Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги з урахуванням уточненої позовної заяви від 06 лютого 2023 року тим, що вона з позивачем з 07 квітня 1995 року перебувала у шлюбі, який було розірвано 02 квітня 2020 року та видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Під час перебування у шлюбі 28 грудня 2012 року ними за спільні сімейні кошти було придбано автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado 120», державний номерний знак [NUMBER] , який був зареєстрований на відповідача та відповідно до звіту про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу станом на 24 березня 2021 року коштує 511\~707 грн., а в подальшому відповідно до висновків судової автотоварозначої експертизи ринкова вартість зазначеного автомобіля становить 611\~945,84 грн. Зазначає, що вищевказаний автомобіль є спільною власністю подружжя, а угоди про добровільний поділ майна з відповідачем не досягнуто. Крім того, вказує, що відповідачем без погодження з позивачем на сьогоднішній день продано вказаний автомобіль. Таким чином, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав і законних інтересів, та просила визнати автомобіль марки і моделі «Toyota Land Cruiser Prado 120», ідентифікаційний номер (VIN) транспортного засобу [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , спільною власністю [PERSON] та [PERSON] ; стягнути з [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя на користь [PERSON] компенсацію вартості 1/2 частини у спільному майні подружжя в розмірі 305\~972,92 грн. та витрати пов`язані з проведенням судової автотоварозначої експертизи в розмірі 7\~555,80 грн., а також суму сплаченого судового збору. Ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів у регіональному сервісному центрі МВС України в Дніпропетровський області інформацію щодо реєстрації (дата реєстрації, інформацію щодо власника, тощо) щодо автомобіля марки «Toyota Land Cruiser Prado 120», ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , а також частково задоволено клопотання заявника [PERSON] про забезпечення позову шляхом заборони [PERSON] відчужувати вищевказаний автомобіль. 07 липня 2021 року представником відповідача [PERSON] було подано відзив на позовну заяву (уточнену), в якому зазначив, що 12 травня 2018 року під час перебування у шлюбі позивачем та відповідачем за спільні сімейні кошти був придбаний автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який був зареєстрований на відповідача. В квітні 2020 року під час розірвання шлюбу позивач надала згоду на користування та розпорядження відповідачем спірним автомобілем, що не було ними оформлено письмово, а позивач на адресу відповідача до квітня 2021 року щодо подальшого користування або розпорядження спірним автомобілем не зверталася. Зазначає, що в квітні 2021 року в зв`язку із істотним погіршенням стану спірного автомобіля відповідач прийняв рішення про його продаж, а 29 квітня 2021 року за договором купівлі-продажу транспортного засобу автомобіль був проданий [PERSON] за його узгоджену сторонами договору дійсну ринкову власність 90 000 грн. Вказує, що звіт про оцінку ринкової вартості від 24 березня 2021 року містить неправдиву інформацію щодо візуального огляду оцінювачем транспортного засобу, не відповідає вимогам ч. ч. 1,2 ст. 12 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» і не може бути доказом у справі. Зазначає, що вимога позивача про визнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю подружжя задоволенню не підлягає у зв`язку з перебуванням автомобіля у власності іншої особи, а вимога про стягнення з відповідача 1/2 вартості спірного автомобіля підлягає частковому задоволенню в розмірі 1/2 ринкової вартості цього автомобіля в результаті його продажу. 18 січня 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання представника позивача [PERSON] та залучено до участі у справу в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2022 року здійснено перехід в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін у розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. 21 листопада 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи без огляду об`єкта дослідження автомобіля марки «Toyota Land Cruiser Prado 120», 2008 року випуску, чорного кольору, ідентифікаційний номер (VIN) - [NUMBER] , на підставі інформації про вказаний транспортний засіб, у зв`язку з чим провадження по справі зупинено до закінчення проведення судової експертизи. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2023 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 14 березня 2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач та його представник, а також третя особа у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, однак про причини неявки суд не повідомили та не надали клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без їх участі. Суд із вказаного приводу зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» №11 від 17 жовтня 2014 року вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Пунктом 3 вказаної вище постанови Пленуму ВССУ судам дано роз`яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника. Суд, враховуючи ту обставину, що сторонам були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 квітня 1995 року, що підтверджується відміткою у паспорті [PERSON] , копія якого наявна в матеріалах справи (а. с. 8), та не заперечувалось сторонами у судових засіданнях. Судом встановлено, що 02 квітня 2020 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] , виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що зроблено відповідний актовий запис №38 (а. с. 9). Матеріалами підтверджено, що автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado 3956», (2008), чорний, № шасі [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 12 травня 2018 року, що підтверджується інформацією Територіального сервісного центру МВС №1242 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області (Філія ГСЦ МВС) Головного сервісного центру МВС за №31/4-1242-671 від 20 травня 2021 року (а. с. 57). За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Таким чином з наявних матеріалів справи судом встановлено, що автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак [NUMBER] , є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки був придбаний сторонами під час перебування у шлюбі. Крім того, факт придбання вищевказаного автомобіля під час перебування у шлюбі за спільні сімейні кошти підтверджується представником відповідача у відзиві на позовну заяву. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання автомобіля спільною сумісною власністю є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 2, 3 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно із пунктами 22, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статті 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Крім того, згідно пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Також судом встановлено, що 29 квітня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №1241/2021/2559770, а саме: «Toyota Land Cruiser Prado», 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова (шасі, рама) - [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрованого за продавцем 12 травня 2018 року (п. 1.1. договору), а за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 90 000 грн. (п. 3.1. договору) (а. с. 74). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15- ц (провадження № 61-9018сво18). За вимогами закону, для цілей поділу майна подружжя визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Відповідно до висновку Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз №7159-22 від 04 січня 2023 року за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи по цивільній справі №205/1723/21, яка здійснювалась на виконання ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2022 року судовим експертом Кравченко О.Г., ринкова вартість станом на 29 квітня 2021 року колісного транспортного засобу марки «Toyota Land Cruiser Prado 120», 2008 року випуску, чорного кольору, ідентифікаційний номер (VIN) - [NUMBER] , складала 611 945,84 гривні (а. с. 141-151). Відповідач [PERSON] іншого висновку щодо вартості спірного майна на спростування вищевказаних даних до суду не надав. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачу, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі №501/2211/18, від 3 лютого 2020 року у справі №235/5146/16-ц, від 3 червня 2020 року у справі №487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі №760/789/19). У постанові від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16 Верховний Суд залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про виплату позивачеві 1/2 вартості автомобіля як компенсації його частки у праві спільної сумісної власності подружжя. Вважав, що у ситуації, коли один із подружжя, який не користується спірним автомобілем, просить виплатити йому компенсацію вартості його частки у вказаному праві, згідно з вимогами статей 60, 61, 70, 71 СК України слід присудити відповідну компенсацію за рахунок іншого із подружжя, який цим автомобілем користується, незалежно від його згоди. За змістом (правами й обов`язками щодо поділу неподільної речі шляхом присудження позивачеві компенсації його частки у праві спільної сумісної власності подружжя на цю річ і її виділення відповідачеві), одним із об`єктів (неподільною річчю, поділу якої стосується спір) і суб`єктами (особами, які набули у власність це майно, перебуваючи у шлюбі) спірні правовідносини у справі № 347/955/16 є подібними до спірних правовідносин у вказаній справі. Отже, підсумовуючи вищенаведене, враховуючи права та інтереси сторін у справі, суд вважає за можливе стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частини спірного автомобіля в розмірі 305 972,92 грн. беручи до уваги висновок №7159-22 від 04 січня 2023 року за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, яким експертом визначено ринкову вартість колісного транспортного засобу марки «Toyota Land Cruiser Prado 120» станом на 29 квітня 2021 року в розмірі 611 945,84 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Згідно із\~ч.\~1, п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Частиною 1\~та пунктом\~1\~частини 2\~статті 141\~ЦПК України\~встановлено,\~що судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. З матеріалів справи встановлено, що відповідно до рахунку ДніпроНДІСЕ Міністерства юстиції України на оплату №590 від 29 грудня 2022 року та акту №7159-22 здачі-приймання висновку експерта №7159-22 за ухвалою від 21 листопада 2022 по цивільній справі №205/1723/21 від 06 січня 2023 року, вартість проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у цій справі становить 7\~550,80 грн. (а. с. 138-139). Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати у справі, а саме сплачену позивачем суму судового збору в розмірі 3 632,14 грн. та витрати, які пов`язані з проведенням судової експертизи, у розмірі 7\~555,80 грн.

Outcome: approved