Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся у суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з відповідачкою по справі перебуває у шлюбі, зареєстрованому 29 липня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дубенського міськрайонного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №183. Від шлюбу мають двох двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , який вже є повнолітнім, та [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу стало те, що спільне життя з відповідачкою не склалося, в період шлюбу дружина поїхала за кордон, залишивши меншого сина з позивачем. З червня 2021 року вони з відповідачкою не проживають як одна сім`я, не ведуть спільного господарства, не виховують спільного сина та не мають спільного бюджету. Шлюбні відносини між ними остаточно припинилися, шлюб існує лише формально. Спору щодо місця проживання неповнолітнього сина між ними не має, дитина продовжить проживати з позивачем. З наведених підстав просить шлюб розірвати, неповнолітнього сина залишити проживати з ним. Ухвалою суду від 17 березня 2023 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився. Позов підтримує, просить справу розглядати у його відсутності, про що зазанчив у письмовій заяві. Відповідачка згідно поданої заяви просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить шлюб розірвати, погоджується з тим, щоб неповнолітній син [PERSON] залишився проживати з батьком. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що подружжя перебуває у шлюбі, зареєстрованому 29 липня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дубенського міськрайонного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №183, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). [PERSON] народився [INFO] . У свідоцтві про народження серії [NUMBER] його батьками вказані сторони по справі (а.с.9). Дитина зареєстрована та проживає з позивачем по справі за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ТзОВ «Житловик-Дубно» про склад сім`ї №275 від 13.03.2023 року (а.с.11). З актру обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 13.03.2023 року слідує, що позивач займається вихованням сина [PERSON] самостійно, мама дитини перебуває за кордоном (а.с.14). Згідно з ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторони припинили сімейні і подружні стосунки, не бажають їх поновлення. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує, передбачене\~ст.56 Сімейного кодексу України, право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56\~Сімейного кодексу\~України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Передбачене ч. 1 ст.\~111\~Сімейного Кодексу\~України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Згідно ч.3 статті 105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, як того вимагають положення ст.111 СК України, суд не вбачає. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка не заперечує, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Згідно ч. 2 ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи, що спору щодо місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] немає, відповідно до ст. 160 СК України, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити проживати його з позивачем, що кореспондується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові № 200/952/18 від 15 січня 2020 року. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved