Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~Стислий виклад позицій сторін. \~ \~ \~ \~Уповноважений представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , згідно якого просить стягнути з відповідача на користь АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» заборгованість у розмірі 4053,90 грн., а також судовий збір у розмірі 2481 грн.. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що у будинку [ADDRESS] проживає [PERSON] .. Вказаний будинок знаходиться на балансі виробничого структурного підрозділу «Львівська дирекція» філії «Центр будівельно монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд» АТ «Українська залізниця». АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» згідно норм ЖКУ та ЗУ «Про житлово комунальні послуги» надає мешканцям будинку послуги з утримання будинку і прибудинкової території, а громадяни, які проживають у цьому будинку відповідно зобов`язані своєчасно вносити плату за отриманні послуги. Однак, отримуючи комунальні послуги відповідач не проводить оплату за них, що підтверджується довідкою про заборгованість по комунальних послугах. Станом на 01.10.2022 загальна заборгованість становить 4053,90 грн. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву на позов не скористався. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст.174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 листопада 2022 року головуючим суддею у справі визначено суддю Янів Н.М. /а.с. 20/ Ухвалою Стрийського\~міськрайонного суду\~Львівської області\~від 22\~грудня 2022\~позовну заяву\~акціонерного товариства\~„Українська залізниця»\~в особі\~філії «Центр\~будівельно-монтажних\~робіт та\~експлуатації будівель\~і споруд»\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості прийнято\~до розгляду\~та відкрито\~провадження у\~справі.\~Розгляд справи\~постановлено проводити\~за правилами\~спрощеного позовного\~провадження з\~повідомленням (викликом)\~сторін.\~Судове засідання\~призначено на\~27.01.2023.\~Роз`яснено\~сторонам їх\~процесуальні права\~щодо подачі\~відзиву,\~пояснень та\~доказів у\~справі /а.с. 14/. 27.01.2023 судове засідання відкладено до 21.02.2023 /а.с.27/ 21.02.2023 судове засідання відкладено на 16.03.2023 /а.с.31/ 16.03.2023 у справі оголошена перерва до 13.04.2023 /а.с.36/ Розгляд справи по суті відбувся 13.04.2023. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Уповноважений представник позивача Дунець Г. у судове засідання не з`явилась, подала заяву, згідно якої просила завершувати розгляд справи без участі представника АТ «Укрзалізниця»». Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечила проти заочного розгляду справи. \~ \~ \~ \~Відповідач повторно у судове засідання не з`явивився хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, зокрема й шляхом оголошення на офіційному веб сайті судової влади України, про причину неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не подав, відзиву на позовну заяву також не подав. А тому відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає неявку відповідача в судове засідання неповажною та за згодою представника позивача, вирішив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд відповідно до вимог ч. 7 ст. 81\~ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3\~ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх в апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши відсутність з боку сторін заяв про врегулювання спору, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги\~ст. 6 Європейської конвенції з прав людини\~та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задоволити з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що у відповідності до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку №448 від 02.09.2022 виданої АТ «Українська залізниця» Філія «Центр будівельно монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд» Виробничий структурний підрозділ Львівська дирекція [PERSON] проживає та прописаний у [ADDRESS] у будинку, що належить АТ «Укрзалізниця». Квартира загальною площею 43,4 кв.м., складається з 2-х кімнат, житлова площа 34,3 кв.м. з усіма комунальними вигодами, квартира приватизована./а.с.8/ Згідно акту про фактичне не проживання від 10.03.2023 складеного у присутності [PERSON] , [PERSON] такими засвідчено,що [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, але фактично не проживає./а.с.35/ У відповідності до довідки №353 від 03.10.2022 виданої ВСП «Львівська дирекція» вбачається, що станом на 26.09.2022 на балансі підрозділу обліковується житловий будинок за адресою: [ADDRESS] з інвентарним номером 8910101004932. /а.с.9-10/ Згідно особової карти за 2022 -2019 рр. абонента [PERSON] , за адресою [ADDRESS] наявна заборгованість по квартплаті у розмірі 4053,90 грн.. З витягу Статуту АТ «Укрзалізниця» вбачається, що АТ «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування. Згідно п. 2.1. Положення про філію «Центр будівельно - монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд» АТ «Українська залізниця» філія є відокремленим підрозділом Товариства, який не має статусу юридичної особи. У відповідності до п. 10.5 Положення для здійснення діяльності Філії та її виробничих підрозділів у межах встановлених законодавством, статутом Товариства та цим положенням, Товариство наділяє Філію та її виробничі підрозділи правами від імені Товариства вчиняти будь які правочини (укладати договори, угоди), пов`язані з діяльністю Філії, вести претензійну роботу, набувати майнових та немайнових прав, виступати позивачем, у тому числі цивільним та відповідачем у судах всіх інстанцій, з усіма правами, наданими законом позивачу цивільному позивачу відповідачу і третій особі з правом підпису усіх процесуальних документів у межах своїх повноважень. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», статтею 1 котрого визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (ч. 2 ст. 19 Закону). Власником визначено фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац 7 ч. 1 ст. 1 Закону). Споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац 14 ч. 1 ст. 1 Закону). Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 19 Закону). \~ \~ \~ \~Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (ч. 1 ст. 29 Закону). Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 ч. 3 ст. 20 Закону). \~ \~ \~ \~Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг закріплений у\~ст.162 Житлового кодексу Української РСР. \~ \~ \~ \~Окрім того, відповідно до п. 5 ч. 3 ст.\~20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором чи законом. Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у ч. 1ст.\~19\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 ч. 1ст.\~20\~цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, а відтак суд не бере до уваги пояснення відповідача щодо не укладення з нею відповідного договору. Аналогічні висновки викладені у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 750/12850/16-цта від 06.11.2019 року у справі № 642/2858/16. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог шляхом надання доказів є однією з основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Зважаючи на предмет та підстави даного позову, саме на позивача покладається тягар доказування обставин, які відповідно до закону є підставами для стягнення заборгованості за комунальні послуги. З огляду на обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, доказуванню у даній справі підлягає зокрема факт надання відповідачу комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової територої та неоплату відповідачем коштів за надані послуги. Вирішуючи даний спір, судом встановлено дійсні обставини та досліджено наявні у справі докази і надано їм правову оцінку. Так судом встановлено, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] який перебуває на балансі АТ «Українська залізниця» Філія «Центр будівельно монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд» Виробничий структурний підрозділ Львівська дирекція, тобто відповідач є учасником правовідносин в сфері житлово-комунальних послуг, а тому повинен проводити їх оплату відповідно до встановленого законом порядку, оскільки фактично послуги утримання будинків та прибудинкової території відповідачем отримуються, скарг про ненадання послуг або надання послуг неналежної якості від нього не надходило. На спростування заявлених позовних вимог, зокрема щодо невідповідності поданого розрахунку заборгованості, відповідачем не надано жодного належного, допустимого та достовірного доказу у розумінні ст. ст.77-90 ЦПК України. Таким чином вирішуючи спір на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, врахувавши норми матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про те, що позов є підставним. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. На підставі\~досліджених у\~судовому засіданні\~доказів,\~суд дійшов\~висновку,\~що позов\~слід задоволити,\~а саме\~стягнути з\~ [PERSON] \~на користь\~акціонерного товариства\~«Українська залізниця»\~в особі\~філії «Центр\~будівельно-монтажних\~робіт та\~експлуатації будівель\~і споруд» заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 4053,90 грн. Щодо судових витрат. Пунктом 6 ч. 1 ст.\~264\~ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподіл між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1\~ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положеннями ч.1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2481,00 грн.. Відтак, зважаючи на повне задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2481,00 грн..

Outcome: approved