Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

31 грудня 2021 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Першої Київської державної нотаріальної контори, в якій позивач просить скасувати в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно в розділі Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис, що був зареєстрований 21 травня 2005 року за №1697784, реєстратором: Перша Київська державна нотаріальна контора, щодо арешту нерухомого майна власника [PERSON] , підстава обтяження: лист, 10/2-1390, 24.03.1995, СУ ГУ МВС України, додаткові дані: р.2063-23, вх.2365, вх.875 від 24.03.1995, заявник: Перша Київська державна нотаріальна контора. В обґрунтування позовних вимог вказав, що в жовтні 2020 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу для укладення договору дарування дочці належної йому частини квартири [ADDRESS] , але укласти відповідний договір він не зміг через зазначений вище обмежувальний запис про накладений арешт. Про наявність такого обмежувального запису позивач раніше не знав та стверджував, що підстав і передумов для жодного арешту майна в нього немає. Деталі запису про арешт позивач дізнався, отримавши Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. В цій Довідці, в розділі Відомості з реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містився запис про обтяження наступного змісту: «Тип обтяження: арешт нерухомого майна; Реєстраційний номер обтяження: 1697784; Зареєстровано: 21.05.2005 10:53:54 за №1697784 реєстратором: Перша київська державна нотаріальна контора.; Підстава обтяження: ЛИСТ, 10/2-1390, 24.03.1995, СУ ГУ МВС України; Об?єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; Власник: [PERSON] , Причина відсутності коду: інша причина відсутності коду; Додаткові дані: р.2063-23, вх.2365, вх.875 від 24.03.1995; Заявник: Перша Київська державна нотаріальна контора». При цьому, зазначив позивач, запис до держреєстру було внесено відносно особи « [PERSON] » без зазначення будь-яких інших ідентифікуючих даних такої особи (дата народження, адреса проживання, ідентифікаційний код тощо) і арештованим значилось все нерухоме майно, а не лише частина квартири для дарування якої позивач звернувся до нотаріуса. Також за допомогою нотаріуса, який зробив відповідні запити, позивачу вдалося встановити таке. Департамент з питань режиму і службової діяльності МВС України своїм листом від 02.12.2020 року повідомив, що за дорученням керівництва МВС України звернення розглянуто галузевим державним архівом МВС - в обліково-довідкових документах архіву будь-яких відомостей про [PERSON] не виявлено. Також Департамент інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України своїм листом від 03.12.2020 року повідомив, що не має достатньої вихідної інформації, яка б дала можливість відповісти на запит про справу в якій приймалось рішення про арешт майна. Головне слідче управлінням Національної поліції України листом від 05.01.2021 року проінформувало, що відповідно до відомостей з Єдиного реєстру досудових розслідувань досудове розслідування в кримінальних провадженнях, де особі з анкетними даними [PERSON] повідомлено про підозру, слідчими Національної поліції України не здійснюється, також повідомлено, що СУ ГУ МВС України структурі Міністерства внутрішніх справ України та НПУ не існує. Звернувшись за правовою допомогою до адвоката, позивач зміг отримати від Першої Київської державної нотаріальної контори у відповідь на адвокатський запит копію листа СУ ГУ МВС в м.Києві від 24.03.1995 року №10/2-1390, який зазначено в якості підстави для запису про арешт в державному реєстрі. Проаналізувавши зміст цього листа позивач переконався, що він являє собою звичайний інформаційний запит до Першої державної нотаріальної контори, а не документом, відповідно до якого вживаються обмежувальні заходи відносно особи, наприклад, постановою слідчого чи суду про накладення арешту. Зі змісту інформаційного запиту (листа) видно, що заступник начальника відділу СУ ГУ МВС України в м.Києві Магдик С.В., який його підписав, запитував у Першої Київської державної нотаріальної контори інформацію про те, чи звертались для посвідчення угод ряд фізичних та юридичних осіб, яких в Листі без жодних додаткових ідентифікуючих даних зазначено близько 50-ти (в тому числі зазначено прізвище, ім`я та по-батькові [PERSON] ). Також підписант листа просив додатково інформувати його про такі звернення. Очевидно, що цим листом не накладався ніякий арешт на майно позивача, лист має характер інформаційного запиту. Також позивач зазначив, що співвласником квартири [ADDRESS] він став лише 25.12.1997 року на підставі договору дарування частини квартири, який було посвідчено нотаріально, а лист, який став підставою для внесення запису про арешт, датований значно раніше - 24.03.1995 року, тобто на час надходження листа СУ ГУ МВС в м.Києві від 24.03.1995 року № 10/2-1390 до відповідача позивач навіть не був власником арештованої квартири. Відтак, запис про арешт нерухомого майна позивача на підставі листа СУ ГУ МВС в м.