Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до Гусятинського районного суду Тернопільської області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, посилаючись на те, що через неналежне заповнення та внесення відомостей до трудової книжки вона не має змоги оформити пенсійну справу, оскільки в трудовій книжці без номера від 15.07.1978 року її прізвище з російської зазначається як « [PERSON] », а згідно трудової книжки [NUMBER] від 31.03.1980 року її прізвище з російської звучить « [PERSON] », що не співпадає з вірним прізвищем « [PERSON] » у відповідності до свідоцтва про народження та свідоцтва про шлюб. Оскільки вона вийшла заміж та змінила своє прізвище на « [PERSON] », тому просить в судовому порядку встановити факт належності її, [PERSON] , [INFO] , правовстановлюючих документів, а саме: Трудової книжки без номера від 15.07.1978 року заповненої на російській мові на ім`я « [PERSON] »; Трудової книжки [NUMBER] від 31.03.1980 року заповненої на російській мові на ім`я « [PERSON] ». Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 24.03.2023 року відкрито провадження у цивільній справі та прийнято до розгляду зазначену позовну заяву за правилами окремого провадження. 05 квітня 2023 року до суду надійшло заперечення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій представник заінтересованої особи зазначив, що заявником не доведеного, що трудові книжки , факт належності яких просить встановити заявник, належить саме її. Додатково вказав, що із заяви [PERSON] вбачається, що встановлення факту необхідне її для подальшого звернення до територіального органу Пенсійного фонду України для оформлення пенсії. Отже, встановлення даного факту пов`язане з вирішенням спору про право, а саме, права на пенсію. Відтак, представник заінтересованої особи просить суд залишити заяву про встановлення факту без розгляду. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, згідно письмової заяви заявлені вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити з наведених у заяві підстав, а справу слухати у її відсутності. Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі встановив наступні факти. Відповідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане 28 листопада 1959 року Яблунівською сільською Радою Копичинського району « [PERSON] » народилася [INFO] .(а.с.14) У свідоцтві про укладення шлюбу серії [NUMBER] видане 26 липня 1980 року дошлюбне прізвище заявниці значиться як « [PERSON] », прізвище після реєстрації шлюбу: [PERSON] ».(а.с.15) Згідно паспорта громадянина України № [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] від 18.11.2022 року та копії довідки про реєстрацію місця проживання №451 від 06.09.2019 року, заявниця значиться як « [PERSON] , [INFO] ». (а.с.5,7, 6). У документах архівного фонду та довідці Відкритого акціонерного товариства «Тернопільське об`єднання» ТЕКСТЕРНО» №06/70 від 19.02.2018 року містяться відомості про роботу « [PERSON] ».(а.с.12,13) Трудова книжка без номера від 15 липня 1978 року виписана на прізвище « [PERSON] .(а.с.8) У Трудовій книжці серії [NUMBER] від 31 березня 1980 року містяться записи на прізвище « [PERSON] »(а.с.10) Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 вказаної постанови, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України (в редакції, яка діяла до редакції відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Згідно із п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» на підставі п. 6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 348/576/18 відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України. Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт належності [PERSON] , [INFO] , правовстановлюючих документів, а саме: Трудової книжки без номера від 15.07.1978 року заповненої на російській мові на ім`я « [PERSON] »; Трудової книжки [NUMBER] від 31.03.1980 року заповненої на російській мові на ім`я « [PERSON] », а тому заявлені вимоги слід задовольнити. Факт, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки надає змогу оформити пенсію. На підставі наведеного та

Outcome: approved