Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якого на підставі договору про надання правової допомоги № 19/3 від 10 серпня 2021 року та ордеру про надання правової допомоги серії ПТ № 201077 від 10 серпня 2021 року діє адвокат Крецул Л. М, звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідно до якої просить суд стягнути з останніх солідарно моральну шкоду, завдану злочином у розмірі 100\~000 гривень 00 копійок. В обґрунтування заявлених позовних вимог представником позивача зазначено наступне. 20 червня 2016 року близько 00 годин 40 хвилин відповідачі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в громадському місці, на вулиці біля входу в кафе Приватного підприємця «Немашкало», за адресою: [ADDRESS] , демонструючи п`яну завзятість, з метою демонстрації переваги, використовуючи нікчемний привід, затіяли сварку з [PERSON] в ході якої висловлювались на його адресу образи та погрози застосування фізичного насильства з використанням ненормативної лексики, а також заволоділи мобільним телефоном [PERSON] , який з метою знущання над [PERSON] та приниження його гідності викинули у вуличний туалет. Після чого, [PERSON] продовжуючи злочинну діяльність, разом з [PERSON] та [PERSON] почали вчиняти насильницькі дії стосовно [PERSON] , з метою спричинення йому тілесних ушкоджень, для чого діючи спільно та злагоджено, умисно нанесли не менше тридцяти ударів руками та ногами по тулубу, голові та кінцівках позивача, завдавши йому відповідно до висновку експерта тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівого плечового суглобу, пошкодження сухожилля надоостного та підлопаткового м`язів з подальшими посттравматичними змінами обмеження внутрішньої ротації, зниження сили м`язів-ротаторів та нейропатія лівого ліктьового нерву, які відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості; закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку з наявністю синця в потиличній ділянці в проекції потиличного бугра, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; синці на передній поверхні грудей ліворуч в ділянці проекції 2-го та 3-го ребер по середньо-ключичній лінії, в проекції 3-го ребра по передній пахвовій лінії, на лівій боковій поверхні грудей в проекції 8-го і 9-го ребер по задній пахвовій лінії, на зовнішній поверхні лівого плеча в нижній третині, лівій бічній ділянці живота, в проекції 2-го правого ребра по навкологрудинній лінії, на передній поверхні правого стегна у верхній третині, на задній поверхні правого стегна в нижній третині з переходом на задню поверхню лівої гомілки у верхній третині, які відноситься до легких тілесних ушкоджень. Як зазначив\~представник позивача,\~03\~червня 2020\~року Первомайський\~міськрайонний суд\~Харківської області\~виніс вирок\~по кримінальну\~провадженню,\~внесеному до\~Єдиного реєстру\~досудових розслідувань\~під №\~12016220390000410,\~за обвинуваченням\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] у\~вчиненні кримінальних\~правопорушень,\~передбачених частиною\~2\~статті 296,\~частиною 1\~статті 122\~Кримінального кодексу\~України,\~відповідно до\~якого:\~ [PERSON] визнано винним\~у вчиненні\~кримінальних правопорушень,\~передбачених частиною\~2\~статті 296,\~частиною 1\~статті 122\~Кримінального кодексу\~України і\~призначити йому\~покарання:\~за частиною\~2\~статті \~296\~Кримінального кодексу\~України у\~виді 1\~року позбавлення\~волі,\~за частиною\~1\~статті 122\~Кримінального кодексу\~ України\~у виді\~1\~року обмеження\~волі;\~на підставі\~частини 1\~статті 70\~Кримінального кодексу\~України за\~сукупністю злочинів,\~шляхом поглинання\~менш суворого\~покарання більш\~суворим,\~призначено [PERSON] \~покарання у\~виді 1\~року позбавлення\~волі;\~ [PERSON] визнано винним\~у вчиненні\~кримінальних правопорушень,\~передбачених частиною\~2\~статті 296,\~частиною 1\~статті 122\~Кримінального кодексу\~України і\~призначено йому\~покарання:\~за частиною\~2\~статті 296\~Кримінального кодексу\~України у\~виді 1\~року позбавлення\~волі,\~за частиною\~1\~статті 122\~Кримінального кодексу\~у виді\~1\~року обмеження\~волі;\~на підставі\~частини 1\~статті 70\~Кримінального кодексу\~України за\~сукупністю злочинів,\~шляхом поглинання\~менш суворого\~покарання більш\~суворим,\~призначено [PERSON] \~покарання у\~виді 1\~року позбавлення\~волі;\~ [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 296, частини 1 статті 122 Кримінального кодексу України і призначено йому покарання за частиною 2 статті 296 Кримінального кодексу України у виді 1 року позбавлення волі, за частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України у виді 1 року обмеження волі; на підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено [PERSON] покарання у виді 1 року позбавлення волі. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03 червня 2020 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 16 березня 2021 року касаційні скарги засуджених [PERSON] та [PERSON] частково задоволено, вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03 червня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року в частині засудження [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за частиною 2 статті 296 Кримінального кодексу України скасовано та закрито кримінальне провадження в цій частині, у зв`язку із відсутністю у вчиненому діянні складу цього кримінального правопорушення, виключено посилання судів на частину 1 статті 70 Кримінального кодексу України щодо призначення покарання засудженим за сукупністю кримінальних правопорушень. В решті вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03 червня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року залишено без змін. Позивача, [PERSON] , у даному кримінальному провадженні визнано потерпілим. Представник позивача зазначила, що [PERSON] вищевказаним злочином було завдано значних душевних страждань, а також було завдано значних душевних страждань членам його родини, оскільки відповідачі діяли відкрито та зухвало, не приховуючи своїх дій від його односельців. Дії відповідачів принизили [PERSON] перед його односельцями та завдали значної шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Також йому було завдано значного душевного болю та значних фізичних страждань, що завдало йому моральної шкоди у значному розмірі. [PERSON] довелось довгий час проходити лікування, що негативно вплинуло на звичайний перебіг його життя, він фактично довгий час не міг працювати та заробляти грошові кошти, щоб годувати сім`ю, що також завдало йому значних душевних страждань. Також представник позивача вказала, що під час кримінального провадження [PERSON] з цивільним позовом до обвинувачених не звертався, на даний час по справі винесено вирок, винних засуджено, вирок набрав законної сили, тому [PERSON] звертається до суду з цивільним позовом щодо стягнення з засуджених моральної шкоди завданої злочином. Враховуючи глибину душевних страждань, необхідність значного часу та значного обсягу грошових коштів для відновлення попереднього способу життя, [PERSON] оцінює моральну шкоду, яку завдано йому відповідачами у 100 000 гривень 00 копійок. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 08 листопада 2021 року прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину до розгляду та відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 06 січня 2023 року за клопотанням представника позивача витребувано від Первомайського міськрайонного суду Харківської області з матеріалів кримінального провадження з єдиним унікальним № 631/2135/16-к за обвинуваченням [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 296, частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України, належним чином завірені копії висновків судово-медичних експертиз № 69-НВ/16 від 22 серпня 2016 року, № 09-22224/2019 від 27 грудня 2019 року та іншої медичної документації, що підтверджує перебування [PERSON] на лікуванні. Ухвалою Нововодолазького\~районного суду Харківської області від 04 квітня 2023 року визначено про заочний розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у цивільній справі судом не вживалось. Позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Про причини своєї неявки суд не повідомив, проте скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, 04 квітня 2023 року звернувся до суду з письмовою заявою, що була зареєстрована за вхідним № 1782/23-вх., відповідно до якої просив розгляд справи провести за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, у разі неявки відповідачів не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. У судове засідання, що було призначено на 04 квітня 2023 року, представник позивача адвокат Крецул Лариса Миколаївна також не з`явилася, проте 04 квітня 2023 року на електронну адресу суду надіслала клопотання, що було зареєстроване за вхідним № ЕП-581/23-вх., відповідно до якого просила відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку із перебуванням її за межами Харківської області. Відповідачі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у судові засідання, що були призначені неодноразово, жодного разу не з`являлись, хоча про дату, час і місце розгляду справи були сповіщені завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Судові повістки були повернуті на адресу суду з відміткою відділення УДППЗ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, у судові засідання, у тому числі, яке було призначено на 04 квітня 2023 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] викликалися шляхом розміщення судового оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Причини неявки відповідачів суду не відомі. Відзив на позовну заяву, відповідно до приписів статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не подали, ніяких клопотань на адресу суду не направляли. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідачів, повідомлених належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідачів, яких належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, і від яких не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що відповідачі будучи завчасно належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, повторно, без зазначення причин свого неприбуття, не з`явилися у судове засідання, враховуючи те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1\~статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як встановлено\~судом і\~підтверджується матеріалами\~справи,\~вироком Первомайського\~міськрайонного суду\~Харківської області\~від 03\~червня 2020\~року,\~ухваленого у\~справі з\~єдиним унікальним\~№ 631/2135/16-к,\~ [PERSON] визнано винним\~у вчиненні\~кримінальних правопорушень,\~передбачених частиною\~2\~статті 296,\~частиною 1\~статті 122\~Кримінального кодексу\~України і\~призначити йому\~покарання:\~за частиною\~2\~статті \~296\~Кримінального кодексу\~України у\~виді 1\~року позбавлення\~волі,\~за частиною\~1\~статті 122\~Кримінального кодексу\~ України\~у виді\~1\~року обмеження\~волі;\~на підставі\~частини 1\~статті 70\~Кримінального кодексу\~України за\~сукупністю злочинів,\~шляхом поглинання\~менш суворого\~покарання більш\~суворим,\~призначено [PERSON] \~покарання у\~виді 1\~року позбавлення\~волі;\~ [PERSON] визнано винним\~у вчиненні\~кримінальних правопорушень,\~передбачених частиною\~2\~статті 296,\~частиною 1\~статті 122\~Кримінального кодексу\~України і\~призначено йому\~покарання:\~за частиною\~2\~статті 296\~Кримінального кодексу\~України у\~виді 1\~року позбавлення\~волі,\~за частиною\~1\~статті 122\~Кримінального кодексу\~у виді\~1\~року обмеження\~волі;\~на підставі\~частини 1\~статті 70\~Кримінального кодексу\~України за\~сукупністю злочинів,\~шляхом поглинання\~менш суворого\~покарання більш\~суворим,\~призначено [PERSON] \~покарання у\~виді 1\~року позбавлення\~волі;\~ [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 296, частини 1 статті 122 Кримінального кодексу України і призначено йому покарання за частиною 2 статті 296 Кримінального кодексу України у виді 1 року позбавлення волі, за частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України у виді 1 року обмеження волі; на підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено [PERSON] покарання у виді 1 року позбавлення волі. Згідно вказаного вироку встановлено, що 20 червня 2016 року близько 00 годин 40 хвилин [PERSON] разом із [PERSON] та [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в громадському місці, на вулиці біля входу в кафе Приватного підприємця «Немашкало», за адресою: [ADDRESS] , діючи з єдиним умислом, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, нехтуючи існуючими правилами та нормами поведінки в суспільстві, демонструючи п`яну завзятість, з метою демонстрації переваги, використовуючи нікчемний привід, затіяли сварку з [PERSON] , в ході якої висловлювали на його адресу образи та погрози застосування фізичного насильства з використанням ненормативної лексики, після чого [PERSON] заволодів мобільним телефоном [PERSON] , який з метою знущання над останнім та приниження його гідності викинули у вуличний туалет. Після чого, [PERSON] продовжуючи злочинну діяльність, разом з [PERSON] та [PERSON] почали вчиняти насильницькі дії стосовно [PERSON] , з метою спричинення йому тілесних ушкоджень, для чого діючи спільно та злагоджено, умисно нанесли не менше тридцяти ударів руками та ногами по тулубу, голові та кінцівках, завдавши [PERSON] , відповідно до висновку експерта тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівого плечового суглобу у вигляді пошкодження сухожилля надоостного та підлопаткового м`язів з подальшими посттравматичними змінами обмеження внутрішньої ротації, зниження сили м`язів-ротаторів та нейропатія лівого ліктьового нерву, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості; закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку з наявністю синця в потиличній ділянці в проекції потиличного бугра, що відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; синці на передній поверхні грудей ліворуч в ділянці проекції 2-го та 3-го ребер по середньо-ключичній лінії, в проекції 3-го ребра по передній пахвовій лінії, на лівій боковій поверхні грудей в проекції 8-го і 9-го ребер по задній пахвовій лінії, на зовнішній поверхні лівого плеча в нижній третині, лівій бічній ділянці живота, в проекції 2-го правого ребра по навкологрудинній лінії, на передній поверхні правого стегна у верхній третині, на задній поверхні правого стегна в нижній третині з переходом на задню поверхню лівої гомілки у верхній третині, що відноситься до легких тілесних ушкоджень. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року, вирок Первомайського міськрайонний суд Харківської області від 03 червня 2020 року, по справі за обвинуваченням [PERSON] , [PERSON] [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 296, частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України, залишено без змін. За результатами перегляду судових рішень у касаційному порядку, Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду ухвалив постанову від 16 березня 2021 року відповідно до якої касаційні скарги засуджених [PERSON] та [PERSON] задоволено частково. Вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03 червня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року в частині засудження [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за частиною 2 статті 296 Кримінального кодексу України скасовано та закрито кримінальне провадження в цій частині у зв`язку із відсутністю у вчиненому діянні складу цього кримінального правопорушення. Виключено посилання судів на частину 1 статті 70 Кримінального кодексу України щодо призначення покарання засудженим за сукупністю кримінальних правопорушень. В решті вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03 червня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року залишено без змін. Дана постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. Відповідно до висновку експерта № 09-2224/2019, складеного 27 грудня 2019 року лікарем судово-медичним експертом відділу судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи [PERSON] в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 квітня 2014 року під № 12018220510001031, на підставі даних судово-медичної експертизи за матеріалами справи за фактом спричинення тілесних ушкоджень громадянину [PERSON] , з урахуванням даних із наданих матеріалів кримінального провадження, у громадянина [PERSON] мали місце наступні тілесні ушкодження: закрита травма лівого плечового суглобу у вигляді пошкодження сухожилля надоостного та підлопаткового м`язів з подальшими посттравматичними змінами у вигляді обмеження внутрішньої ротації, зниження сили м`язів-ротаторів та нейропатії лівого ліктьового нерву; закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку з наявністю синця в потиличній ділянці в проекції потиличного бугра,- синці на передній поверхні грудей в ділянці проекції 2-го та 3-го лівих ребер по середньоключичній лінії в проекції 3-го лівого ребра по передній паховій лінії, на лівій боковій поверхні грудей в проекції 8-го і 9-го лівих ребер по задній пахвовій лінії, на зовнішній поверхні лівого плеча в нижній третині, в лівій та правій бічних ділянках живота, в лівій клубовій ділянці, в проекції 2-го правого ребра по навколо грудній лінії, на передній поверхні правого стегна у верхній третині, на задній поверхні правого стегна в нижній третині з переходом на задню поверхню лівої гомілки у верхній третині. Закрита травма лівого плечового суглобу утворилась, вірогідніше за все, внаслідок відведення лівої верхньої кінцівки з елементами ротація, тобто обертання руки навколо своєї вісі в плечовому суглобі. При цьому, враховуючи анатомічне розташування, точки прикріплення м`язів та сухожиль в ділянці плечового поясу, слід вважати, що максимальне натягнення та ушкодження вищевказаних анатомічних структур утворилось за умови відведення руки за спину і обертанні кінцівки назад, на що також вказує відсутність будь-яких зовнішніх ушкоджень в ділянці лівого плечового суглобу та лівої лопатки. Закрита черепно-мозкова травма утворилась в результаті ударної дії тупого твердого предмета (предметів), індивідуальні особливості діючої поверхні якого не відобразились, з місцем прикладання сили в ділянці потилиці, відповідно розташуванню синця в проекції потиличного бугра. Синці утворились в результаті дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості діючих поверхонь яких не відобразились в даних ушкодженнях, механізмом удару або удару-стиснення. Закрита травма лівого плечового суглобу не є небезпечною для життя в момент заподіяння, а спричинила за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 день), і за цією ознакою відноситься до ушкоджень середнього ступеню тяжкості (згідно пунктів 2.2.1 «а», «б», «в», 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом N°6 Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року). Закрита черепно-мозкова травма враховуючи її звичайний клінічний перебіг, належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я, тривалість якого перевищує 3-х тижнів (21 день) (згідно пунктів 2.3.1 «а», 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом N°6 Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року). Синці викликають незначні скороминущі наслідки, тривалість яких не перевищує 6 діб і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень (відповідно до пунктів 2.3.2 б», 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом N°6 Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року). Аналогічні відомості щодо наявності у [PERSON] тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості містяться у висновку експерта № 7433-Ая/1 від 19 грудня 2019 року за результатом проведення додаткової судово-медичної комісійної експертизи, висновках експерта № 6010-Ая/16 та № 6012-Ая/16, складених 17 жовтня 2016 року лікарем судово-медичним експертом відділу судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи [PERSON] , висновку експерта № 69-НВ/16, складеного 22 серпня 2016 року лікарем судово-медичним експертом районного відділення судово-медичної експертизи обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації Зінченком Ю. М., висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи № 674-2016, складеного 21 вересня 2016 року лікарем судово-медичним експертом відділу судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи [PERSON] , та медичної документації [PERSON] . З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що спірними правовідносинами у справі є відшкодування шкоди, завданої злочином у відповідній кримінальній справі, обставини щодо якої встановлені вироком суду, який набрав законної сили. Як убачається з матеріалів справи, відповідачів, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України, а саме вчинення умисного середньої\~тяжкості тілесного\~ушкодження,\~тобто умисне\~ушкодження,\~яке не\~є небезпечним\~для життя\~і не\~потягло за\~собою наслідків,\~передбачениху\~статті 121\~цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я. При цьому, суд приймає до уваги приписи частини 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, які встановлюють, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Положеннями частини 7 статті 128 Кримінального процесуального кодексу України та частини 3 статті 386 Цивільного кодексу України\~передбачено, що особа має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, в тому числі шляхом звернення з позовом у кримінальній справі. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Частиною 3 статті 28 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди. Згідно з пунктами 8 та 9 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Вирішуючи даний спір суд виходить з приписів частини 1 статті 3 Конституції України, яка встановлює, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Правовими підставами відшкодування шкоди визначено, зокрема положення статей\~27, 55 та 56 Основного Закону України, статті 2 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, статей\~23, 1167, 1168 Цивільного кодексу України. Приписи статті 1166 Цивільного кодексу України встановлюють, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, за правилами вищенаведеної норми права для відшкодування шкоду необхідне довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки \~стаття 22 Цивільного кодексу України); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. При цьому, частина 2 статті 1166 Цивільного кодексу України встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Частиною 1\~статті 1177 Цивільного кодексу України\~визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно із частиною 1 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Стаття 23 Цивільного кодексу України закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди визначаючи, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її\~сім`ї\~чи\~близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її\~майна тощо. Відповідно до частин 3, 4 та 5 вищевказаної норми права,\~якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України встановлено, що\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів, що передбачено у статті 1168 Цивільного кодексу України. Як роз`яснено у пунктах 3 та 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,\~під моральною\~ шкодою\~ слід\~ розуміти\~ втрати\~ немайнового\~характеру \~внаслідок \~моральних \~чи фізичних\~страждань,\~ або\~інших негативних\~ явищ,\~ \~заподіяних \~ фізичній\~ \~чи \~ юридичній\~ \~особі незаконними\~діями або\~бездіяльністю інших\~осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У пункті 4\~наведної вище постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення від 12 липня 2007 року у справі «STANKOV v. BULGARIA», заява № 68490/01, § 62). В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки, що призвела до заподіяння шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.\~\~ Отже, при ухвалені рішення суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У позові [PERSON] просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 100000 гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди, мотивуючи це тим, що нанесені позивачу відповідачами тілесні ушкодження являють собою і моральну травму, оскільки завдано значних душевних страждань [PERSON] та членам його родини, оскільки відповідачі діяли відкрито та зухвало, не приховуючи своїх дій від його односельців. Дії відповідачів принизили [PERSON] перед його односельцями та завдали значної шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Зі змісту вироку Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03 червня 2020 року, а також ухвали суду апеляційної інстанції та постанови Верховного Суду убачається, що відповідно до висновків експертів в результаті вчинення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України, потерпілий [PERSON] отримав ряд тілесних ушкоджень, які відносять до ушкоджень середнього ступеню тяжкості та легких тілесних ушкоджень Суд погоджується, що внаслідок протиправних злочинних дій [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] позивачеві, [PERSON] , було завдано значних душевних страждань, оскільки відповідачі діяли відкрито та зухвало, не приховуючи своїх дій від його односельців. [PERSON] , як свідчать дані його паспорта громадянина України, народився та постійно мешкає в селі Станичному Нововодолазького (нині Красноградського) району Харківської області, бере активну участь у суспільному житті села. Оскільки вищевказані події мали місце у громадському місці, на вулиці біля входу в кафе, дії відповідачів принизили [PERSON] перед його односельцями та завдали значної шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Також йому було завдано значного душевного болю та значних фізичних страждань. [PERSON] довелось довгий час проходити лікування, що негативно вплинуло на звичайний перебіг життя, а також завдало йому значних душевних страждань. При цьому, не дивлячись на те, що з часу вчинення правопорушення (20 червня 2016 року) сплинув тривалий період часу, проте відповідачі не вжили заходів щодо відшкодування позивачу матеріальної та моральної шкоди й не сприяли усуненню негативних наслідків вчиненого ними правопорушення. Зазначене, на переконання суду, не може не відобразитись на характері та обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнав та продовжує зазнавати позивач. Отже, очевидним є те, що вчиненим відповідачами правопорушенням позивачу завдано моральної шкоди. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. В ході судового розгляду справи сторонами не заявлялось клопотання про призначення експертизи з визначення розміру моральної шкоди, однак це не спростовує самого факту завдання [PERSON] моральної шкоди злочинними діями відповідачів. Разом з тим, в цьому разі позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір моральної шкоди саме у заявленому розмірі 100000 гривень 00 копійок, а тому визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди [PERSON] , виходячи зі ступеню спричинених моральних страждань, психологічного стресу позивача, а також

Outcome: partial