Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, мотивуючи його тим, що він згідно рішення суду сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] , у розмірі 1/2 частини його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 09 січня 2014 року і до повноліття дитини. В зв`язку з тим, що після винесення рішення у нього зявилась інша родина, він зареєстрував шлюб з дружиною [PERSON] , яка на разі вагітна, окрім того його було звільнено з роботи, а на даний час він не\~ працевлаштований, а тому він не може сплачувати аліменти у визначеному розмірі та просить суд зменшити їх розмір на утримання доньки [PERSON] з 1/4 частини до 1/6\~ частини його заробітку. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві. Вказав суду на те, що після винесення рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON] в нього змінився сімейний стан, він одружився та дружина на даний час вагітна. Окрім того зазначив, що на момент винесення рішення він був офіційно працевлаштований, але на разі його звільнено, а тому він не має можливості сплачувати аліменти у вказаному рішенням суду розмірі. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позову. Зазначила, що позивач не надав до суду жодного доказу про те, що після винесення рішення від 21 квітня 2014 року про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, в нього змінився матеріальний чи сімейний стан, погіршилось здоров`я його чи членів родини і що ці зміни суттєво впливають на його можливість сплати аліментів у розмірі раніше визначено рішенням суду. Просила суд повністю відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки\~ позов вважає необґрунтованим. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін, приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, з огляду на наступне. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.1,2, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. З копії розрахунку заборгованості по аліментах, виданого Смілянським РВДВС ГТУЮ у Черкаській області, вбачається, що на виконанні у виконавчій службі перебуває виконавче провадження з приводу примусового виконання виконавчого листа № 703/60/14-ц від 04 лютого 2014 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 січня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11). За змістом ч.4,5, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вказані вище обставини не заперечувались учасниками справи. 10 лютого 2021 року позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9). Позивач зазначає, що після винесення Смілянським міськрайонним судом рішення про стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON] в нього змінився майновий стан, оскільки його звільнили з ПАТ «Черкасиобленерго» та він є безробітним та через це він не має змоги як раніше сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу). В поданому суду позові позивач просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ № 703/60/14-ц яким він зобов`язаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно до 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як на підставу для звернення до суду із даним позовом, позивач в позовній заяві зазначає, що він хоч і не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON] у вказаному вище розмірі, однак на даний час їх сплачувати не має можливості, оскільки\~ змінився його матеріальний стан. Вказав на те, що його матеріальний стан суттєво змінився в порівнянні з тим, що був на момент винесення рішення про стягнення аліментів на доньку [PERSON] та їх сплата у присудженому розмірі ставить його у тяжке матеріальне становище. В зв`язку з тим, що він після винесення рішення суду уклав повторний шлюб з [PERSON] та в них скоро\~ народиться ще одна дитина, яка також потребує матеріального утримання, а він не має змоги утримувати обох дітей у однаковому ромірі (по 1/4 частині), вважає, що це є підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів на доньку [PERSON] до 1/6 частини. Ч. 1 ст. 76 та ч. 1 ст. 80 ЦПК України\~ вказує на те, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Позивач, як на докази, які підтверджують його позовні вимоги надав до суду копію свідоцтва про шлюб (а.с.9), довідки з Смілянського ВДВС про наявність виконавчих проваджень та розрахунок заборгованості зі сплати аліментів (а.с.10,11,12). З наданих позивачем доказів вбачається, що він дійсно після винесення рішення Смілянським міськрайонним судом від 21 квітня 2014 року № 703/60/14-ц уклав повторний шлюб з [PERSON] . З довідок виданих Смілянським ВДВС у Черкаському районі Черкаської області вбачається, що на виконанні у виконавчій службі перебувають виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] аліментів на користь\~ [PERSON] та про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] . Вказані докази жодним чином не підтверджують твердження позивача про зміну майнового стану, перебування дружини в стані вагітності та її утримання, внаслідок цього. Окрім того позивач в позовній заяві зазначає, що причинами, які його спонукали звернутись до суду із даним позовом є необхідність захисту потреб іншої його дитини та непрацездатного батька, які також потребують догляду та коштів на їх утримання і лікування. Однак, жодного доказу, як до матеріалів позовної заяви так і в ході судового розгляду, про наявність на утриманні іншої дитини, батька чи інших близьких осіб, які потребують догляду та коштів на їх утримання і лікування, позивачем до суду не надано. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ч. 1 ст. 182 та ч. 1 ст. 183 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина або інших обставин, що мають істотне значення. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Зі змісту ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Підставами для зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання доньки [PERSON] , позивач зазначив те, що в нього суттєво змінився матеріальний стан, він має на утриманні дружину, дитину та непрацездатного батька, які потребують коштів на утримання і лікування. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 17 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу зазначених вище норм права суд робить висновок, що для зменшення розміру аліментів достатньо однієї з вказаних вище обставин, зокрема, зміни сімейного або матеріального стану платника аліментів. З аналізу ст. 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13. З огляду на наведені положення закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є працездатною особою, доказів про незадовільний стан здоров`я або його погіршення суду не надав, що дозволяє позивачу виконувати свої зобов`язання щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом. Звертаючись з позовом до суду, [PERSON] фактично не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів, як і не надав доказів погіршення його матеріального стану та покращення матеріального стану стягувача [PERSON] , як і не надав доказів утримання дружини, перебування на обілку в центрі зайнятості як безробітний, наявності іншої дитини, непрацездатного батька, які потребують коштів на утримання та лікування. Посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів, на те, що він створив сім`ю, суд до уваги не бере, доказів про те, що його матеріальний стан з цієї підстави погіршився, суду надано не було. Зміна сімейного стану позивача, а саме одруження з [PERSON] , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, як і необхідність несення витрат на утримання дружини. Позивачем\~ не надано до суду належних та допустимих доказів, які б могли свідчити про те, що з моменту винесення рішення № 703/60/14-ц, як в нього суттєво зменшився матеріальний стан. Згідно ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. Факт укладення нового шлюбу у позивача не може бути підставою для погіршення становища доньки\~ [PERSON] , яка також має право на належне утримання. Згідно правил ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. У вказаній справі саме ініціатор позову мав довести обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`ї або ж вказати на інші обставини, що виникли після винесення судового рішення, або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зменшення розміру аліментів\~ є не обґрунтованими. Судом не встановлено підстав для зміни розміру аліментів, які стягуються за судовим рішенням. На виконання вимог ст. 12, 81 ЦПК України, позивач не довів суду, що його матеріальний або сімейний стан змінилися настільки, що унеможливлюють виплату ним аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням суду. На підставі викладеного та, враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось матеріальне становище та за своїм матеріальним станом або ж через стан здоров`я він не здатен сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] , в розмірі визначеному рішенням суду, підстав для зменшення розміру аліментів у суду немає. Відповідно до правил ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вказаного правила, судовий збір, сплачений позивачем, поверненню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed