Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

У листопаді 2020 року представник позивача звернувся до суду із позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» страхового відшкодування в сумі 18 320,15 грн. та 1 900 грн. витрат на оплату оцінки завданих збитків та складання звіту №13-20 про незалежну експертну оцінку легкового автомобіля марки ВАЗ-217030, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] , що виконаний фізичною особою-підприємцем [PERSON] оцінювачем, експертом-товарознавцем, з [PERSON] 1500 грн. суми франшизи за договором страхування, завдану моральну шкоду в сумі 4000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що близько 14 години 37 хвилин 18.05.2020 року на перехресті по вул. Яновського, 147 [PERSON] , керуючи транспортним засобом FORD Granada, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , не виконав вимоги світлофору (здійснив проїзд на забороняючий сигнал) та здійснив зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 217030, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , що належить та перебував під керуванням [PERSON] . Дорожньо-транспортна пригода сталась з вини [PERSON] , який 23 червня 2020 року постановою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда притягнутий до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована AT «СГ «ТАС» (приватне) (поліс АО 6822708 від 04.02.2020 p.). Про дорожньо-транспортну пригоду в належний спосіб повідомлена страхова компанія - AT «СГ «ТАС» (приватне) шляхом подачі повідомлення та заяви про страхове відшкодування. Відповідно до направленої позивачу за допомогою електронного сервісу фотокопії листа за підписом заступника начальника Регіонального управління врегулювання страхових випадків [PERSON] (вих. 11252/9120 від 28.07.2020 p.), страховою компанією прийнято рішення про здійснення виплати страхового відшкодування в розмірі 18430 (вісімнадцять тисяч чотириста тридцять) гривень 32 копійки. Узгодження суми страхового відшкодування не здійснювалось. Вказує, що із зазначеною вище сумою страхового відшкодування позивач не погодився, але вказана сума перерахована на його банківський рахунок. Позивач погоджувався з тим, що розмір страхового відшкодування має складати 38 250 гривень 47 копійок. Вказана позиція позивача ґрунтується на виконаному на його замовлення звіту № 13-20 про незалежну експертну оцінку легкового автомобіля марки ВАЗ-217030, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] . Вважає, що з врахуванням франшизи AT «СГ «ТАС» (приватне) має сплатити на користь позивача 36750 гривень 47 копійок. Однак, відповідачем надано відповідь № 02647/0120 від 02.02.2020 року, яка фактично є відмовою у виплаті позивачу тієї суми страхового відшкодування, яку вважає правильною. Позивач вважає, що рішення про здійснення виплати страхового відшкодування прийняте AT «СГ «ТАС» (приватне) з порушенням приписів статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, позивачем понесено витрати на оплату оцінки завданих збитків та складання звіту № 13-20 про незалежну експертну оцінку легкового автомобіля марки ВАЗ-217030, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] , що виконаний фізичною особою-підприємцем [PERSON] оцінювачем, експертом-товарознавцем. Сума витрат становить 1900 гривень та вони також мають бути стягнуті з AT «СГ «ТАС» (приватне), оскільки уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика. Відповідачем [PERSON] не компенсована добровільно позивачу сума франшизи, тому має бути стягнута з нього в примусовому порядку. Крім того, спричиненням дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдано моральну шкоду оцінену ним в 4000 гривень, яка має бути відшкодована відповідачем [PERSON] /т.с. 1, а.с. 1-9/. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін / т.с. 1, а.с.56-57/. 12.02.2021 року від представника відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» отримано відзив на позовну заяву, яким позовні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити. Вказав, що AT «СГ «ТАС» (приватне) здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] у повному обсязі у розмірі 18 430,32 грн., про що позивач не заперечує у своїй позовній заяві. Акт огляду транспортного засобу BA3 217030 н.з. [NUMBER] було складено та проведено 21.05.2020 року, а повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду [PERSON] подав до AT «СГ «ТАС» (приватне) 20.05.2020 року, тобто через 1 день, AT «СГ «ТАС» (приватне) діяло виключно в межах норм чинного законодавства та не порушувало строки згідно п.34.2. Закону України, а тому вважає витрати на оплату Звіту №13-20 від 07.07.2020 р. в сумі 1900,00 грн. не підлягають відшкодуванню, так як AT «СГ «ТАС» (приватне) не порушувало строки згідно п.34.2. Закону України / т.с. 1, а.с. 67-68/. Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.02.2021 року за клопотанням сторони позивача витребувано від приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» копії матеріалів справи з приводу страхового відшкодування шкоди заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, які надійшли до суду 23.03.2021 року / т.с. 1, а.с. 99-100, 109-118/. 14.04.2021 року постановлено ухвалу суду про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням / т.с. 1, а.с. 125-127/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.05.2021 року, за клопотанням сторони позивача, по справі призначено судову авто товарознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Кропивницького відділення Київського науково дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України / т.с. 1, а.с. 137-139/. 15.09.2021 року до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 01.09.2021 року № 3166/21-27 / т.с. 1, а.с.184-193/. Представник позивача 16.11.2021 року через канцелярію суду подав заяву про уточнення позовних вимог, якою просить стягнути на користь [PERSON] з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» страхове відшкодування з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 8985,02 грн., пеню в сумі 753,80 грн., 3% річних від простроченої суми, що становить 301,26 грн. та 1900 грн. витрат на оплату оцінки завданих збитків та складання звіту № 13-20 про незалежну експертну оцінку легкового автомобіля марки ВАЗ-217030, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] , що виконаний фізичною особою-підприємцем [PERSON] оцінювачем, експертом-товарознавцем. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1500 грн. суми франшизи за договором страхування та 10 748,23 грн. завданих збитків. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] завдану моральну шкоду в сумі 4 000 грн. Судові витрати покласти на відповідачів та стягнути їх на користь позивача / т.с. 1, а.с. 201-206/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.12.2021 року поновлено провадження в справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні / т.с. 1, а.с. 219-220/. Згідно ухвали суду від 17.02.2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні / т.с. 1, а.с. 230-231/. В судове засідання позивач не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, представником позивача на електронну адресу суду направлено заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду невідомі, правом подачі відзиву не скористався. В судове засідання представник відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» не з`явився, неодноразово на адресу суду направляв клопотання про відкладення розгляду справи на період дії військового стану, просив врахувати ведення військових дій в Україні, введення воєнного стану, оголошення періодичних повітряних тривог та загроз ракетних ударів, з метою збереження здоров`я учасників судового процесу. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» суд ураховує наступне. Відповідно до статті 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; першої неявки в судове засідання учасника справи, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні режимі відео конференції; необхідність витребування нових доказів; якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи без її участі, дала особисті пояснення. Європейський суд з прав людини в рішенні від 7.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно ч. 2 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Виходячи з вищенаведеного, суд враховує тривалість розгляду справи та те, що після призначення справи до розгляду по суті з лютого 2022 року представник відповідача АТ «СГ «ТАС» (приватне) жодного разу не з`явився в судове засідання. Суд залишає без задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, виходячи з поточної ситуації, яка склалася у м. Києві та у м. Кропивницькому, де знаходиться територіально приміщення Кіровського районного суду м. Кіровограда, де відсутні бойові дії. Суд враховує і те, що Верховний Суд вже неодноразово у своїх рішеннях, зокрема у справах №802/562/18-а, №826/4504/17, звертав увагу на те, що повноваження щодо відкладення судового розгляду на підставі поданого учасниками судового процесу клопотання є дискреційними. Представник відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» неодноразово просив відкласти розгляд справи у зв`язку із введенням воєнного стану на території України. Про будь - які конкретні причини неможливості явки до суду у клопотаннях не зазначав. Так, 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який надалі продовжено. Статтею 64 Конституції України, у умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Згідно з ч.1 ст 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно зі ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів. Отже, за змістом вищевказаних норм, право людини на судовий захист не може бути обмежене, тому суди під час воєнного стану працюють у штатному режимі тільки з певними обмеженнями. Верховний Суд на сайті Судової влади України оприлюднив інформацію щодо особливостей здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, зокрема, зауважив, що навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно прийматимуться рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом. За загальним правилом при вирішенні питання щодо можливості відкладення розгляду справи в період дії воєнного стану на підставі поданої учасниками судового процесу заяви суд залежно від інтенсивності бойових дій на певній території, загальної воєнної ситуації як в країні, так і в певному регіоні, де знаходиться суд, або учасник справи (його представник), поведінки суб`єктів владних повноважень, що мають компетенцію в сфері повідомлень щодо ризиків перебування на певній території (об`єкті нерухомості), має дотримуватися балансу між безпекою суддів, працівників апарату, учасників справи та дотриманням процесуальних прав учасників справи і засад судочинства. При цьому врахуванню підлягають попередня поведінка учасника справи, можливість розгляду справи за відсутності сторін, можливість прибути у судове засідання та скористатися правом участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції. У представника відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» мали б бути не ілюзорні, а реальні побоювання щодо власної безпеки при переміщенні для участі в судовому засіданні з м. Києва до м. Кропивницького, проте про будь - які реальні побоювання представник у клопотаннях не вказував, заяви про розгляд справи без його участі не подавав, клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції не заявляв. З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відкладення розгляду справи та вважає, що вищевказане в сукупності свідчить про достатність часу та можливостей для представника щодо реалізації ним своїх прав на захист, в тому числі і подання доказів. При цьому суд враховує наявність відзиву на позовну заяву. Відтак, суд розцінює дії представника відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», як такі, що спрямовані на безпідставне затягування розгляду справи. Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого представника відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС». Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК). Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Як вбачається з матеріалів справи, 18.05.2020 року о 14 год. 37 хв. гр. [PERSON] , керуючи транспортним засобом FORD Granada, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , в м. Кропивницькому по вул. Яновського, 147, на перехресті не виконав вимоги світлофору, а саме: здійснив проїзд на заборонений жовтий сигнал світлофору та здійснив зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 217030, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , який закінчував маневр повороту ліворуч. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 8.7.3 (ґ) Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.06.2020 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та призначити стягнення у виді накладення штрафу в розмірі 20-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. Постанова набрала законної сили /т.с. 1, а.с. 18/. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником транспортного засобу ВАЗ 217030, реєстраційний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] /т.с. 1, а.с. 26/. Цивільна-правова відповідальність власника транспортного засобу FORD Granada, реєстраційний номерний знак [NUMBER] застрахована в AT «СГ «ТАС» (приватне) згідно полісу № АО 6822708 від 04.02.2020 pоку, період страхування з 04.02.2020 по 03.02.2021 року, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну становить 130 000 (сто тридцять тисяч) грн, розмір франшизи 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн. /т.с. 1, а.с. 112/. 20.05.2020 року [PERSON] звернувся до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із повідомленням та в липні 2020 року із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 38 250,47 грн. /т.1, а.с. 14-15, 16/. Відповідно до направленої позивачу за вих. №11252/9120 від 28.07.2020 року копії листа за підписом заступника начальника Регіонального управління врегулювання страхових випадків [PERSON] страховою компанією прийнято рішення про здійснення виплати страхового відшкодування в розмірі 18430,32 грн. /т.с. 1 , а.с. 17/. Згідно відповіді директора з врегулювання страхових випадків [PERSON] за вих. №02647/0120 від 02.09.2020 року на звернення [PERSON] матеріальний збиток, завданий як власнику автомобіля ВАЗ 217030, н.з. [NUMBER] згідно висновку №34-D/71/1 від 24.06.2020 року ФОП [PERSON] становить 19\~930,32 грн. без ПДВ. Тому, належна сума страхового відшкодування 18 430,32 грн. (19 930,32 грн. 1 500 грн. = 18430,32 грн.) була перерахована на реквізити, вказані у заяві на виплату страхового відшкодування /т.с. 1 , а.с. 22/. Відповідно до звіту № 13-20 ФОП [PERSON] , складеного на замовлення позивача вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу ВАЗ-217030, реєстраційний номер [NUMBER] становить 38 250,47 грн. /т.с. 1, а.с. 29-47/. Частиною 1\~ст. 1166\~ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1, 2 ст. 1187\~ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 ч.1 ст.\~1188\~ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 3 ст.\~988\~ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Статтею 1194\~ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Статтею 3\~Закону №1961-IV передбачено покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц. Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верхового Суду. Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування. Відповідно до п. 22.1 ст.\~22\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Крім того, обов`язком страховика є не лише виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному самим страховиком, а і узгодження такої суми з потерпілою особою. Позивач заперечував правильність визначення розміру збитків, визначених на замовлення страховика та надавав страховику звіт щодо розміру збитків, визначених спеціалістом на його замовлення. Страховик мав можливість замовити інше дослідження, у тому числі і експертне для узгодження розміру страхової виплати, проте таких дій не вчинив та ніяким чином не обґрунтував чому він не бере до уваги документи, надані позивачем. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 30.07.2021 року призначено судову автотоварознавчу експертизу. Відповідно до висновку експерту, за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 01.09.2021 № 3166/21-27 ринкова вартість КТЗ ВАЗ 217030, реєстраційний № [NUMBER] , станом на 18.05.2020, складає: 92034 грн. 30 коп.; вартість відновлювального ремонту КТЗ ВАЗ 217030, реєстраційний № [NUMBER] , станом на 18.05.2020, складає: 38788 грн. 48 коп.; вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ ВАЗ 217030, реєстраційний № [NUMBER] , пошкодженого, внаслідок ДТП, станом на 18.05.2020, складає: 28039 грн. 55 коп. /т.с. 1, а.с. 186-190/. Після отримання висновку судової автотоварознавчої експертизи позивач зменшив позовні вимоги щодо страхового відшкодування, виходячи з розміру матеріального збитку, який визначений у висновку. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦПК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. За змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3 % річних від несплаченої (неповернутої) суми страхового відшкодування є відповідальністю сторони за допущене нею правопорушення умов договору страхування. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. З огляду на юридичну природу правовідносин, які склалися між страховиком та потерпілим як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Згідно з п. 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до п. 36.6 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідач приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат, складений позивачем, не оскаржував та свій контрозрахунок не подавав. Так, судом встановлено, що позивач мав право на отримання страхового відшкодування у сумі 26 539,55 грн. (28 039,55 грн. -1 500 грн. = 26 539,55 грн.), проте страховик виплатив страхове відшкодування лише у розмірі 18 430,32 грн. Відтак позивач мав право на отримання страхового відшкодування у сумі 26 539,55 грн. з часу звернення до страховика із відповідною заявою та надання всіх документів, необхідних для вирішення питання про право на таку виплату та для встановлення розміру матеріальної шкоди. Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення із приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» недоплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 8 109,23 грн. (28 039,55 грн. 18 430,32 грн. - 1 500 грн. = 8 109,23 грн.) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки, як вказувалося вище, страховик порушив строк виплати страхового відшкодування у повному обсязі, вимоги позивача про стягнення із приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» інфляційних втрат в розмірі 875,79 грн., 3 % річних від несплаченої (неповернутої) суми страхового відшкодування в розмірі 301,26 грн. та пені від розміру недоплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 753,80 є також законними та обґрунтованими. Стягненню з відповідача [PERSON] підлягає різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 10 748,23 грн. (38 788,48 грн. 18 430,32 грн. 8 109,23 грн. 1 500 грн. = 10748,23 грн.) та невиплачена франшиза в розмірі 1 500 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Враховуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди, що проявилась в душевних стражданнях з приводу пошкодженого автомобіля, суд з урахуванням положень розумності, співмірності та достатності дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 4 000,00 грн. Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд вважає необхідним позов задовольнити та стягнути із приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] 8 985,02 грн. страхового відшкодування з урахуванням встановленого індексу інфляції, пеню в розмірі 753,80 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 301,26 грн., із [PERSON] на користь [PERSON] 1 500 грн. суми франшизи за договором страхування, 10 748,23 грн. збитків, 4 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню - по 420,40 грн., з кожного, сплаченого судового збору, по 2 145,13 грн., з кожного, на відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням експертизи. Тому, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача із приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» витрат на проведення оцінки завданих збитків та складання звіту №13-20 в розмірі 1 900,00 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. Відповідно ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно норм ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до вимог ст.\~137\~ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надано: копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 18.08.2020 року, копію рахунку-фактури №СФ-0000020 від 19.08.2020 року, розрахунок понесених позивачем витрат на правничу (правову) допомогу, оригінал ордера серія ВА №1006764 від 03.09.2020 року, копію квитанції №0.0.1809032044.1 від 20.08.2020 року /т.с. 1, а.с. 48-49, 50, 51, 208/. Відповідно до ч. 3 ст. 141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі\~ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір\~обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно п.\~6\~ч.\~1\~ст. 1 Закону № 5076-VI, інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Позивач та адвокат Нікішов Г.І. у рахунку-фактурі №СФ-0000020 від 19.08.2020 року, розрахунку понесених витрат обумовили розмір гонорару в сумі 7 500 грн., копією квитанції №0.0.1809032044.1 від 20.08.2020 року підтверджується сплата [PERSON] вказаної суми. З огляду на викладене, суд, з урахуванням принципу співмірності та враховуючи складність предмету спору, вважає, що стороною позивача доведено понесення витрат за надання правничої допомоги у розмірі 7 500 грн. Відповідачі не звертались до суду із клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Отже, витрати на професійну правничу допомогу є документально підтвердженими та співмірними зі складністю цієї справи, наданим представником позивача - адвокатом Нікішовим Г.І. обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Таким чином, враховуючи, що судом позов [PERSON] задоволено, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на професійну правничу допомогу по 3 750,00 грн. з кожного відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved