Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген», Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Нові Теремки» про захист прав споживача, розірвання договорів та стягнення грошових коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 06.03.2018 року між Позивачем та Відповідачем-1 був укладений договір №54374-А/4 купівлі-продажу деривативу. За даним договором Відповідач-1 зобов`язався передати Позивачу, а Позивач зобов`язався прийняти та оплатити Дериватив з наступними характеристиками: форвардний контракт №54737-А/4 від 06.03.2018 року на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 3.1, 3.4 договору Позивач зобов`язався здійснити оплату у сумі 147 940,00 грн. до 15.03.2018 року. Оплата була здійснена Позивачем 12.03.2018 року у сумі 147 940,00 грн. Тобто, свої зобов`язання за договором №54374-А/4 купівлі-продажу деривативу Позивачем виконані повністю належним чином. 06.03.2018 року зазначений форвардний контракт було пред`явлено до виконання. Позивач зазначив, що відповідно до п. 9.1 Договору він діє з моменту його підписання сторонами та реєстрації Товарною біржею «ПЕРСПЕКТИВА-КОММОДІТІ» та діє до повного виконання Сторонами своїх обов`язків. Тобто, станом на дату подання позову він є діючим. 06.03.2018 року між Позивачем та Відповідачем-2 був укладений договір №35/02-13 купівлі-продажу майнових прав на квартиру. Відповідно до п. 1.1 Договору Відповідач-2 зобов`язався передати у власність Позивача, а Позивач зобов`язався прийняти у власність майнові права на квартиру [ADDRESS] та оплатити Ціну таких прав в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Згідно із п. 2.4 Договору строк готовності Об`єкта будівництва до експлуатації - 30.06.2019 року. Відповідач-2 має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін готовності до експлуатації Об`єкта будівництва на строк до трьох місяців, і це не буде вважатися порушенням умов цього договору. Відповідно до п. 3.1 Договору ціна майнових прав на квартиру на момент підписання цього договору становить 345 140,64 грн., в тому числі ПДВ 57 523,44 грн., що еквівалентно 13 274,64 доларів США. Згідно п. 3.3 Договору ціна майнових прав сплачується Позивачем до 15.03.2018 року. Позивач на виконання вимог Договору здійснив оплату 12.03.2018 року у сумі 150 000,00 грн. та 14.03.2018 року у сумі 57 523,44 грн., загальна сума 345 140,64 грн., що дорівнює ціні майнових прав за Договором. Тобто, за думкою Позивача, всі зобов`язання і за цим Договором були виконані ним належним чином. Проте, станом на дату звернення із позовом, свої зобов`язання Відповідач-2 не виконав, жилий будинок не збудовано і не введено в експлуатацію, об`єкт нерухомості у власність Позивачу не передано. На підставі вищенаведеного Позивач просить суд розірвати договір №54374-А/4 купівлі-продажу деривативу від 06.03.2018 року, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» (Код ЄДРПОУ 36003268, адреса: 08130, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Соборна, 2В, офіс 31) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) сплачені кошти у сумі 147 940,00 грн. та пеню у сумі 1 619 943,00 грн., загальна сума - 1 767 883,00 грн., розірвати договір №35/02-13 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 06.03.2018 року та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Нові Теремки» (Код ЄДРПОУ 40832467, адреса: 08141, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Святопетрівське, бульвар Тараса Шевченка, 10, офіс 109) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) сплачені кошти у сумі 345 140,64 грн. та пеню у сумі 3 779 286,65 грн., загальна сума - 4 124 427,29 грн. 13.09.2021 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Відповідач-1 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти задоволення позовної заяви, вказував, що всі зобов?язання за Договором №54374-А/4 купівлі-продажу деривативу від 06.03.2018 року виконані, договір є закінченим з 12.03.2018 року, а тому відсутні будь-які підстави для задоволення вимог Позивача про розірвання договору та стягнення з Відповідача-1 грошових коштів. Щодо вимог про стягнення пені за Законом України «Про захист прав споживачів» Відповідач-1 заперечує, зазначає, що правовідносини, які склалися між сторонами, не регулюються законодавством щодо захисту прав споживачів. Відповідач-2 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти задоволення позовної заяви, вказував, що в Договорі №35/02-13 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 06.03.2018 року не вказаний строк прийняття об?єкта будівництва в експлуатацію, а тому всі зобов?язання за Договором ним дотримано. Відповідач-2 зазначає, що ним розглянута претензія Позивача, проте вона відхилена у зв?язку із тим, що Позивач вимагав не тільки розірвати договір та повернути сплачені кошти, а й сплатити пеню за недотримання строку готовності об?єкта будівництва. Щодо вимог про стягнення пені за Законом України «Про захист прав споживачів» Відповідач-2 також заперечує, зазначає, що правовідносини, які склалися між сторонами, не регулюються законодавством щодо захисту прав споживачів. В січні 2022 року Позивачем була подана відповідь на відзив Відповідача-1, у якій Позивач вказував, що відзив на позовну заяву підписано неуповноваженою особою, оскільки справа розглядається в порядку загального позовного провадження, а відзив підписано фізичною особою, яка не є адвокатом чи керівником Відповідача-1. Тому, виходячи із вимог ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, Позивач просив вирішувати справу за наявними матеріалами, без врахування відзиву Відповідача-1. Щодо закінчення дії Договору №54374-А/4 купівлі-продажу деривативу від 06.03.2018 року Позивач заперечував, зазначав, що відповідно до п. 9.1 договору-1 він діє з моменту його підписання сторонами та реєстрації Товарною біржею «ПЕРСПЕКТИВА-КОММОДІТІ» та діє до повного виконання Сторонами своїх обов`язків. До того ж, відповідно до п. 2 договору-1 строк його дії становить до виконання зобов?язань за договором купівлі-продажу майнових прав, що укладається на його підставі. Тобто, укладені договори є взаємопов`язаними, укладені з метою купівлі-продажу в майбутньому нерухомого майна та діють до повного виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу майнових прав. З приводу застосування у даних правовідносинах Закону України «Про захист прав споживачів» Позивач зазначив, що між сторонами виникли правовідносини саме споживача (покупця) та продавця, що факт регулювання правовідносин сторін саме Законом України «Про захист прав споживачів» вже встановлений судом - провадження в справі вже відкрито за вибором позивача згідно ч. 5 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України та без оплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». В лютому 2022 року Позивач направив до суду відповідь на відзив Відповідача-2, у якій зазначив про наявність в п. 2.4 договору №35/О2-13 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 06.03.2018 року строку виконання будівництва - 30.06.2019 року. В лютому 2022 року Відповідачі подали відповідні заперечення, в яких заперечували проти доводів Позивача. 16.08.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В судове засідання представники відповідачів не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 06.03.2018 року між Позивачем та Відповідачем-1 був укладений договір №54374-А/4 купівлі-продажу деривативу. За даним договором Відповідач-1 зобов`язався передати Позивачу, а Позивач зобов`язався прийняти та оплатити Дериватив з наступними характеристиками: форвардний контракт №54737-А/4 від 06.03.2018 року на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 3.1, 3.4 договору Позивач зобов`язався здійснити оплату у сумі 147 940,00 грн. до 15.03.2018 року. Оплата була здійснена Позивачем 12.03.2018 року у сумі 147 940,00 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.984067885.1 від 12.03.2018 року, копія якої міститься в матеріалах справи. Тобто, свої зобов`язання за договором №54374-А/4 купівлі-продажу деривативу Позивачем виконані повністю належним чином. 06.03.2018 року зазначений форвардний контракт було пред`явлено до виконання. Відповідно до п. 9.1 Договору він діє з моменту його підписання сторонами та реєстрації Товарною біржею «ПЕРСПЕКТИВА-КОММОДІТІ» та діє до повного виконання Сторонами своїх обов`язків. Тобто, судом встановлено, що станом на дату подання позову він є діючим. 06.03.2018 року між Позивачем та Відповідачем-2 був укладений договір №35/02-13 купівлі-продажу майнових прав на квартиру. Відповідно до п. 1.1 Договору Відповідач-2 зобов`язався передати у власність Позивача, а Позивач зобов`язався прийняти у власність майнові права на квартиру [ADDRESS] та оплатити Ціну таких прав в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Згідно із п. 2.4 Договору строк готовності Об`єкта будівництва до експлуатації - 30.06.2019 року. Відповідач-2 має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін готовності до експлуатації Об`єкта будівництва на строк до трьох місяців, і це не буде вважатися порушенням умов цього договору. Відповідно до п. 3.1 Договору ціна майнових прав на квартиру на момент підписання цього договору становить 345 140,64 грн., в тому числі ПДВ 57 523,44 грн., що еквівалентно 13 274,64 доларів США. Згідно п. 3.3 Договору ціна майнових прав сплачується Позивачем до 15.03.2018 року. Позивач на виконання вимог Договору здійснив оплату 12.03.2018 року у сумі 150 000,00 грн. та 14.03.2018 року у сумі 57 523,44 грн., загальна сума 345 140,64 грн., що дорівнює ціні майнових прав за Договором. Зазначене підтверджується квитанціями №0.0.984071590.1 від 12.03.2018 року та №0.0.985759252.1 від 14.03.2018 року. Тобто, зобов`язання і за цим Договором були виконані позивачем належним чином. Проте, станом на дату звернення із позовом, свої зобов`язання Відповідач-2 не виконав, жилий будинок не збудовано і не введено в експлуатацію, об`єкт нерухомості у власність Позивачу не передано. