Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі по тексту - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державне підприємство «Національні інформаційні системи» (далі по тексту - третя особа), в якому позивач просить: - усунути перешкоди в користуванні рухомим майном - транспортним засобом - DAEWOO MATIZ, 2012 року випуску, колір червоний, тип - загальний легковий хетчбек, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , шляхом припинення приватного обтяження рухомого майна - застави рухомого майна від 19 червня 2018 року за №16942736 філією міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» в частині об`єкта обтяження - автомобіля легкового, DAEWOO MATIZ, 2012 року випуску, колір червоний, тип - загальний легковий хетчбек, реєстраційний номер [NUMBER] , номер об`єкта: [NUMBER], згідно договору застави транспортного засобу від 24 квітня 2013 року. В обгрунтування позовних вимог позивач послався на те, що він є власником автомобіля DAEWOO MATIZ, 2012 року випуску, колір червоний, тип - загальний легковий хетчбек, реєстраційний номер [NUMBER] , номер об`єкта: [NUMBER]. 19 червня 2018 року реєстратором філії міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» на вказаний транспортний засіб зареєстровано обтяження за №16942736, а саме: заставу рухомого майна на підставі договору застави транспортного засобу від 24 квітня 2013 року, обтяжувачем зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», боржником [PERSON] . Однак, як зазначає позивач, на час придбання ним цього автомобіля (16 березня 2016 року) у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження цього майна. Як стверджує позивач, такі відомості до реєстру були внесені відповідачем у червні 2018 року. Тобто, на переконання позивача, станом на 19 червня 2018 року були відсутні підстави для реєстрації обтяження рухомого майна, оскільки власником автомобіля був позивач, а не інші особа. Позивач зазначає, що він є добросовісним набувачем рухомого майна, а тому має право на усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження цим рухомим майном шляхом припинення обтяження на нього. Вказані вище обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 23 червня 2022 року цивільний позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом припинення обтяження (цивільна справа №545/2069/22) передано на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 липня 2022 року для розгляду цивільної справи №545/2069/22 визначено суддю Шевченківського районного суду міста Києва Романишену І.П. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 25 липня 2022 року позовна заява [PERSON] залишена без руху та останньому наданий строк для усунення виявлених недоліків. 04 серпня 2022 року на адресу суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків разом документом про сплату судового збору. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 08 серпня 2022 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 25 жовтня 2022 року на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи, відповідно до яких представник третьої особи послався на те, що єдиним належним суб`єктом, на якого законом покладено обов`язок щодо здійснення реєстрації відомостей про припинення/змін обтяження є в даному випадку Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Тобто, як вказує представник третьої особи, зняття приватного обтяження знаходиться поза межами компетенції третьої особи. 07 листопада 2022 року через систему «Електронний Суд» надійшли додаткові пояснення у справі представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», в яких останній послався на те, що попереднє обтяження було накладено на заставний автомобіль DAEWOO MATIZ, 2012 року випуску, колір червоний, тип - загальний легковий хетчбек, реєстраційний номер [NUMBER] , номер об`єкта: [NUMBER] - 24 квітня 2013 року. Таким чином, як зазначає представник відповідача, зважаючи на те, що обтяження діє протягом 5 років, його строк дії мав завершитись 24 квітня 2018 року, а вказаний транспортний засіб позивачем придбано 16 березня 2016 року, тобто, в період дії обтяження. На підставі викладеного, представник відповідача вважає, що позивач не є добросовісним набувачем вказаного вище транспортного засобу. Також, представник відповідача зазначив, що новий власник транспортного засобу є також поручителем за Кредитним договором від 24 квітня 2013 року для забезпечення якого було укладено договір застави транспортного засобу від 24 квітня 2013 року. З огляду на викладені вище обставини, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 08 листопада 2022 року через систему «Електронний Суд» надійшли додаткові пояснення представника позивача, в яких остання послалась на аналогічні обставини тим, що викладені у позовній заяві, а також зазначивши, що з урахуванням правової позиції Верховного Суду у справі №761/1386/19 від 19 травня 2021 року належним способом захисту є саме припинення обтяження рухомого майна та, відповідно, рішення суду буде підставою для внесення реєстратором відомостей до Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомостей про припинення приватного обтяження. 16 січня 2023 року через систему «Електронний Суд» представником позивача подано додаткові письмові пояснення, в яких остання послалась на аналогічні обставини тим, що викладені у позовній заяві. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 06 березня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі №545/2069/22 та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному порядку. В судове засідання 04 квітня 2023 року позивач та його представник, представник відповідача та представник третьої особи не з`явились, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу за відсутності позивача та його представника відсутністю, в якій також вказала, що позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Від відповідача не надходило клопотання стосовно відкладення судового засідання 04.04.2023 р., яке б надавало право судді відкласти розгляд справи по суті на іншу дату. Представник третьої особи в письмових поясненнях просив розглядати справу за відсутності представника. Представник третьої особи в письмових поясненнях просив розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив таке. 24 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Український Бізнес Банк» та [PERSON] було укладено кредитні договори №КАСТФ/1000111.4 та №КАВНКФ/1000111.2, відповідно до умов яких Банк надав позичальнику в тимчасове довгострокове користування кредитні кошти. Пунктом 3.1. вказаних договорів передбачено, що кредити, надані за ними, забезпечується заставою, порукою [PERSON] . Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Український Бізнес Банк» (Заставодержатель) та [PERSON] (Заставодавець) укладено договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвою В.І. та зареєстрований в реєстрі за №409, відповідно до умов якого з метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов`язань за Кредитним договором Заставодавець передає, а Заставодержатель приймає в заставу належний йому на праві власності транспортний засіб: автомобіль, легковий комбі - В марки, моделі DAEWOO MATIZ, випуску 2012 року, (кузов, рама) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №40520589 від 24 квітня 2013 року, Приватним нотаріусом Медвєдєвою В.І. 24 квітня 2013 року о 12:35:15 на підставі договору застави транспортного засобу реєстр №409, 24.04.2013 зареєстровано приватне обтяження - застава рухомого майна, об`єкт обтяження: автомобіль легковий, номер об`єкта [NUMBER], номер державної реєстрації: [NUMBER] , марка, модель DAEWOO MATIZ, випуску 2012 року, терміном дії приватного обтяження - до 24 квітня 2018 року. Також, відповідно до наявної в матеріалах справи копії договору поруки від 24 квітня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Український Бізнес Банк» та [PERSON] , останній зобов`язався нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання зобов`язань за кредитним договором №КАВНКФ/1000111.2 від 24 квітня 2013 року та за кредитним договором №КАСТФ/1000111ю4 від 24 квітня 2013 року (пункт 1.1. договору поруки). Згідно пункту 2.2. договору поруки поручитель зобов`язався відповідати усім своїм майном при недостатності грошових коштів в обсязі вимог Банку. Також, як вбачається з наданої суду копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , 16 березня 2016 року ТСЦ МВС №5341 проведено реєстрацію транспортного засобу автомобіля, легкового комбі - В марки, моделі DAEWOO MATIZ, випуску 2012 року, (кузов, рама) № [NUMBER] за [PERSON] . Згідно копії Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №56068511 від 19 червня 2018 року, Філією міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» 19 червня 2018 року 12:45:51 зареєстровано приватне обтяження - застава рухомого майна, на підставі договору застави транспортного засобу б/н, 24.04.2013, ПН Полтавського МНО Медвєдєва В.І., об`єкт обтяження: автомобіль легковий, DAEWOO MATIZ, 2012 року випуску, номер об`єкта: № [NUMBER] , номер державної реєстрації: [NUMBER] , терміном дії приватного обтяження до 19 червня 2023 року, обтяжувачем зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», боржником - [PERSON] . Аналогічні відомості містяться й у Витязі з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №Р80761 від 12 січня 2021 року. Вважаючи, що приватне обтяження - застава вказаного вище автомобіля у червні 2018 року зареєстровано протиправно, позивач звернувся до суду з цим позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. Так, звертаючись до суду з цим позовом про усунення перешкод у користуванні рухомим майном, позивач вказав, що на час придбання цього транспортного засобу у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження цього майна. Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) та статті 1 Закону України «Про заставу» від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII (далі по тексту - Закон України від 02 жовтня 1992 року №2654-ХІІ) в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до частин 1, 2 статті 20 Закону України від 02 жовтня 1992 року №2654-ХІІ Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою. Частиною 1 статті 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно з частинами 1, 2 статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до приписів статті 27 Закону України від 02 жовтня 1992 року №2654-ХІІ застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу. Суд зазначає, що зазначені вище норми законодавства застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18 листопада 2003 року№ 1255-IV (далі по тексту - Закон України від 18 листопада 2003 року №1255-IV), який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Згідно частини 3 статті 9 Закону України від 18 листопада 2003 року №1255-IV якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Статтею 10 Закону України від 18 листопада 2003 року №1255-IV передбачено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У відповідності до положень статті 12 Закону України від 18 листопада 2003 року №1255-IVвзаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Наведене в сукупності дозволяє дійти висновку, що застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Вказаний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду України: від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14 та у постановах Верховного Суду: від 10 жовтня 2019 року у справі №463/3582/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18, від 18 березня 2020 року у справі № 202/5584/18, від 19 травня 2021 року у справі №761/1386/19. Відповідно до частини 2 статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк. Згідно із абзацом п`ятим пункту 24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року № 830 "Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна" записи про обтяження, які втратили чинність, підлягають виключенню з Реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Як вже було зазначено судом, до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 24 квітня 2013 року № 40529589 на транспортний засіб автомобіль легковий, DAEWOO MATIZ, 2012 року випуску, номер об`єкта: № [NUMBER] , номер державної реєстрації: [NUMBER] зареєстровано приватне обтяження, а саме заставу рухомого майна, на підставі договору застави від 23 квітня 2013 року, термін дії такого обтяження - 24 квітня 2018 року. Тобто, на момент придбання спірного автомобіля позивачем (16 березня 2016 року) у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були наявні відомості про його обтяження, оскільки термін дії обтяження від 24 квітня 2013 року не сплинув, наступне обтяження було зареєстровано 19 червня 2018 року. З урахуванням викладеного, суд не погоджується з позицією позивача щодо того, що він станом на 16 березня 2016 року був добросовісним набувачем вказаного вище автомобіля, а тому відповідно до статті 391 ЦК України мав право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем не доведено, а судом не встановлено, що станом на 16 березня 2016 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна дійсно були відсутні відомості щодо наявності приватного обтяження - застави рухомого майна - автомобіль легковий, DAEWOO MATIZ, 2012 року випуску, номер об`єкта: № [NUMBER] , номер державної реєстрації: [NUMBER] , а сам факт того, що ТСЦ МВС 5341 було здійснено реєстрацію права власності [PERSON] за вказаним автомобілем та видано відповідне свідоцтво, на переконання суду, не є беззаперечним доказом відсутності відомостей щодо обтяження рухомого майна в реєстрі. Водночас, суд наголошує, що при розгляді даної справи по суті, судом не надається правова оцінка щодо правомірності або протиправності реєстрації ТСЦ МВС 5341 права власності на транспортний засіб за позивачем. Більш того, суд звертає окрему увагу й на те, що позивач у даній цивільній справі є поручителем [PERSON] за її кредитними зобов`язаннями та в силу пункту 2.2. договору поруки від 24 квітня 2013 року зобов`язався відповідати усім своїм майном при недостатності грошових коштів в обсязі вимог Банку. Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із частинами 1, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, не доведеними належними та допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦПК України, зважаючи, що у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, суд не вбачає правових підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат, зокрема, щодо стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого останнім судового збору.

Outcome: dismissed