Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

АТ «Універсал Банк» звернулося до\~суду з\~позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 310,13 доларів США. Позов обґрунтований тим, що 11.02.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», був укладений кредитний договір № BL2005, відповідно до умов якого [PERSON] отримала від позивача кредит у розмірі 22000,00 доларів США. Однак, в зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань, банк звернувся до суду із відповідним позовом про стягнення заборгованості. Так, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.03.2021 року у справі № 303/7058/20 з [PERSON] на користь АТ «Універсал банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № BL2005від 11.02.2008\~року в\~розмірі 5717,13\~доларів США.\~На цей\~час рішення\~суду не\~виконано,\~заборгованість перед\~банком не\~погашена,\~в зв`язку\~з чим\~позивач просить\~стягнути із\~відповідача 3%\~річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 03.03.2021 року по 23.12.2022 року у розмірі 310,13 доларів США. Ухвалою суду від 03.03.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено у такий строк та черговість подання заяв по суті справи. Відповідач, у встановлений ухвалою суду про відкриття провадження строк, відзив на позовну заяву не подала. Так як учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.03.2021 року з [PERSON] на користь АТ «Універсал банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № BL2005 від 11.02.2008\~року в\~розмірі 5717,13\~доларів США. Рішення суду набрало законної сили 05.04.2021 року та на його виконання 14.06.2021 року видано виконавчий лист. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини щодо укладання між сторонами кредитного договору № BL2005 від 11.02.2008 року, а також надання кредитних коштів та неповернення їх відповідачем не підлягають доказуванню у справі, яка розглядається, оскільки мають преюдиційне значення. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 310,13 доларів США грн. за період з 03.03.2021 року по 23.12.2022 року у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення. Відповідно до розрахунку 3% річних станом на 23.12.2022 року залишок суми стягнення становить 5717,13 доларів США, а 3% річних за період з 03.03.2021 року до 23.12.2022 року становлять 310,13 доларів США. Таким чином, предметом позову у справі є стягнення трьох процентів річних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення про стягнення грошових коштів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України гарантовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. З викладеного можна зробити висновок, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, регулюються нормами ЦК України, що передбачають відповідальність за порушення грошового зобов`язання (ч. 2 ст. 625 цього Кодексу). Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.03.2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а ч. 5 ст. 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Суд зазначає, що у рішенні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.03.2021 року визнано грошові зобов`язання [PERSON] , визначено їх розмір, ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку положення ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають застосуванню. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного суду в своїй постанові від 19.06.2019 у справі за номером 646/14523/15-ц. Відповідно до здійсненого позивачем розрахунку, такий проведено за період з 03.03.2021 року до 23.12.2022 року. Перевіряючи такий розрахунок, суд вважає за необхідне врахувати і таке. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, наданий позивачем розрахунок суми трьох процентів річних підлягає перерахунку з урахуванням вищевказаного пункту Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та розраховується за період з 03.03.2021 року до 23.02.2022 року. Відтак, розмір трьох процентів річних від простроченої суми за період з 03.03.2021 року до 23.02.2022 року становить 168,22 доларів США. Оскільки відповідач доказів щодо часткового чи повного погашення заборгованості за кредитним договором суду не представила, не спростувала документально нарахований позивачем розрахунок 3% річних, з урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт невиконання [PERSON] рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.03.2021 року, суд приходить до висновку, що позов АТ «Універсал Банк» про стягнення 3% річних слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 168,22 доларів США за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги АТ «Універсал Банк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам. Розмір заявлених вимог 310,13 доларів США (100 % - 2684,00 грн. - розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду з цим позовом), розмір вимог, що підлягають задоволенню 168,22 доларів США (54,24 % - 1455,80 грн. - розмір судового збору, пропорційний до задоволеної частини вимог). Таким чином, відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1455,80 грн. (судовий збір) судових витрат.

Outcome: partial