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Особливості припинення зобов`язань за договорами купівлі-продажу цінних паперів, укладених на фондовій біржі, встановлюються законодавством. Законом можуть бути встановлені випадки, коли припинення зобов`язань на певних підставах не допускається. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610, п. 1. ч. 1 ст. 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 214 ЦК України особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані. Відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин. Відповідно до ч. 2. ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За змістом ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. З метою позасудового врегулювання даного спору, в порядку, передбаченому договорами Позивач 15.07.2021 року звернувся до Відповідачів із відповідними претензіями, до яких долучив заяви покупця про перерахування коштів. Зазначені претензії були отримані Відповідачами, проте залишені без відповіді та виконання. В той же час, Відповідач-2 у своєму відзиві на позовну заяву фактично визнав позовні вимоги Позивача щодо розірвання договору та стягнення сплачених Позивачем коштів, заперечував тільки щодо стягнення пені за Договором. Суд критично ставиться до доводів Відповідача-1 про закінчення дії договору №54374/-А/4 купівлі-продажу деривативу від 06.03.2018 року, оскільки відповідно до п. 9.1 вказаного договору він діє з моменту його підписання сторонами та реєстрації Товарною біржею «ПЕРСПЕКТИВА-КОММОДІТІ» та до повного виконання Сторонами своїх обов`язків. До того ж, відповідно до п. 2 договору №54374/-А/4 купівлі-продажу деривативу від 06.03.2018 року строк його дії форвардного контракту становить до виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу майнових прав, що укладається на його підставі. Тобто, укладені договори є взаємопов`язаними, укладені з метою купівлі-продажу в майбутньому нерухомого майна та діють до повного виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу майнових прав. З урахуванням того, що Позивачем належним чином та в строк виконано всі зобов`язання перед Відповідачами, суд приходить до висновку що позовні вимоги Позивача про розірвання укладених договорів та стягнення сплачених Позивачем коштів підлягають задоволенню. Щодо стягнення пені за договорами на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» суд встановив наступне. Відповідно до умов договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, ТОВ «Житловий комплекс «Нові Теремки» зобов`язувався передати у власність [PERSON] , а [PERSON] зобов`язувався прийняти у власність майнові права на квартиру, оплатити ціну таких прав в порядку та на умовах, визначених договорами. Відповідно до п. 1.4. договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, майнові права на квартиру за цим договором передаються від продавця покупцю шляхом підписання акту прийому-передачі квартири (як сукупності майнових прав) (надалі -"акт прийому-передачі"), який є невід`ємною частиною цього договору. Акт прийому-передачі підписується сторонами після прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом об`єкта будівництва, у строк, визначений продавцем та за умови повного виконання покупцем своїх зобов`язань за цим договором. Факт повної оплати покупцем ціни майнових прав на квартиру буде підтверджуватися наданням довідки згідно з п. 5.2.4 цього договору. Квартира (як сукупність майнових прав) переходить від продавця до покупця після підписання акту прийому-передачі. За умовами договору позивач зобов`язаний сплатити вартість майнових прав на квартиру, що згідно п. 3.1. договору становить 345 140,64 гривень та еквівалентно 13 274,64 доларів США. Відповідно п. 2.4 договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру орієнтовним строком готовності об`єкта будівництва до експлуатації є 30 червня 2019 року. Продавець має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін готовності до експлуатації об`єкта будівництва на строк до трьох місяців, і це не буде вважатись порушенням умов цього договору. Пунктом 6.2 договору передбачено, що у разі недотримання орієнтовного строку готовності об`єкта будівництва понад три місяці від орієнтовного строку готовності об`єкта будівництва до експлуатації (п.2 .4 договору), відповідач сплачує пеню позивачеві у розмірі 0,1 % від суми ціни майнових прав на квартиру за кожен день прострочення. Суд не погоджується з доводами позивача, про те, що п. 6.2 Договору суперечить ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» та є нікчемним, оскільки обмежує відповідальність за умисне порушення відповідальності з огляду на таке. Відповідно правовій позиції Верховного суду України, викладеній, в тому числі, в постанові від 30.01.2013 року по справі №6-168цс12, за своїм