Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-06 00:00:00

30 грудня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Миргородської мистецької школи імені А. П. Коломійця про визнання відсторонення від роботи незаконним, стягнення заробітної плати за час відсторонення та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги вказаного позову мотивує наступним. Позивач зазначає, що працює викладачем відділу народних інструментів Миргородської мистецької школи імені А.П. Коломійця. Позивач стверджує, що 06 грудня 2021 року під час проведення нею уроку їй було вручено повідомлення «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19» вих. № 177 від 06.12.2021 року. Позивач повідомила що ознайомиться з ним по закінченню занять, при цьому позивач не заявляла про відмову від щеплення і повідомила про необхідність перед цим консультації з лікарем, оскільки влітку перенесла інфаркт. 07 грудня 2021 року до роботи позивач без консультації з сімейним лікарем змушена була вакцинуватися проти коронавірусної хвороби 2019 (COVID-19). 07 грудня 2021 року о 13 годині 50 хвилин позивачу повторно було вручено повідомлення «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19» вих. № 177 від 06.12.2021 року. Позивач повідомила про те, що вона вже вакцинована, але директор вимагала надання документального підтвердження. В цей же день через декілька годин позивачу повідомили про те, що вона відсторонена від роботи. Як слідує з тексту наказу № 46-аг від 07 грудня 2021 року «Про відсторонення від роботи [PERSON] » позивача відсторонено від роботи з 07 грудня 2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати, підставою для наказу було повідомлення про обов`язкове щеплення проти COVID-19 від 06.12.2021 року №_177. Оскільки відповідач не забезпечив викладача на заміну уроків в класах позивача, а щеплення вже в позивача було, то позивач продовжила працювати далі. Близько 17 години 30 хвилин за викликом адміністрації школи прибув наряд поліції, якому позивач надала пояснення, протокол щодо позивача не складався. Внаслідок незаконних і свавільних дій адміністрації, які створили стресову ситуацію для позивача, з 08 по 16 грудня 2021 року позивач перебувала на лікарняному через загострення хвороби серця. 09 грудня 2021 року позивач встановила застосунок «Дія» і надіслала знімок сертифіката про вакцинацію. Через Вайбер позивачу було надіслано наказ про допуск до роботи з 09 грудня 2021 року. Позивач вважає, що оскільки рішення про відсторонення працівників прийнято у формі Постанови КМУ та в спосіб, що не відповідає вимогам пункту 1 статті 92 Конституції та статті 12 Закону, і поза межами конституційних повноважень Кабінету Міністрів України, то неможливо застосувати до спірних правовідносин положення Постанови КМУ та необхідність вирішення спору на підставі норм статей 43, 64, 92 Конституції, з огляду на те, що в Україні відсутні закони, які передбачають право роботодавців відсторонювати від роботи працівників, що відмовилися від вакцинації проти COVID-19. Позивач стверджує, що неправомірними діями відповідача, а саме відстороненням від роботи, порушено, гарантоване ст. 43 Конституції України, її право на працю та своєчасне одержання винагороди за працю, що призвело до моральних та душевних страждань. Свавільне відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати при наявності вакцинації, виклик поліції, призвели до стресової ситуації яка спричинила загострення хронічного захворювання та тимчасову втрату працездатності. Зазначені обставини змусили позивача шукати додаткові джерела доходу для відновлення організації життя, налагодження нормального ритму життя та призвели до зміни нормальних життєвих зв`язків і вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, позивач вважає, що розмір відшкодування завданої їй моральної шкоди повинен становити 10 000 грн. одноразово, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. На підставі викладеного позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ директора Миргородської мистецької школи імені А.П. Коломійця № 46-аг від 07 грудня 2021 року «Про відсторонення від роботи [PERSON] »; стягнути з Миргородської мистецької школи імені А.П. Коломійця на користь позивача середній заробіток за час відсторонення від роботи за 07 грудня 2021 року в розмірі 729,64 грн. та за 08 грудня 2021 року виплати по лікарняному в сумі 729,64 грн., а всього 1459,28 грн; стягнути з Миргородської мистецької школи імені А.П. Коломійця на користь позивача на відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень одноразово; стягнути з Миргородської мистецької школи імені А.П. Коломійця на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 4 724 грн. (судовий збір 2 724 грн., витрати за надання правничої допомоги в розмірі 2 000 грн.). Ухвалою суду від 04.01.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов (а.с. 32). Відповідач скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву. Так, представник відповідача - адвокат Огризков А. А. подав 27 січня 2022 року до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне. Наведені позивачем [PERSON] обставини та правові підстави позову відповідачем повністю заперечуються. У відзиві зазначено, що Наказом МОЗ від 04.10.2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» (далі - наказ МОЗ № 2153) визначено, що на період дії карантину обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають працівники усіх закладів освіти. До них, відповідно, відноситься позивач у цій справі - викладач Миргородської мистецької школи Миргородської міської ради [PERSON] . Також, у відзиві зазначено, що з огляду на встановлені постановою КМУ № 1236 необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, необхідні зміни щодо умов виробничої та іншої діяльності підприємств, установ, організацій повністю відповідають вимогам Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та Конституції України. А тому посилання [PERSON] на незаконне обмеження її прав є безпідставним. У позивачки [PERSON] є право оскаржити постанову КМУ № 1236, якщо вона вважає, що нею порушуються її права. Проте вона даним правом не скористалася. Поки постанова КМУ № 1236 не скасована в судовому порядку, вона є законною та чинною. А тому роботодавці та працівники, у тому числі [PERSON] , зобов`язані виконувати її. З огляду на це Миргородська мистецька школа не могла вчинити всупереч вимогам постанови КМУ № 1236. У відзиві заперечуються ствердження [PERSON] про те, що нею було повідомлено про проведення нею щеплень проти COVID-19. Зокрема, директор Миргородської мистецької школи [PERSON] стверджує, що 07.12.2021 року [PERSON] повідомила їй про відсутність у неї щеплень проти COVID-19, що об`єктивно підтверджується фактом викликання нею працівників національної поліції та може бути підтверджено показаннями працівників Миргородської мистецької школи. За вказаних обставин відповідно до вимог пункту 41-6 постанови КМУ № 1236 наказом директора Миргородської мистецької школи № 46-аг від 07.12.2021 року [PERSON] було відсторонено від роботи з 07.12.2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати. Щодо доводів позивачки з приводу порушення її конституційного права на працю у відзиві зауважується, що за приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. [PERSON] реалізувала власне право на працю шляхом укладення трудового договору. Після відсторонення від роботи за нею зберігалося робоче місце на весь час відсторонення від роботи, трудовий договір з нею не був припинений. Відтак відсутнє порушення її прав на працю, яке визначене статтею 43 Конституції України. Також у відзиві зазначається, що разом з тим складовою частиною конституційного права на працю є право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відсторонення [PERSON] від роботи не порушувало її прав на працю, а навпаки, забезпечувало її право на працю, зокрема, - в частині її права на безпечні умови праці, оскільки відсутність у неї вакцинації створювала небезпеку для життя і здоров`я насамперед її самої, а також - інших учасників освітнього процесу: педагогічних працівників та отримувачів освіти. Отже, відмова від щеплень наражає на небезпеку усіх людей. А тому обмеження стосовно позивачки було правомірним та відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини, насамперед - самої [PERSON] . Щодо доводів позивачки [PERSON] з приводу відсутності в її діях відмови від вакцинації від COVID-19 у відзиві зазначається, що постанова КМУ № 1236 передбачає відсторонення від роботи не лише у разі відмови від вакцинації від COVID-19, а й - у разі ухилення від неї. Чинне законодавство України не передбачає підтвердження чинності COVID - сертифіката шляхом усної заяви його власника про наявність у нього щеплень. У відзиві з посиланням на пункт 41-6 постанови КМУ № 1236 зазначається, що є правомірними дії адміністрації Миргородської мистецької школи імені А. П. Коломійця щодо ініціативи (контролю) до [PERSON] з приводу проведення нею обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 та пред`явлення COVID-сертифіката для перевірки його чинності та відсторонення її від роботи. У відзиві зазначено, що у позовній заяві [PERSON] підтвердила, що станом на 07.12.2021 року у неї був відсутній COVID-сертифікат, який вона отримала лише 09.12.2021 року з використанням мобільного додатка Порталу Дія, лише після чого надала його QR -код адміністрації Миргородської мистецькій школі. А тому на думку сторони відповідача дії Миргородської мистецької школи щодо відсторонення [PERSON] від роботи 07.12.2021 року та її допущення до роботи 09.12.2021 року є цілком правомірними. За таких обставин сторона відповідача, вважає, що позовні вимоги є необгрунтованими, безпідставними та не підлягають задоволенню (а. с. 41-52). Позивач 31 січня 2022 року подала до суду відповідь на відзив (а. с. 53-56), в якій зазначила, що Конституція України є законом найвищої юридичної сили. Закони і інші нормативно- правові акти повинні відповідати Конституції. Конституція є законом прямої дії (ст.8 Конституції України). Виходячи із змісту Конституції України (норми наведені вище), карантин в Україні, що введений органом влади шляхом видання нормативно-правового (підзаконного) акту, повинен строго відповідати закону і Конституції. Основним аспектом законності, поряд із змістом акту, є строге дотримання встановленої законом процедури, оскільки органи влади і їх посадові особи повинні діяти виключно в межах повноважень, встановлених законом і Конституцією. Не може вважатись законним акт, навіть правильний за змістом, який виданий із порушенням процедури, оскільки в такому випадку будуть невільовані норми верховенства права і буде порушений правопорядок. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється і відміняється Кабінетом Міністрів України. Проте Кабінет Міністрів України не є абсолютно вільним в цьому питанні - це повноваження Кабміну обмежене законом. Це обмеження полягає у встановленні жорсткої і безальтернативної процедури. Зазначена стаття Закону встановлює, що питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. В свою чергу, головний державний санітарний лікар, також, не є абсолютно вільним в цьому питанні. Його повноваження на ініціювання карантину, виникають лише в тому випадку, коли в Україні вже введено надзвичайний стан, підпункт й) частини 1 статті 40 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» у відповідності до повноважень головного державного санітарного лікаря України встановлює: У разі введення в Україні чи в окремих її місцевостях режиму надзвичайного стану вносить центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, обґрунтоване подання для прийняття рішення щодо звернення до Кабінету Міністрів України з пропозицією про встановлення карантину. Відтак, законною і такою, що не суперечить Конституції України є наступна процедура введення в Україні карантину: Президент видає Указ про введення надзвичайного стану. Верховна Рада затверджує цей Указ. Указ набуває чинності. Головний санітарний лікар подає в Міністерство охорони здоров`я України подання щодо звернення до Кабінету Міністрів України з пропозицією про встановлення карантину. Міністерство охорони здоров`я України порушує перед Кабінетом Міністрів України питання про встановлення карантину. Кабінет Міністрів України встановлює карантин. Карантин набуває чинності. При цьому, всі чотири дії є обов`язковими і хронологічними. Тобто, до виконання першої та другої дії, четверта відбутись не може. У відповіді на відзив позивач зазначає, що як відомо, надзвичайний стан в Україні не введено. Відповідно, станом на цей момент головний санітарний лікар ще не отримав повноважень ініціювати карантин, а у Кабінеті Міністрів не було підстав встановлювати карантин. Відтак, слід стверджувати, що в правовому полі чинного законодавства України карантин не введено. Також, зазначає, що Конституційний Суд України наголосив, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить ст.ст. 1,3, 6, 8, 19, 64 Конституції України. Таким чином, діюча Постанова КМУ від 09.12.2020р. №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- СоV-2» зі змінами внесеними Постановою КМУ від 20.10.2021р. № 1096 про введення карантину є незаконною і не підлягає виконанню. Окрім того, враховуючи ту обставину, що наказ МОЗ України за № 2153 від 04.10.2021р. «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники, яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» запровадженого на період дії карантину, встановленого у незаконний спосіб Постановою Кабінетом Міністрів України від 09.12.2020 р. за № 1236, наказ МОЗ є незаконний і не підлягає виконанню. Таким чином, на підставі ст. 60 Конституції України кожна людина зобов`язана відмовитись від виконання наказу МОЗ України за № 2153 від 04.10.2021р. «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники, яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». На підставі ст. 19 Конституції України у взаємозв`язку із ст. 60 Конституції України, жодний орган чи посадова особа, в тому числі юридичні особи, які займаються господарською діяльністю не мають права вимагати від людини виконання вище зазначеного наказу МОЗ України. На підставі викладеного,

Outcome: partial