Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

08.08.2016 позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Неслухівської сільської ради Кам`янка-Бузького району, за участі третьої особи ДП "Дослідне господарство "Львівське" в якій просять суд: 1. Визнати право власності на земельну ділянку площею 0,326 га., яка розташована в с. Неслухів Кам`янка-Бузького району Львівської області, неподалік від будинку [ADDRESS] за давністю користування; 2. Зобов`язати відповідачів не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою пл. 0,326 га., розташованої в [ADDRESS] ; 3. Стягнути з відповідачів 79 295 грн. заподіяної матеріальної шкоди знищенням майна; 4. Стягнути з відповідачів 100 000,00 грн. моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що в 1972 році [PERSON] влаштувався на роботу у Неслухівську науково-дослідну станцію садівництва НААН України. У 1979 році [PERSON] , як працівнику станції, було надано земельну ділянку, якою він користувався разом із сім`єю. Підтвердити документально факт надання земельної ділянки не має можливості через втрату архіву станції. 12.03.2014 без будь-яких розпоряджень, рішень чи просто пояснень з боку Неслухівської сільської ради, відповідачі самовільно зайшли на земельну ділянку, яка була в їх користуванні та яка була загородженою, закрита на хвіртку та замок, зрізали і викорчували дерева, спалили сад. Крім цього, на цій ділянці знаходився господарського призначення дерев`яний піднавіс під шифером, де були дерев`яні шафи з робочим одягом та інвентарем, будівельний матеріал тощо. Загальна сума шкоди становить 79 295 грн, а розмір компенсації моральної шкоди становить 100 000 грн. Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 18.08.2016 провадження у справі відкрито та призначено судове засідання. Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 27.04.2017 року в задоволені позовних вимог [PERSON] , [PERSON] відмовлено. Постановою апеляційного суду Львівської області від 18 грудня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] , [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 27 квітня 2017 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.03.2020 касаційну скаргу [PERSON] та [PERSON] задоволено частково.Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 27 квітня 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 18 грудня 2017 року в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Неслухівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, третя особа: державне підприємство «Дослідне господарство «Львівське» про визнання права власності та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою скасовано. Передано справу № 446/1502/16-ц в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Неслухівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, третя особа: державне підприємство «Дослідне господарство «Львівське» про визнання права власності та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою на новий розгляд до суд першої інстанції. В іншій частині рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 27.04.2017 та постанову апеляційного суду Львівської області від 18 грудня 2017 року залишено без змін. Дана справа 08.04.2020 надійшла до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2020 була передана на розгляд судді Бакай І.А. Згідно розпорядження №45 від 18.06.2020 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ у зв`язку із ухвалою від 16.06.2020 про задоволення заяви про відвід судді Бакай І.А. здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. У відповідності до вимог ст. 14 ЦПК України, автоматизованою системою документообігу суду 18.06.2020 року було визначено суддю Костюк У.І. для розгляду вказаної справи. Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.06.2020 було справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче провадження. 11.11.2020\~відповідачами по\~справі подано\~відзив на\~позовну заяву.Вважають,\~що позовні\~вимоги про\~визнання права\~власності та\~зобов`язання\~не чинити\~перешкод у\~користуванні земельною\~ділянкою є\~безпідставними,\~та такими,\~що не\~підлягають до\~задоволення,\~так в\~обґрунтування вимог\~позивачі покликаються\~на обставини,\~що не\~підтверджуються належними\~та допустимими\~доказами.Так, позивачі [PERSON] та [PERSON] зобов`язані надати належні докази, якими підтверджується їх право користування земельною ділянкою понад 15 років, однак таких доказів немає. Тим більше, що [PERSON] як позивач по справі не була працівником Дослідного господарства Львівське. Будь-які покликання [PERSON] про виділення йому земельної ділянки в є суб`єктивним судженням, і 1979 і користування нею з цього часу, суперечить вимогам ст.ст.76, 79 ЦПК України.Разом з тим, [PERSON] та [PERSON] , не надають належних доказів про прийняття Президією Академії чи Станцією рішення про вилучення земельної ділянки в межах населеного пункту с. Неслухів з подальшою передачею на користь [PERSON] , як працівника станції. Доказів землекористування [PERSON] , та [PERSON] , земельною ділянкою в с. Неслухів, поза межами будинковолодіння [PERSON] по [ADDRESS] , не надано, що додатково вказує на безпідставність вимог про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.Більше того, сама заява [PERSON] від 09.12.2013 до Неслухівської сільської ради про закріплення за ним земельної ділянки є додатковим доказом того, що скаржник не був землекористувачем спірної ділянкої, яка розташована поза межами його будинковолодіння. Рішенням 23-ї сесії Неслухівської сільської ради V демократичного скликання від 15 грудня 2013р. №7 «Про розгляд заяви [PERSON] » йому відмовлено в наданні у власність земельної ділянки. Єдиною ділянкою в межах с. Неслухів якою [PERSON] користується та веде на ній господарську діяльність, є ділянка площею 0, 05 га по [ADDRESS] . Враховуючи викладене, просимо суд відмовити [PERSON] та [PERSON] , у задоволенні позову про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю та усунення перешкод. (т.3 а.с.94-97) Ухвалою суду від 02.03.2021 підготовче провадження у справі за позовною заявою [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Неслухівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, третя особа: ДП «Дослідне господарство «Львівське» про визнання права власності на земельну ділянку, зобов`язання не чинити перешкоди у використанні земельної ділянки закрито та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 25.06.2021в якості належного відповідача залучено Новояричівську селищну раду Львівського району Львівської області та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог [PERSON] . Ухвалою суду задоволено клопотання та витребувано докази. 03.10.2022 відповідачкою [PERSON] подані письмові пояснення, в яких просила суд відмовити в задоволенні позову про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, з тих підстав, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин на які він посилається (т.4 а.с.175-176). [PERSON] , допитаний в якості свідка, в судовому засіданні просив позов задовольнити, з підстав наведених у позовній заяві. Додатково зазначив, що в 1972 році влаштувався на роботу у ДП дослідне господарство "Львівське ІСГ Карпатського регіону НААН" на посаду водія працював водієм. В 1979 році отримав земельну ділянку як працівник дослідної станції, якою користувався більше 30 років, а саме до 2013 року. В сільську раду із заявою про виділення земельної ділянки не звертався, так як станція надала йому земельну ділянку, якою користувався більше 30 років, а саме до 2013 року для приватизації. [PERSON] ,допитана в якості свідка, в судовому засіданні вказала про те, що її брат [PERSON] в 1979 році отримав земельну ділянку як працівник станції, від якої не відмовлявся і якою користувався до 2013 року. Представник позивача [PERSON] адвокат Білик Р.О. в судовому засіданні позов підтримала з підстав наведених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позову про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, з тих підстав, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин на які він посилається Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати у його відсутності, в задоволенні позовної заяви відмовити (т.4 а.с.184). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати у його відсутності, в задоволенні позовної заяви відмовити (т.4 а.с.186). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду 19.10.2022 подала суду письмові пояснення, в яких просила суд відмовити в задоволенні позову про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, з тих підстав, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин на які він посилається. В подальшому в ході розгляду справи просила відмовити у задоволенні позовних вимог.(т.4 а.с.189-191). Представник відповідача Новояричівської селищної ради Львівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, причин неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, 27.10.2021 через канцелярію суду третьою особою [PERSON] подані додаткові пояснення, в яких зазначає, що позовні вимоги про визнання права власності та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою є безпідставними, та такими, що не підлягають до задоволення, так в обґрунтування вимог позивач покликається на обставини, що не підтверджуються належними та допустимими доказами.Покликання позивача [PERSON] про виділення йому земельної ділянки в є суб`єктивним судженням, і 1979 і користування нею з цього часу, суперечить вимогам ст.ст.76, 79 ЦПК України, а також спростовуються іншими доказами (т.4 а.с.30-32). Представник третьої особи ДП «Дослідне господарство «Львівське» в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подано листа, в якому зазначено, що з позовними вимогами позивача згідний. просить позов задоволити (т.3 а.с.65). Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що доводиться свідоцтвом про право власності на квартиру від 04.02.1994р. (а.с. 8). [PERSON] працював водієм у ДП дослідне господарство "Львівське ІСГ Карпатського регіону НААН" і звільнився з 12.02.2014р. (а.с. 19). Як стверджується витягом із протоколу №10 засідання президії Української академії аграрних наук від 20.07.2000р., було надано згоду на вилучення 50 га. землі із землекористування Львівської дослідної станції садівництва Інституту землеробства і тваринництва західного регіону для ведення особистих підсобних господарств працівниками станції (а.с. 22). Рішенням сесії Неслухівської сільської ради від 30.08.2001р. №2 вирішено прийняти на баланс Неслухівської сільської ради земельну ділянку загальною площею 4 га, яка належала Львівській дослідній станції садівництва (а.с. 202). Відповідно до витягу з наказу №70/в/ по Львівській дослідній станції садівництва від 24.12.2001р., знято з балансу Львівської дослідної станції садівництва і передано на баланс Неслухівської сільської ради землю загальною площею 20,00 га. (а.с. 201). Як стверджується листом Відділу Держгеокадастру у Кам`янка-Бузькому районі від 14.03.2017р., за ДП ДГ Львівська дослідна станція садівництва на території Неслухівської сільської ради обліковуються земельні ділянки загальною площею 668,5000 га, які знаходяться за межами населених пунктів та перебувають у постійному користуванні. Проте, правовстановлюючі документи у відділі відсутні (а.с. 197). Відповідно до листа Директора ДП "Дослідне господарство Львівське" від 15.11.2016р. протягом 2000-2001 років на звернення Неслухівської сільської ради, Рішенням Української академії аграрних наук про передачу землі з балансу ДПСС на баланс Неслухівської сільської ради, Львівська дослідна станція садівництва зняла з балансу і передала на баланс Неслухівської сільської ради земельні ділянки, які знаходяться за межами адміністративної території села. Земельні ділянки до 0,05 га, які знаходяться на території села Неслухів, перебувають на балансі Неслухівської сільської ради та відносяться до земель ДП "Дослідне господарство Львівське", - з балансу господарства не знімались і на баланс Неслухівської сільської ради не передавались, а відтак є землями ДП "Дослідне господарство Львівське" (а.с. 145-146). Згідно з довідкою Неслухівської сільської ради від 23.04.2014р. №114 земельна ділянка, яка належить Неслухівській сільській раді площею 0,326 га. в с. Неслухів, яка знаходиться навпроти будинку [ADDRESS] , з другого боку навпроти будинку [PERSON] , ні за ким не зареєстрована і не приватизована (а.с. 114). Рішенням Неслухівської сільської ради №30 від 18.08.2011 відмовлено [PERSON] у приватизації земельної ділянки (а.с. 167). Як видно з рішення Неслухівської сільської ради №7 від 15.12.2013 [PERSON] відмовлено у наданні дозволу користуватись земельною ділянкою площею 0,0150 га., оскільки немає підстав (рішення), що дана земельна ділянка належить (закріплена) за [PERSON] (а.с. 115). Водночас, рішенням Неслухівської сільської ради №13 від 26.05.2016 надано [PERSON] земельну ділянку площею 0,0326 га. в користування для садівництва в с. Неслухів, яка розташована між багатоквартирним будинком по [ADDRESS] і житловим будинком [ADDRESS] [PERSON] (а.с. 163). Так, позивачі, вважаючи, що [PERSON] , як колишній працівник ДП ДГ Львівська має право на земельну ділянку площею 0,326 га., яка розташована в с. Неслухів Кам`янка-Бузького району Львівської області, неподалік від будинку [ADDRESS] , звернулися до суду з вимогою визнання права власності не неї. Вирішуючи даний спір, суд виходив з наступних мотивів та положень закону. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до статті 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що "умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 729/608/17 (провадження № 14-648цс18) вказано, що "умовами набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є: 1) добросовісність користування земельною ділянкою, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 15 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 15 років; 4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на цю земельну ділянку. Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю. Порядок набуття громадянами права власності на земельну ділянку встановлений у ЗК України. Відповідно до статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначається цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування". У абзаці 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення) передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У статті 79 ЗК УРСР 1970 року передбачалося, що робітникам, спеціалістам і службовцям радгоспів, інших державних сільськогосподарських підприємств, а також вчителям, медичним працівникам та іншим спеціалістам, що працюють у сільській місцевості і не мають присадибних ділянок, можуть надаватись земельні ділянки під індивідуальні городи в розмірі не більше 0,15 гектара на сім`ю. Робітникам і службовцям, які мають присадибні ділянки менше 0,15 гектара, індивідуальні городи виділяються в таких розмірах, щоб загальна площа присадибної ділянки і городу не перевищувала 0,15 гектара. З метою раціонального використання дрібних земельних ділянок розміром не більше 0,05 гектара, які не можуть бути використані продуктивно колгоспами або іншими господарствами, за рішенням загальних зборів членів колгоспу (зборів уповноважених) або за рішенням адміністрації радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, організацій і установ, що затверджуються виконавчими комітетами сільських Рад депутатів трудящих, ці ділянки можуть бути залишені в тимчасове користування осіб, які ними користувалися, або передані суміжним колгоспним дворам чи сім`ям робітників і службовців (стаття 80 УРСР 1970 року). Відповідно до абзацу 7 частини четвертої статті 4 ЗК України 1990 року не можуть передаватись у колективну та приватну власність землі сільськогосподарських науково-дослідних установ і навчальних закладів та їх дослідних господарств, учбових господарств навчальних закладів, державних сортовипробувальних станцій і сортодільниць, елітно-насінницьких і насінницьких господарств, племінних заводів, племінних радгоспів і конезаводів, господарств по вирощуванню хмелю, ефіроолійних, лікарських рослин, фруктів і винограду. З матеріалів справи встановлено, що протягом всього часу існування та діяльності станції садівництва ДП «Дослідне господарство «Львівське» надавались у користування земельні ділянки невеликих розмірів,в основному до 0.15 га. за межами адміністративної території села із земельного фонду станції, та в межах адміністративної території села Неслухів, зокрема, для обслуговування прибудинкових територій та городництва, садівництва в межах до 0,05 га при наявності вільних земельних ділянок. Земельні ділянки надавалися в користування виключно працівникам станції відповідно до статей 77, 78, 80 ЗК в редакції 1970 року. Ці норми дозволяли надати в користування дрібні земельні ділянки розміром 0,05 га, які не могли бути використані продуктивно основними землекористувачами земель, які перебували у їх постійному землекористуванні чи володінні. З цих підстав була надана земельна ділянка площею 0,326 га, яка знаходиться неподалік від будинку разом з земельними ділянками інших шести колишніх працівників станції, частина з яких уже померли, а ділянки використовують члени їх сімей, в т.ч. працівнику станції садівництва, водію [PERSON] . Дана земельна ділянка, і інші земельні ділянки, надані працівникам в межах села на баланс Неслухівської сільської ради станцією не передавались і пере6увають у володінні ДП «Дослідне господарство Львівське» (остання назва Неслухівської дослідної станції садівництва), що підтверджується листом № 114ДП «Дослідне господарство «Львівське» від 15.11.2016 (том. 1, а. с. 160 - 161). Судом вживалися заходи для забезпечення доказів, однак будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивачам виділялась певна земельна ділянка із складу земель ДП ДГ Львівська дослідна станція садівництва в ході розгляду справи не здобуто. Позивачі покликаються, на лист ДП "ДГ Львівське", згідно якого [PERSON] , як працівнику станції садівництва, водію, була надана земельна ділянка площею 0,326 га, яка знаходиться неподалік від будинку разом з земельними ділянками інших шести колишніх працівників станції. Однак, згідно довідки № 81 виданої ДП "ДГ Львівське"НААН 09.12.2014 № 81, яка міститься в матеріалах справи (т.1 а.с. 15) вбачається, що документи щодо виділення земельної ділянки позивачам представити неможливо у зв`язку із втратою архіву. Разом з тим, судом встановлено, що землі ДП ДГ Львівська дослідна станція садівництва в період 2000-2001 років частково були передані на баланс Неслухівської сільської ради, а частина таких земель залишилась на балансі ДП ДГ Львівська дослідна станція садівництва, проте розміри таких земель на момент розгляду справи судом встановити неможливо, так як інвентаризація земель та оформлення речового права за ДП ДГ Львівська дослідна станція садівництва не проводилась по причині відсутності коштів, що і зазначено у листі Відділу Держгеокадастру (а.с. 198). Крім цього, згідно матеріалів справи земельна ділянка, площею 0,326 в с. Неслухів, яка знаходиться навпроти будинку [ADDRESS] станом на 23.04.2014 належала Неслухівській сільській раді. Відтак, покликання позивачів на те, що [PERSON] виділялась земельна ділянка, як працівнику станції, є недоведеними перед судом на підставі належних та допустимих доказів, а тому суд відхиляє ці покликання як недоведені. Не здобуто судом також доказів того, що позивачам виділялась земельна ділянка зі складу земель Неслухівської сільської ради. В свою чергу [PERSON] звертався із заявою до Неслухівської сільської радим про виділення йому у користування земельної ділянки площею 0,0150 га, однак рішенням №7 від 15.12.2013 позивачу відмовлено у наданні дозволу користуватись земельною ділянкою, оскільки відсутні підстави, що дана земельна ділянка була закріплена за ним. На думку суду звернення позивача до Неслухівської сільської ради про закріплення за ним спірної земельної ділянки додатково підтверджує ту обставину, що останній не набув права користування спірною земельною ділянкою Крім того така земельна ділянка, на думку позивача, на час подання ним заяви у 2013 році відносилась до земель сільської ради. Судом вживались заходи для встановлення того чи виділялась земельна ділянка [PERSON] . Науково-дослідною станцією садівництва НААН України та який правовий режим спірної земельної ділянки, однак таких відомостей здобуто не було, ухвала суду про витребування доказів не виконана та жодною зі сторін таких доказів не подано. Таким чином, при розгляді даної справи не встановлено будь-яку правомірну підставу використання позивачем спірної земельної ділянки, а відтак вимога щодо визнання за ними будь-якого права (в т.ч. права власності) та усунення перешкод у користуванні ділянкою є недоведеною перед судом. Крім цього, в ході розгляду справи позивачем [PERSON] не конкретезовано на яку саме земельну ділянку він просив визнати право власності та в користуванні якою просить не чинити перешкоди,що позбавляє суд можливлсті визнавчити конкретні межі позовних вимог та предмет доказування у даній справі. Відтак, суд відзначає, що позивачі не довели умов для набуття права власності за набувальною давністю, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовної заяви. Окрім того, судом відзначається, що спірна земельна ділянка площею 0,0326 га рішенням Неслухівської сільської ради №13 від 26.05.2016 надана [PERSON] в користування для садівництва в с. Неслухів. Тобто [PERSON] набув на неї визначеного законом права. Стороною позивача в строки передбаченні цивільним законодавством не було заявлено клопотання про заміну неналежного відповідача, тому ухвалою суду від 25.06.2021 було відмовлено в заміні відповідача. Позовні вимоги позивачі заявили до Неслухівської сільської ради, правонаступником якої є Новояричівська сільська рада. На думку суду ухвалення рішення стосується безпосередньо прав [PERSON] , однак останній не є відповідачем у справі. Натомість за клопотання представника відповідача [PERSON] було залучено в якості третьої особи. За таких умов суд вважає, що позивачі заявили свої позовні вимоги до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у позові. Щодо порушення прав позивача [PERSON] суд зазначає наступне. У серпні 2016 [PERSON] та [PERSON] звернулись із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Неслухівської сільської ради Кам`янка -Бузького району Львівської області з позовом про визнання права власності на земельну ділянку, зобов`язання не чинити перешкоди у використанні земельної ділянки, стягнення майнової та моральної шкоди. Постановою Верховного Суду від 18.03.2020 касаційні скарги [PERSON] та [PERSON] задоволено частково, зокрема рішення в частині позовних вимог про визнання права власності та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні скасовано та передано на новий розгляд, в іншій частині рішення залишено без змін. Відтак в ході даного судового розгляду судом розглядались позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] щодо визнання права власності на земельну ділянку, зобов`язання не чинити перешкоди у використанні земельної ділянки, як співпозивачів. Так як під час нового судового розгляду не здобуо доказів щодо права таких осіб на спірну земельну ділянку,то у задоволенні позовних вимог суд відмовляє.

Outcome: dismissed