змістом майнові права - це «право очікування» - обмежене речове право, яке засвідчує правомочність отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому і є складовою частиною майна, як об`єкта цивільних прав. В межах вироблених підходів до тлумачення поняття "майно", в контексті статті 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини воно охоплює як «існуюче майно» так і активи, в тому числі, права вимоги, щодо яких заявник може стверджувати, що у нього є обґрунтоване і "законне сподівання", що він отримає можливість ефективного здійснення "права власності» (Велика Палата Європейського суду, справа «Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany», скарга N 42527/98, § 83). Тому деякі капіталовкладення, що представляють активи, також розглядаються як «майнові права» і «майно» для цілей цієї норми (Велика палата Європейського суду у справах «Iatridis v. Greece» скарга N 31107/96, §54; Beyeler v. Italy, скарга N 33202/96, § 100). В таких справах Європейський суд робить висновок, що певні законні очікування заявників також підлягають правовому захисту та формує позицію для інтерпретації вимоги такою, що вона може вважатися «активом». «Правомірні очікування» підлягають захисту як майно і майнові права («NKM v. Hungary» від 14 травня 2013 року, скарга № 66529/11). Таким чином, належні позивачу майнові права підлягають захисту нарівні із правом власності на майно. Згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно ст. 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Згідно ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ); продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Отже, законодавство не містить окремого виду договору, як споживчий. Договір будь-якого виду може бути споживчим, якщо він відповідає критеріям, передбаченим законом. Згідно правовій позиції Верховного суду України, викладеній в Узагальненні судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів від 01.02.2013 року незалежно від виду укладених громадянами договорів на придбання нерухомості в споруджуваних будинках, їх зміст - це угода про послугу та виконання робіт з будівництва житла. Тому, враховуючи, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, Верховний суд вважає що до відносин з придбання громадянами житла в забудовника застосовуються положення ЗУ «Про захист прав споживачів». Зазначена правова позиція неодноразово викладалась Верховним судом, зокрема, в постанові від 07.10.2020р. у справі № 755/3509/18. Укладений договір купівлі-продажу відповідає ознакам споживчого договору, оскільки його предметом є набуття у власність товару (квартири), що використовується позивачем для власних потреб. Тож позивач є споживачем продукції, результатів будівельної діяльності відповідача - об`єкту житлового будівництва, одиниці нерухомості, передачею якої забезпечувалось виконання зобов`язань згідно укладеного договору. До цих відносин застосовується Закон України «Про захист прав споживачів». Разом з тим, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. (стаття 638 ЦК України). Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк/термін. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов`язання, є нікчемним (частина третя статті 614 ЦК України). Разом з тим, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства, суд вважає, що норма частини 5 статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» не встановлює прямої заборони на зменшення неустойки, водночас вказана норма статті містить положення - «якщо інше не передбачено законодавством». Так, частина 2 статті 551 ЦК України передбачає, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Тобто, конструкція вказаної статті передбачає, що розмір неустойки може встановлюватися договором або актом цивільного законодавства, водночас розмір неустойки, встановлений законом, може бути зменшений чи збільшений договором. Посиланні позивача на позицію, викладену у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 30.09.2020 року у справі №559/1605/18, суд вважає помилковою, оскільки у справі, що переглядалася було встановлено, що в договорі про надання туристичних послуг (на туристичне обслуговування) № GR20068043 від 07 червня 2018 року відбулося обмеження договірної відповідальності, а саме зменшення розміру пені із трьох відсотків до 0,01% та встановлення граничного розміру пені - 2000 грн. В даній цивільній справі, сторони згідно із п. 6.2 Договору №35/02-13 купівлі-продажу майнових прав на квартиру домовилися, що у разі недотримання орієнтовного строку готовності об`єкту будівництва понад три місяці від орієнтовного строку готовності об`єкта будівництва до експлуатації, Відповідач-2 сплачує пеню Позивачу у розмірі 0,1% від суми ціни майнових прав на квартиру за кожний день прострочення. За перші три місяці періоду прострочення пеня не нараховується та не сплачується. Вказаний пункт договору не встановлює граничного розміру пені та не суперечить положенням ст. 551 ЦК України та ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», а відтак підстав кваліфікувати його як нікчемний судом не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У частині 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ч. 1ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії ( негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За правилами ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Беручи до уваги викладене та положення укладеного договору, суд вважає, що строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію в договорі купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 06 березня 2018 року конкретно не визначений, так як в п. 2.4. договору зазначена не конкретна, а орієнтовна календарна дата прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. І особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови (в тому числі й позивач, який підписав саме такі умови). Також, суд приймає до уваги при постановленні рішення положення ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» якою передбачено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Надання (реєстрація), повернення (відмова у видачі) чи скасування реєстрації документів, що підтверджують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, визначеними ст. 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що момент виконання зобов`язань відповідача, за порушення яких передбачена цивільно-правова відповідальність, договором конкретно не визначений. Відповідно до п. 6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Предметом розгляду цивільної справи № 369/6303/19 у відповідності до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року, було стягнення пені з ТОВ «Петрівський Квартал 2» за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру. Правовідносини між сторонами в даній справі є аналогічними правовідносинам сторін у справі № 369/6303/19. Так як пунктом 2.4. договору у справі №369/6303/19 встановлено орієнтовний строк прийняття об`єкта будівництва до експлуатації, пунктом 6.2. встановлено, що у разі недотримання орієнтовного строку прийняття об`єкта будівництва понад три місяці від орієнтовного строку прийняття об`єкта будівництва до експлуатації (пункт 2.4. договору) продавець сплачує пеню покупцю в розмірі 0,1 % від суми ціни майнових прав на квартиру за кожен день прострочення. Верховним Судом наголошувалося на тому, що строк прийняття об`єкта будівництва до експлуатації в договорі конкретно не визначений, у пункті 2.4. договору зазначена не конкретна, а орієнтовна календарна дата прийняття об`єкта будівництва до експлуатації. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 757/39364/15-ц (провадження 61-5917сво18) також зробив висновок, що відповідач вважається таким, що виконав взяті на себе зобов`язання щодо передачі майнових прав позивачу як покупцеві після сукупного настання подій - введення будинку до експлуатації, отримання сертифіката відповідності закінченого будівництвом об`єкта та повного розрахунку покупцем з компанією після обмірів бюро технічної інвентаризації. Оскільки позивачем виконано свої зобов`язання, а другим відповідачем не виконані в повному обсязі, тому у другого відповідача не виникло обов`язку передати позивачу майнові права на квартиру, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення пені. Аналогічна правова позиція висловлена, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 752/7721/15-ц (провадження № 61-4139св18). Таким чином, суд з урахуванням вказаних норм матеріального права та релевантної судової практики приходить до висновку, що термін прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію в договорі купівлі-продажу майнових прав на квартиру конкретною датою не визначений, вказана орієнтовна дата, з урахуванням того, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів не належить до цивільно-правих відносин, а відтак відсутні підстави вважати, що відповідачі вчинили цивільно-правове порушення відносно позивача, а це виключає можливість застосувати до відповідачів цивільно-правову відповідальність у вигляді стягнення неустойки (пені) з ТОВ «Житловий комплекс «Нові Теремки» та ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген». Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з першого відповідача на користь позивача 1 619 943,00 грн пені та стягнення з другого відповідача на користь позивача 3 779 286,65 грн пені є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору, з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 387,40 грн (908 грн - за вимогу немайнового характеру + 1 479,40 грн- за вимогу майнового характеру), з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Нові Теремки» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 359,40 грн (908 грн - за вимогу немайнового характеру + 3451,40 грн - за вимогу майнового характеру)

Outcome: partial