Києві від 24.03.1995 року № 10/2-1390 значно перешкоджає позивачу вільно реалізовувати його права власності на зазначену вище квартиру. Позивач стверджує, що немає жодних умов, правових підстав та документів для існування такого арешту, в жодних кримінальних справах не фігурував, кримінальних проваджень відносно нього немає, підозрюваним, обвинуваченим та підсудним він ніколи не був. Представник позивача звернуся до відповідача з заявою про вилучення запису про арешт та отримав відповідь Першої київської державної нотаріальної контори від 09.09.2021 року №8075/01-1, згідно з якою відповідач повідомив, що надані до заяви документи не дають змоги встановити факт припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, а отже припинити обтяження з №1697784 неможливо. З урахуванням того, що позивач не є та ніколи не був ні обвинуваченим, ні підозрюваним у жодному кримінальному провадженні, отже його майно не може бути піддано конфіскації та не підлягало арешту для забезпечення цивільного позову у кримінальній справі, також з урахуванням того, що зазначена вище частина квартири була подарована позивачу після 1995 року, позивач вважає, що відсутні будь-які правові підстави для арешту його нерухомого майна, а тому запис про арешт в державному реєстрі підлягає припиненню. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 січня 2022 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою від 17 січня 2022 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк на усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 28 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті. 02 січня 2023 рок до суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Попова А.С. до суду надійшла заява про долучення доказів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте 20 квітня 2023 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Попова А.С. до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій просив суд розглядати справу з урахуванням уточнених позовних вимог, зокрема, просив припинити обтяження про арешт майна в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно в розділі Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відносно [PERSON] , який було зареєстровано 21.05.2005 року за №1697784, реєстратором Перша Київська державна нотаріальна контора, тип обтяження: арешт нерухомого майна, підстава обтяження: лист, 10/2-1390, 24.03.1995 року, СУ ГУ МВС України, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник: [PERSON] , Причина відсутності коду: інша причина відсутності коду, додаткові дані: р.2063-23, вх..2365, вх..875 від 24.03.1995 року, заявник: Перша Київська державна нотаріальна контора. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №245170957 від 19 лютого 2021 року [PERSON] належить на праві власності частина (58/100) квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування, серія та номер 5352, виданий 25 грудня 1997 року. Відповідно до договору дарування частини квартири від 25 грудня 1997 року дарувальнийя ( [PERSON] ) подарувала, а обдарований ( [PERSON] ) прийняв в дар 58/100 частин квартири [ADDRESS] . Договір посвідчено приватним нотаріусом КМНО Захарченком С.М. та в подальшому зареєстровано в державному реєстрі за №5352. 21 лютого 2005 року реєстратором Перша київська державна нотаріальна контора, зареєстровано обтяження - Реєстраційний номер обтяження 1697784, тип обтяження: арешт нерухомого майна; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; підстава обтяження: Лист, 10/2-1390, 24.03.1995, СУ ГУ МВС України; додаткові дані: р.2063-23, вх. 857 від 24.03.1995; заявник: Перша київська державна нотаріальна контора. В записі про обтяження, а саме в розділі «власник» значиться інформація [PERSON] , причина відсутності коду: інша причина відсутності коду. Таким чином, позивач набув право власності на частину квартири через два роки після виникнення листа Слідчого управління ГУ МВС України №10/2 -1390 від 24 березня 1995 року, який був підставою внесення обтяження до реєстру. Як вбачається з відповіді Першої київської державної нотаріальної контори від 30 березня 2021 року №2520/01-16 на адвокатський запит, відповідач надав копію листа слідчого управління ГУ МВС України №10/2 -1390 від 24 березня 1995 року, на підставі якого Першою київською нотаріальною конторою 24 березня 1995 року за вх. №857 до електронної бази було внесено відомості про накладення арешту на майно [PERSON] . Як установлено з листа Слідчого управління ГУ МВС України №10/2 -1390 від 24 березня 1995 року, що був підставою для внесення відомостей про обтяження, у зв`язку зі здійсненням розслідування кримінальної справи №59-568 про порушення правил валютних операцій, заступник начальника відділу СУ ГУ МВС України в м.Києві Магдик С.В. просить нотаріальну контору надати інформацію про те, чи посвідчувались угоди з відчуження майна за участі ряду юридичних та фізичних осіб без зазначення їх ідентифікуючих відомостей, серед яких значиться [PERSON] . Крім того, в листі зазначено, що через арешт майна зазначених компаній, прохання ніяких операцій з відчуження майна не вчиняти. Також автор просив інформувати СУ ГУ МВС України в м.Києві про факти таких звернень в майбутньому. На день складання листа СУ ГУ МВС в м. Києві від 24 березня 1995 року № 10/2-1390, який зазначено як підставу для запису про арешт в державному реєстрі, питання провадження в кримінальних справах слідчими органів внутрішніх справ врегульовувалось Кримінально-процесуальним кодексом України в редакції ухваленій Верховною радою УРСР 28 грудня 1960 року. Відповідно до положень ст.ст.125, 126 цього КПК 1960 року, накладення арешту на майно допускається як засіб забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. При цьому, накладення арешту на майно мало відбуватись шляхом винесення слідчим відповідної постанови та подальшого опису арештованого майна. Крім того, відповідно до ст.130 КПК 1960 року, про рішення прийняті слідчим або прокурором під час провадження попереднього слідства у передбачених випадках складається мотивована постанова. У постанові обов`язково має бути зазначена інформація про місце та час її складання, посада особи, що виносить постанову, її прізвище, справа, в якій провадиться слідство і обґрунтування прийнятого рішення. Виходячи з вищевикладеного, лист СУ ГУ МВС в м.Києві від 24 березня 1995 року №10/2-1390 не був достатньою підставою для накладення арешту на майно позивача в зазначений період часу. Вказаний лист не містить посилань на жодну постанову слідчого. В суду відсутня інформація про те, чи взагалі виносились відносно майна позивача які-небудь постанови про арешт слідчими органами. Більше того, з наявних у справі документів, а саме з листів Департаменту з питань режиму і службової діяльності МВС України від 02 грудня 2020 року №41099/11-2020, Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України від 03 грудня 2020 року №8241/27/04/03-2020, Головного слідчого управлінням Національної поліції України від 05 січня 2021 року №3892/24/312-2021, Головного управління Національної поліції в м.Києві від 30 листопада 2022 року №492-Аз/125/52/02-22 вбачається, що у правоохоронних органів відсутня інформація про кримінальне переслідування позивача [PERSON] , зокрема про накладення арешту на його майно. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Захист права власності - це сукупність передбачених законом цивільно-правових засобів, які, по-перше, гарантують нормальне господарське використання майна (тобто вони забезпечують захист відносин власності в їх непорушеному стані), а по-друге - застосовуються для поновлення порушених правовідносин власності, для усунення перешкод, що заважають їх нормальному функціонуванню, для відшкодування збитків, які заподіяні власнику. Захист права власності здійснюється в передбаченому законом порядку, тобто шляхом застосування належної форми, засобів і способів захисту. Для захисту застосовується юрисдикційна форма захисту, тобто діяльність уповноважених державних органів, які здійснюють комплекс організаційних заходів для захисту порушених прав. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Відповідно до цієї статті, власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає його користуванню та/або розпорядженню своїм майном. Підставою звернення за захистом в судовому порядку є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або/та користування належним йому майном, за умови відсутності між сторонами спірних правовідносин договірних відносин. Характерною ознакою такого порушення права власності є протиправне вчинення третьою особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або/та користування належним йому майном. Предметом позовних вимог є усунення позивачу перешкод з боку відповідача у здійснення права власності на частину квартири шляхом припинення обтяження про арешт нерухомого майна в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Відповідно до положень статті 391 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником майна, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 77 - 80 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Записи до Державного реєстру, зокрема, записи про обтяження речових прав вносяться державним реєстратором за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав на підставі прийнятого ним рішення (абзац перший частини 1 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».) Згідно висновку Велика Палата Верховного Суду, викладеного в постанові від 30 червня 2020 року в справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19), спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Відповідно до ч.3 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявні підстави для припинення обтяження про арешт майна в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно в розділі Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відносно [PERSON] , який було зареєстровано 21 травня 2005 року за №1697784, реєстратором Перша Київська державна нотаріальна контора, тип обтяження: арешт нерухомого майна, підстава обтяження: лист, 10/2-1390, 24 березня 1995 року, СУ ГУ МВС України, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник: [PERSON] , причина відсутності коду: інша причина відсутності коду, додаткові дані: р.2063-23, вх.2365, вх.875 від 24 березня 1995 року, заявник: Перша Київська державна нотаріальна контора, адже дане обтяження було внесене до реєстру без достатньої правової підстави та перешкоджає позивачу у здійсненні його права на розпорядження майном, як власника.

Outcome: approved