Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

Позивачі, інтереси яких представляє адвокат, в листопаді 2022 року звернулися в суд з позовом до відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про скасування арешту з об`єкту нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , накладеного постановою АМ920109 від 15.04.2005р., реєстраційний номер 1912529. Позовні вимоги обґрунтували тим, що з 2004 року позивач1 разом з іншою особою [PERSON] володіли в рівних частках квартирою [ADDRESS] , а позивач2 успадкувала частку квартири після смерті [PERSON] і при видачі їй Свідоцтва про право на спадщину нотаріусом виявлено заборону на відчуження даної квартири за реєстраційним номером 1912529, в зв`язку з чим відмовлено 21.09.2022р. у вчиненні нотаріальних дій. Жодної інформації щодо накладення арешту постановою відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) АМ920109 від 15.04.2005р. немає, так як строк зберігання виконавчих проваджень минув. Іншого способу захисту ніж в судовому порядку немає. Представник позивачів позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі, розгляд справи просили провести без її участі, щодо заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач належним чином повідомлений в судові засідання не з`явився, відзив на позов не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Так, згідно договору купівлі-продажу від 01.09.2004р. [PERSON] та [PERSON] придбали в рівних частках трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с.11-12). Позивач2 [PERSON] є дочкою позивача1 [PERSON] (а.с.10). Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.56), [PERSON] звернулася до державної нотаріальної контори для видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, однак 21.09.2022р. їй було відмовлено, оскільки є наявний арешт на дане майно за номером обтяження 1912529 згідно постанови відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) АМ920109 від 15.04.2005р. на квартиру, яка є спадковим майном (а.с.13). При цьому, жодної інформації про стягувача, надати й не зміг відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на запит адвоката, так як у 2005 році постанови не обліковувались за даними АСВП, а строк зберігання ВП в три роки, минув (а.с.15). Іншого способу захисту ніж в судовому порядку немає. За правилами ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ч. 2 ст. 40 вищезазначеного закону про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Водночас, доказів щодо зняття арешту з майна відповідачем не надано, що й свідчить наявний й на час спору запис в реєстрі. Унаявній інформації щодо стягувача по даному виконавчому провадженні, за яким й вчинено запис про арешт квартири, вказано ТзОВ «Кор», разом з тим, відповідно до ЄРДПОУ дане товариство припинило своюю діяльність 13.09.2006 року. Також ч.1 ст. 59 цього ж закону зазначає, що особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження) - це обмеження або заборона розпоряджатися нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абз.5 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»). Оскільки наявність такого запису є обмеженням права спадкоємця щодо набуття прав на спадкове майно, вимога зняти обтяження (арешт нерухомого майна) з квартири [ADDRESS] , підлягає до задоволення. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 16, 391 ЦК України, ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 247 ЦПК України,

Outcome: approved