірною квартирою , крім того доказів того , що припинення права відповідача на його частку не завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласника, матеріали справи не містять , оскільки [PERSON] іншого належного йому на праві власності житла, крім 1/ 2 частки спірної квартири , не має , тоді як позбавлення його на цю частку буде суперечити статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 428/7432/20; провадження № 61-14727 св 21. Враховуючи обставини встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині припинення права власності [PERSON] з виплатою йому компенсації та визнання права власності на частину квартири за [PERSON] .. Щодо позовних вимог в частині скасування арешту, суд зазначає наступне. Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.09.2021 № 276560468 підтверджено, що на 1/ 2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] накладено арешт. Обтяжувач: Придніпровський ВДВС міста Черкаси ГТУЮ Черкаської області, код ЄДРПОУ: 34998092, підстава: постанова про арешт майна боржника, серія та номер : 51901011, виданий 22.11.2016 року. Згідно результату пошуку виконавчих проваджень в АСВП , стягувачем у виконавчому провадженні є держава. \~У відповідності з вимогами\~ст. 48 ЦПК України\~сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до матеріалів справи позивач, заявляючи вимоги про скасування арешту майна, визначив відповідачем боржника [PERSON] . Як слідує з Постанови Великої палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 450/1411/16 у випадках, коли арешт майна проводиться для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, підлягає вирішенню питання щодо відповідної участі у справі відповідного територіального органу Державної фіскальної служби України. У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 299/2931/17 (провадження № 61-35013св18) також вказано, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. Отже, оскільки стягувачем у даному випадку є держава, інтереси якої представляють органи державної податкової служби, суд вважає, що за таких обставин позовні вимоги в частині скасування арешту майна повинні бути заявлені до органу державної податкової служби. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга\~статті 51 ЦПК України) Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі№ 554/8004/16 (провадження 14-431цс19) зробила висновок «що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядаютьу порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір про визнання права власності та однією зі сторін відповідного спорує фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту.\~Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна». Така ж позиція висвітлена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) де зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Предметом спору в цій справі є звільнення з-під арешту частини квартири, співвласником якої є боржник [PERSON] . У даній справі, позивач пред`явив позовні вимоги до боржника. При цьому стягувач, в інтересах якого був накладений арешт на квартиру, як відповідач не залучений. Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивач не заявляв. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). В даній справі стягувач до участі в розгляді справи залучений взагалі не був, хоча оскаржуваним рішенням можуть бути порушені його права та законні інтереси. Тому, з врахуванням вище встановлених обставин, суд вважає, що за визначеного кола учасників судового процесу, позовні вимоги до відповідача [PERSON] в частині скасування арешту задоволенню не підлягають з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача. Вирішуючи зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , суд виходить з наступного. Так, наявність перешкод в користуванні власністю [PERSON] підтверджуються відповіддю ГУНП в Запорізькій області Запорізького районного управління поліції №2 від 05.11.2021 р. та [PERSON] жодним чином не спростовано. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на вищенаведене та встановлені обставини справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] вимоги щодо усунення йому перешкод в користуванні спільною сумісною власністю, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] шляхом зобов`язання [PERSON] вручити комплект ключів від спільної квартири та надати йому доступ для постійного проживання в ній є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до п.6 роз`яснень\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №7\~від 04.10.91р.\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства,що\~регулює право\~приватної власності\~громадян на\~жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленим приміщенням (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор,тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Враховуючи , що запропонований позивачем за зустрічним позовом [PERSON] порядок користування квартирою не порушує прав сторін, відповідач [PERSON] будь-яких заперечень на доводи [PERSON] суду не надала , крім того, з огляду запропоновані експертом варіанти встановлення порядку користування квартирою , при запланованому варіанті І частки співвласників є ідеальні , зустрічний позов в частині визначення порядку користування житловим приміщенням слід задовольнити. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved