Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернулась до Згурівського районного суду Київської області із позовом, в якому просить стягнути з відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області на її користь моральну шкоду у розмірі 400000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 06.04.2010 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю службового автомобіля «Daewoo Lanos» загинув її син [PERSON] , [INFO] . За фактом дорожньо-транспортної пригоди було порушено кримінальну справу № 47-1271 від 08.04.2011 року, проте згодом справа була закрита у зв"язку із відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Моральна шкода полягає у тому, що після смерті сина позивач позбавилась матеріальної підтримки з його боку, його допомоги по господарству. Позивач змушена опікуватись онуком [PERSON] , який внаслідок цих подій залишився без батька. Після смерті сина змінилась якість життя позивача, вона постійно перебуває у депресивному стані, стала дратівливою, перестала радіти життю, порушився сон. Крім того, позивач відчувала на собі тиск з боку правоохоронних органів. Розмір своїх душевних страждань позивачка оцінює в 400000,00 грн. Стислий виклад позицій відповідача та третьої особи. Представником відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області Лиманюк О.В. до суду подано відзив на позовну заяву. Невизнання позову обґрунтовує тим, що позов пред"явлено до неналежного відповідача. Також представником відповідача Лиманюк О.В. до суду були подані додаткові пояснення у письмовому вигляді, в яких щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди зазначає наступне. Позивач не надав доказів на підтвердження доводів заподіяння їй відповідачем моральної шкоди. Протиправність поведінки, внаслідок якої позивачу було заподіяно шкоду, не доведена. Отже, відсутній причинно-наслідковий зв`язок із шкодою. Сума моральної шкоди 400000,00 грн є необґрунтованою та базується лише на припущеннях позивача. Третьою особою Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області в особі представника Жиліна О.Ф. до суду подано пояснення щодо позовної заяви, в якому заперечує щодо задоволення позову із наступних підстав. Головне управління Казначейства жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало. Конституційний суд України у рішенні від 03.10.2001 року № 12-рп/2001 вказує, що держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. За результатами розгляду справи № 910/23967/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, процесуальний закон не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди пояснює наступне. В своїх обґрунтуваннях та доводах, що наведені в позовній заяві, позивачем щодо відшкодування моральної шкоди, не доведено факту заподіяння моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, погіршенню стану здоров`я та його причинно-наслідковий зв"язок. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 13 грудня 2021 року відкрито провадження в справі, яку призначено до підготовчого засідання. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. За клопотанням позивача витребувано докази з Головного управління Національної поліції в Київській області, а саме матеріали службового розслідування (перевірки) факту дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 06 квітня 2010 року, внаслідок якої загинув [PERSON] . Витребувані судом докази не надані, з посиланням на їх відсутність в розпорядженні Головного управління Національної поліції в Київській області Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 08 серпня 2022 року витребувано з Головного управління МВС в Київській області матеріали службового розслідування (перевірки) факту дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 06 квітня 2010 року, внаслідок якої загинув [PERSON] . Витребувані судом докази не надані, з посиланням на їх відсутність в розпорядженні Головного управління МВС в Київській області. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 02 вересня 2022 року витребувано з прокуратури Київської областіматеріали службового розслідування (перевірки) факту дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 06 квітня 2010 року, внаслідок якої загинув [PERSON] . 22 вересня 2022 року до суду надійшли матеріали службового розслідуванняв копіях. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 17 листопада 2022 року витребувано з прокуратури Київської області матеріали кримінальної справи № 47-1271, порушеної 08.04.2011 року за фактом порушення невстановленою особою правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть [PERSON] , за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 15 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 29 березня 2023 року витребувано з Головного управління МВС в Київській області та Головного управління Національної поліції в Київській області інформацію (з підтверджуючими документами) щодо передання до Головного управління Національної поліції в Київській області майна МВС України в Київській області. В ході судового розгляду справи представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримував, посилаючи на обставини викладені у позовній заяві. В останнє судове засідання представник позивача не з"явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав. В судове засідання представники відповідача та третьої особи не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У своїх заявах до суду представники просили проводити розгляд справи у їхню відсутність, рішення ухвалити з урахуванням позицій викладених у відзиві та пояснення. Суд визнав можливим розглядати справи у відсутність представників позивача, відповідача та третьої особи, оскільки позиції даних учасників викладені у заявах по суті справи у інших заявах поданих до суду. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 12 - копія свідоцтва про народження). [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] (т. 1 а.с. 17 - копія свідоцтва про народження). [PERSON] помер [INFO] у віці 28 років. Смерть настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 06.04.2010 року на автодорозі Згурівка-Лизогубова Слобода (т. 1 а.с. 13 - копія лікарського свідоцтва про смерть № 36 від 07.04.2010 року, т. 1 а.с. 14 - копія свідоцтва про смерть). Причиною смерті [PERSON] стали множинні переломи ребер (т. 1 а.с. 13 - копія довідки про смерть № 36 від 07.04.2010 року). Дорожньо-транспортна пригода мала місце за участю автомобіля «Деу-Ланос», номерний знак [NUMBER] , який належав АТГ ГУ МВС України в Київській області і використовувався начальником Згурівського РВ ГУ МВС України в Київській області [PERSON] . Як свідчать матеріали службового розслідування дана подія стала можливою внаслідок грубого ігнорування [PERSON] вимог МВС України та Головного управління щодо дотримання транспортної дисципліни. Наказом ГУМВС в Київській області від 14.04.2010 року № 241 о/с, полковника міліції [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ за віком. Службове розслідування по факту дорожньо-транспортної пригоди припинено (т. 1 а.с. 142-162 - матеріали службового розслідування у копіях). Кримінальна справа № 47-1271 порушена 08.04.2010 року за фактом порушення невстановленою особою правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрита за відсутністю складу злочину. В ході досудового слідства встановлено, що відповідно до висновку експерта № 4801/10-18 судової авто-технічної експертизи від 22.06.2010 року, водій [PERSON] , з моменту виникнення небезпеки для руху, не мав технічної можливості уникнути наїзду на лежачого пішохода шляхом застосування екстреного гальмування керованого ним автомобіля ДЕУ, як при обраній (90 км/год), так і при допустимій за умов видимості елементів дороги (84…87 км/год) швидкості руху. В діях водія [PERSON] невідповідностей вимогам ПДР, які б, із технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП не вбачається. Між діями водія [PERSON] та настанням наслідків - смерті пішохода [PERSON] , відсутній прямий причинно-наслідковий зв`язок. Постанова про закриття кримінальної справи винесена 08.04.2011 року слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Київської області Борисенком О.В. (т. 1 а.с. 15-16 - копія постанови, кримінальна справа № 47-1271 у 3-х томах). Мотиви суду при ухваленні рішення. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. За змістом статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непероборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV (Станков) v. BULGARIA (Болгарії) § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 роз`яснено, що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями завдана шкода, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить тощо. Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Частинами першою-другою статті 1193 ЦК України передбачено, що шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю сина позивача, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Позивач зазнала значних моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями, викликаними втратою сина, однак визначений позивачем розмір моральної шкоди не відповідає обставинам справи у їх сукупності. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд бере до уваги поведінку потерпілого [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди, який порушив Правила дорожнього руху України, у той же час дії водія [PERSON] відповідали вимогам цих Правил, отже, виходячи з принципу розумності і справедливості, цілком обґрунтовано зменшити розмір відшкодування до 200000,00 грн. Розмір моральної шкоди 400000,00 грн, що визначений позивачем суд вважає необґрунтованим та такими, що не відповідає принципу співмірності сатисфакції. Такі висновки суду узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 18 жовтня 2019 року у справі № 352/342/17 (провадження № 61-40790св18), від 27 січня 2021 року у справі № 607/15258/19 (провадження № 61-4431св20), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1415/20 (провадження № 61-6878св21), від 17 травня 2022 року у справі № 210/5475/20-ц (провадження № 61-3016св22). Вирішуючи питання щодо того чи є ГУ НП в Київській області правонаступником ГУ МВС України в Київській області, суд приходить до наступного. Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів. У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі. Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції. Вирішуючи питання публічного правонаступництва, Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 826/9815/18 виходив із специфіки публічно-правових відносин, а саме: тієї обставини, що повноваження відповідних державних органів не є статичними і можуть передаватись від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. При цьому, такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень унаслідок реорганізації чи ліквідації. У цій постанові Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого, якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі відповідним розпорядчим актом його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень. Якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень (повне правонаступництво). У випадку повного правонаступництва до правонаступника переходять права та обов`язки юридичної особи. Такий підхід ґрунтується на конституційних принципах безперервності процесу державного управління та відповідальності держави перед людиною за свою діяльність. Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII питання правонаступництва чітко не визначені. Нерухоме майно із сфери управління МВС України з балансу ГУМВС України в Київській області передано до сфери управління НП України на баланс ГУНП в Київській області (т. 2 а.с. 3-27, 32-57 - підтверджуючі документи в копіях). Здійснивши аналіз положень ГУ МВС України в Київській області та ГУ НП в Київській області, а також дослідивши правові акти, які підтверджують факт процедури ліквідації (реорганізації) Управління ГУ МВС України в Київській області, з`ясувавши питання передачі на баланс ГУ НП в Київській області майна ГУ МВС України в Київській області, суд приходить до висновку, що в даному деліктному зобов`язанні ГУ НП в Київській області є правонаступником ГУ МВС України в Київській області та відповідає за зобов`язаннями останнього в межах вартості переданого на баланс майна. За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та вважає за необхідне стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 200000,00 (двісті тисяч) гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial