Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

12 грудня 2022 року позивач звернувсядо суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморський експертно-технічний центр», в якому просив: поновити його на роботі в Товариствs з обмеженою відповідальністю «Чорноморський експертно-технічний центр» з дати звільнення на посаді заступника начальника Миколаївської філії; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморський експертно-технічний центр» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі; зобов`язати відповідача провести та видати розрахунок всіх сум, що належать йому від підприємства; стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати в сумі 27 892 , 95 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10.11.2022 року відповідно до наказу № 221-К від 10.011.2022 року за підписом керівника ДП «ЧЕТЦ» він був звільнений із займаної посади у зв`язку із неможливістю забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій згідно п. 6 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України. Вважає своє звільнення таким, що відбулось із грубим порушенням його конституційних і трудових прав, зазначені у наказі підстави для звільнення надуманими та такими, що не відповідають дійсності; звільнення відбулось із грубим порушенням процедури звільнення. Так, обов`язковою умовою для звільнення за цією підставою має бути обґрунтована неможливість забезпечувати працівника роботою, визначеною трудовим договором та трудовою функцією, яка безпосередньо пов`язана з повним знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій. Проте ні він, ні начальник Миколаївської філії ДП «ЧЕТЦ» Думанська Наталія Сергіївна, яка згідно положення про філію відповідальна за збереження майна філії (теж була звільнена за цих же обставин), не долучались до проведення інвентаризації, то йому невідомо про знищення будь якого майна підприємства, що могло потягнути за собою наслідки, визначені в наказі про його звільнення та стати підставою для застосування п. 6 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Зокрема, орендовані підприємством приміщення для розміщення Миколаївської філії за адресом м. Миколаїв, пр. Миру, буд. 34 (даний адрес зазначений у державному реєстрі як офіційне місце розташування Миколаївської філії ДП «ЧЕТЦ») знаходяться у задовільному стані, майно підприємства в приміщеннях не пошкоджене і може бути використане за своїм призначенням. Якщо порівняти дані про розмір статутного капіталу ДП «ЧЕТЦ» станом на 14.07.2020 року та станом на дату реєстрації ТОВ «Чорноморський експертно технічний центр Держпраці» (08.12.2022 р.) то вони не змінились і складають туж саму суму - 379 449.75 грн. Тобто, будь яких змін в статутному капіталі не відбулось, що може свідчити про відсутність факту знищення майна. Тому вважає, що відповідачем при складанні наказу про його звільнення із застосуванням п. 6 ч. 1 ст. 41 КЗпП України використані надумані обставини, які не відповідають дійсності, а тому цей наказ є протизаконним і підлягає скасуванню, а він поновленню на роботі так як відповідно до ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Також, у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні керівник ДП «ЧЕТЦ» на підставі акту простою 28 лютого 2022 року видав наказ №55-к, відповідно до якого він та більшість працівників ДП «ЧЕТЦ» були переведені в режим простою у зв`язку із запровадженням воєнного стану в Україні. Відповідно до пункту 2 зазначеного наказу працівники під час простою звільняються від обов`язку знаходитись на робочих місцях з установленням оплати 2/3 від окладу.Стан простою постійно подовжувався іншими наказами керівника ДП «ЧЕТЦ» по дату звільнення. При звільненні за п. 6 ч. 1 ст. 41 КЗпП України відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 10 календарних днів. Керівництвом підприємства ця норма закону була грубо порушена. Не зважаючи на те, що на електронну пошту [INFO], якою користуюсь не тільки він, надійшло електронне повідомлення про його наступне звільнення, але я був ознайомлений з ним лише 8 листопада 2022 року, так як я знаходився в стані простою підприємства і в мої обов`язки не входить щоденна перевірка особистої електронної пошти. Крім того, він не надавав згоди підприємству на використання цієї адреси для будь яких офіційних повідомлень без особистого попередження. Також зазначає, що в порушення п.3 наказу керівника ДП «ЧЕТЦ» №46 від 09.08.2022 року це повідомлення прийшло без накладання електронного підпису, тому вважає його нікчемним і таким, що не тягне за собою будь яких юридичних наслідків. Тобто, в порушення ст. 49-2 КЗпП України він не був належним чином персонально повідомлений про наступне вивільнення, що свідчить про порушення керівництвом підприємства процедури звільнення. Також, відповідно до вимого ст.116 КЗпП України роботодавець повинен провести повний розрахунок з працівником в день звільнення та надати відповідну довідку про належні до виплати кошти (ст. 47 КЗпП України). Жодна з цих умов підприємством виконані не були, що є грубим порушенням законодавства про працю. Тобто, керівництво підприємства, зазначаючи у наказі про звільнення про проведення розрахунку та виплати всіх належних працівникові при звільненні коштів, нехтуючи законом пішло на його порушення. Крім того, відповідач не надав йому розрахунковий лист-повідомлення про всі належні до виплати та виплачені кошти - що є порушенням і положень Колективного договору на підприємстві на 2017-2021 роки. Крім того, підприємстовм систематично порушувалися вимоги ЗУ «Про оплату праці». Так, починаючи з 30.06.2022 року заробітна плата йому жодного разу не виплачувалась, що підтверджуються списком операцій по картковому рахунку, через який проводяться виплати заробітної плати. Це зумовило виникнення у підприємства заборгованості із заробітної плати, яка відповідно до розрахункового листа станом на кінець вересня складала 19 918,83 грн. Якщо до цієї суми додати 2/3 мого окладу оплати простою за жовтень та за сім днів простою листопада то загальна сума заборгованості тільки по заробітній платі буде складати27 892 грн. 95 коп. Зазначає, що відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, його середньоденна заробітна плата 422 гривні 05 копійок, яка повинна бути врахована при розрахунку оплати вимушеного прогулу. Так , він був звільнений 10 листопада 2022 року то останні два місяці які передували події (звільненню) це вересень та жовтень, в яких був в простої не з його вини. За цей час заробіток зберігався частково (2/3 посадового окладу), а тому цей період виключаєтеся із розрахункового періоду. Так як останні два місяці у нього не було заробітної плати, то розрахунок слід проводити з установленого місячного окладу. Тобто, враховуючи те, що згідно розрахунковому листку з заробітної плати за вересень 2022 року місячний оклад складає 9074 грн, загальна сума для розрахунку середньоденної заробітної плати складає 18148 грн та кількість робочих днів у вересні-жовтні 2022 року становить загалом 43 робочих дні. Також зазначає, що відповідно до розписки ДП «ЧЕТЦ» копія наказу про звільнення він отримав 23 листопада 2022 року, тобто місячний термін звернення до суду ним не пропущений. Також зазначає, що так як державне підприємство «Чорноморський експертно-технічний центр Держпраці» (65045, м. Одеса, вул. Тираспольська, 12, ЄДРПОУ 20950040, згідно даних ЄДРПОУ - 08.12.2022 року припинило свою діяльність у зв`язку з перетворенням у товариство з обмеженою відповідальністю «Чорноморський експертно-технічний центр Держпраці», код 20950040, реєстраційний номер: 1005561450000081663 Дата реєстрації: 08.12.2022 Адреса: Україна, 65045, Одеська обл., місто Одеса, вул. Тираспольська, будинок 12) то відповідачем по цій справі є саме товариство з обмеженою відповідальністю «Чорноморський експертнотехнічний центр Держпраці». В грудні 2022 року представником відповідача було подано відзив на позову заяву, згідно якого відповідач позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. В обґрунтування відзиву зазначено,що пунктом 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022«Про введення воєнного стану в Україні» (з подальшими змінами) закріплено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану". 15.03.2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-IX (Закон №2136-IX - далі) визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану". Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ст. 43 Конституції України). Частиною 2 статті 2 Закону №2136-IX передбачено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України. Кодекс законів про працю України (КЗпП України - далі) регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя працівників, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. З 01.03.2022 року відповідно до Акту простою на ДП «ЧЕТЦ» - далі оголошено простій з подальшим продовженням і до дати звільнення позивача, з оплатою часу простою з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Під час перебування позивача у простої, керівництво ДП «ЧЕТЦ» через засоби телефонного зв`язку неодноразово зверталось до [PERSON] , оскільки останній є заступником начальника Миколаївської філії, знаходився територіально у місті Миколаєві (з початку введення воєнного стану) і в межах своїх посадових обов`язків може (зобов`язаний), виконувати роботу пов`язану з господарською діяльністю Миколаївської філії. Позивач відповідав відмовою, хоча продовжував перебувати у трудових відносинах з підприємством. Так, 31.10.2022 року ДП «ЧЕТЦ» за підписом директора Дмитра Максимова видано наказ №200-К «Про розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця», відповідно до п.1 якого заступника начальника Миколаївської філії ДП «ЧЕТЦ» Бабенка В.С. буде звільнено з 10 листопада 2022 року у зв`язку із неможливістю забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій (п.6 ч.1 ст.41 КЗпП України). Частиною 2 ст. 7 Закону №2136-IX встановлено, що у період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин. Наказом ДП «ЧЕТЦ» №46 від 09.08.2022 року «Про обмін документами між працівниками та роботодавцем» встановлено порядок обміну документами на період дії воєнного стану. На виконання п.2 наказу №200-К від 31.10.2022 року, т.в.о. інспектора з кадрів Тетяною Новіковою складено Попередження №660 від 31.10.2022 року за підписом директора , яке було направлено на електронну пошту [PERSON] [INFO] , 31.10.2022 року з офіційної електронної пошти підприємства [INFO] Відповідач не погоджується з твердженням Позивача, що електронною поштою [INFO] користується не лише [PERSON] , а й інші особи, а тому попередження про звільнення отримано лише 08.11.2022 року. Між позивачем та підприємством раніше здійснювалось листування з використанням електронної поштової адреси, зокрема, [INFO] . В листі, що надійшов на електронну пошту [INFO] 04.07.2022 року від [PERSON] , останній зазначає (в контексті) «Прошу надати мені в електронному вигляді на мою електронну адресу [INFO]». , тобто сам зазначає, що вказана електронна адреса є його. 10.11.2022 року ДП «ЧЕТЦ» видано наказ №221-К про звільнення [PERSON] з посади заступника начальника Миколаївської філії ДП «ЧЕТЦ» з 10.11.2022 року. Вказаний наказ, його копію разом з Повідомленням №685 від 10.11.2022 року та протоколами накладення кваліфікованих електронних підписів направлено на електронну пошту Позивача [INFO]. Оригінал трудової книжки [PERSON] заходився у останнього, оскільки Позивач виявив бажання зберігати трудову книжку особисто на період дії воєнного стану. За заявою [PERSON] від 15.11.2022 року, що надійшла на електронну пошту підприємства, позивачу було здійснено запис про звільнення у трудову книжку, яку за заявою позивача надала [PERSON] , також було вручено копію наказу №221-К від 10.11.2022 року. Щодо підстав звільнення позивача, то посилаючться на висновок Торгово-промисловою палатою України , яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію Російської Федерації проти України. Зазначають, що Миколаївська філія ДП «ЧЕТЦ» є відокремленим підрозділом, що знаходилась за адресою: 54034, Миколаївська обл, м. Миколаїв., проспект Миру, 34. Офісні приміщення за адресою: м. Миколаїв., проспект Миру, 34/1, використовувались підприємством на підставі Договору суборенди нежитлових приміщень №М/О-19018 від 01.05.2019 року. Робоче місце позивача було розташоване саме за цією адресою. Відповідно до Додаткової угоди №7 від 28.12.2021 року до Договору №М/О-19018 від 01.05.2019 року, строк дії Договору до 30.04.2022 року. Відтак, починаючи з травня 2022 року строк оренди офісних приміщень за вказаною адресою закінчився. Відтак, не можливо було забезпечити працівників Миколаївської філії робочим місцем. У позовні заяві [PERSON] зазначає лише про повне знишення майна роботодавця, як основну підставу застосування пункту 6 частини 1 статті 41 КЗпП України. Проте, слід зазначити, що пункт 6 частини 1 статті 41 КЗпП України передбачає альтернативу «неможливість забезпечення працівника роботою, у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва внаслідок бойових дій» або «знищення (відсутність) майна роботодавця внаслідок бойових дій». На момент виникнення спірних правовідносин ДП «ЧЕТЦ» - державне унітарне підприємство, що діє як державне комерційне підприємство, засноване на державній власності. Відповідно до Статуту ДП «ЧЕТЦ», затвердженого наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях від 16.12.2021 року №2059, Підприємство має право планувати свою діяльність, визначати стратегію та основні напрями розвитку відповідно до галузевих, науковотехнічних прогнозів та пріоритетів, кон`юнктури ринку продукції, товарів, робіт, послуг та економічної ситуації. З введенням на території України воєнного стану кон`юнктура ринку на території Одеської, Миколаївської, Херсонської областе змінилась, об`єми надання послуг знизились. З урахуванням викладеного, неможливість забезпечення [PERSON] роботою виникла у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва внаслідок бойових дій. Відтак, відповідачем повністю дотримано порядок звільнення [PERSON] , відповідно ТОВ «ЧЕТЦ» не визнає позов в частині поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі. Окремо зазначають, що відокремлений підрозділ - Миколаївську філію Державного підприємства «Чорноморський експертно-технічний центр Держпраці» - припинено 14.11.2022 року, номер запису у реєстрі 1005561040040012844. Щодо позовних вимог про видачу розрахунку всіх сум, що належать позивачу та стягнення заборгованості із заробітної плати - посилаються на подложення абз. 2 ч.3 та ч.4 ст.10 Закону №2136-IX , якими передбачено, що звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. У разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому виплачується грошова компенсація відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки» (ст. 12 Закону №2136-IX). У зв`язку із зазначеними вище форс-мажорними обставинами спричиненими військовою агресією російської федерації, підприємство перебуває у скрутному матеріальному становищі, що унеможливлює своєчасний розрахунок з [PERSON] .. Відповідно до Довідки про нараховану та виплачену заробітну №49 від 26.12.2022 року, сума невиплаченої заробітної плати з 01.05.2022 року по 10.11.2022 року становить 35390,46 грн. З урахуванням викладеного, Відповідачем визнаються позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати в сумі 35390,46 грн. (тридцять п`ять тисяч триста дев`яносто гривень 46 копійок). 02 січня 2023 року позивачем надано відповідь на відзив, в якому він наполягає на своїх позовних вимогах. Ззаначає, що за весь час простою йому жодного разу ніхто із керівництва не дзвонив з будь якими пропозиціями щодо необхідності виходу на робоче місце.А відповідно до наказу №57-К від 01.03.2022 року він був позбавлений обов`язку під час простою знаходитись на робочому місці. Цей наказ діяв до дати звільнення і це, крім іншого, унеможливлювало виконання ним посадових обов`язків. Також Наказом по підприємству №55 від 31.08.2022 року було скасовано довіреність №214 від 24.12.2021 року керівника підприємства щодо представництва інтересів від імені Державного підприємства «Чорноморський експертно-технічний центр», а іншої довіреності йому ніхто не видавав. Будь яких рішень з питань господарської діяльності підприємства самостійно він приймати не міг, бо це не входило до його компетенції. Звернув увагу суду на те, що обов`язок подовження договору оренди лежить повністю на відповідачеві і не входить до моєї компетенції та до посадових обов`язків, про закінчення договору оренди приміщень йому стало відомо тільки з відзиву відповідача. Цей фак свідчить про чергове порушення відповідачем чинного законодавства про працю, а саме п. 2 ч. 1 ст. 29 КЗпП України, щодо невиконання обов`язку роботодавця проінформувати працівника про визначене робоче місце і ніяк не пов`язаний з веденням бойових дій, а також не може бути умовою для застосування п. 6 ч. 1 ст. 41 КЗпП України при створенні наказу про звільнення. Зазначає, що надсилаючи йому повідомлення на електронну адресу [INFO] без попереднього узгодження зі ним, відповідач не міг бути впевнений в тому, що він персонально і своєчасно отримав це попередження. Отже, нехтуючи вимогами закону, відповідач, не впевнившись в тому, що він отримав попередження без порушення строків, визначених ст. 49-2 КЗпП України, видав наказ про його звільнення. Вважає, що відповідачем не надано будь яких доказів наявності умов, для застосування п. 6 ч. 1 ст. 41 КЗпК України при його звільненні та дотримання самої процедури звільнення, , адже повідомлення ТПП України від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 про настання форсмажорних обставин та лист Миколаївської обласної державної адміністрації (Миколаївська обласна військова адміністрації) за №507Е від 06.10.2022 року, з переліком населених пунктів Миколаївської області, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (окупованих) станом на 01.10.2022 рік, які надані відповідачем, не є доказом наявності умов для мого звільнення за п. 6 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, так як між мною та відповідачем укладений трудовий договір, а не цивільний, виконання якого було унеможливлене настанням форсмажорних обставин. Відповідач не надав жодного доказу щодо відсутності своєї платоспроможності для виплати заробітної плати або дій, направлених на її відновлення та копій документів, щодо припинення діяльності підприємства, тому вважає посиланнявідповідача на норми Закону №2136-IX, зокрема щодо звільнення роботодавця від відповідальності, є не доречним. Також вважає,що надану відповідачем до відзиву довідку про середню заробітну плату (дохід) за №51 від 26.12.2022 року не можна використовувати для визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 14.12.2022року було відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив про задоволення позову.Також позивачем надано додаткові письмові пояснення по суті спору. У судове засідання представник відповідача не з`явивися, у відхзиві просив слухати справу у їх відсутність, просив відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. 01 липня 2022 року Верховною Радою України був прийнятий Закон 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» яким зокрема внесені зміни і частину першу ст. 41 доповнено пунктом 6 такого змісту:«6) неможливості забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій». У разі звільнення працівника у зв`язку з неможливістю забезпечення його роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій, згода виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) не потрібна (ст. 43-1 КЗпП України). Про наступне вивільнення (відповідно до пункту 6 частини 1 статті 41 КЗпП України) працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 10 календарних днів (ст. 49-2 КЗпП України). Відповідно до Наказу Регіонального відділення ФДМ України по Одеській та Миколаївській областях від 25.08.2022 року №653, Державне підприємство «Чорноморський експертно-технічний центр Держпраці» (ДП «ЧЕТЦ») перетворено в товариство з обмеженою відповідальністю «Чорноморський експертнотехнічний центр Держпраці» (надалі - ТОВ «ЧЕТЦ»). 13.12.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Чорноморський експертно-технічний центр Держпраці» перейменовано у Товариство з обмеженою відповідальністю «Чорноморський експертно-технічний центр». ТОВ «ЧЕТЦ» (код ЄДРПОУ 20950040) є повним правонаступником всіх майнових та немайнових прав та обов`язків ДП «ЧЕТЦ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморський експертно-технічний центр Держпраці». Станом на листопад 2022 року Державне підприємство «Чорноморський експертно-технічний центр Держпраці», ЄДРПОУ 20950040 державне унітарне підприємство мало відокремлений підрозділ Миколаївську філію Державного підприємства «Чорноморський експертно-технічний центр Держпраці», ЄДРПОУ ВП 42644821. 01.07.2019 року відповідно до наказу №162-к від 01.07.2019 року [PERSON] був прийнятий за переводом з Державного підприємства «Миколаївський експертно-технічний центр Держпраці» до Державного підприємства «Чорноморський експертно-технічний центр Держпраці» (скорочена назва - ДП «ЧЕТЦ»)на посаду заступника начальника Миколаївської філії. 31.10.2022 року за підписом директора ДП «ЧЕТЦ» видано наказ №200-К «Про розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця», відповідно до п.1 якого заступника начальника Миколаївської філії ДП «ЧЕТЦ» [PERSON] буде звільнено з 10 листопада 2022 року у зв`язку із неможливістю забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій (п.6 ч.1 ст.41 КЗпП України). Частиною 2 ст. 7 Закону №2136-IX встановлено, що у період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин. Наказом ДП «ЧЕТЦ» №46 від 09.08.2022 року «Про обмін документами між працівниками та роботодавцем» встановлено порядок обміну документами на період дії воєнного стану. На виконання п.2 наказу №200-К від 31.10.2022 року, т.в.о. інспектора з кадрів Тетяною Новіковою складено Попередження №660 від 31.10.2022 року за підписом директора ДП «ЧЕТЦ» Дмитра Максимова. Того ж дня вказане Попередження направлено на електронну пошту [PERSON] [INFO] з офіційної електронної пошти підприємства [INFO]. Як доведено наявними матеріалами спрваи та не заперечується позивачем, вказана електронна адреса була зазначена самим позивачем у відповідних заявах на адресу підприємства. За такого, суд не погоджується з твердженням позивача, що його не було повідомлено про наступне звільнення належним чином. 10.11.2022 року відповідно до наказу № 221-К від 10.011.2022 року за підписом керівника ДП «ЧЕТЦ» [PERSON]був звільнений із займаної посади у зв`язку із неможливістю забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій згідно п. 6 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України. Відповідно до розписки, а також напису на копії наказу про звільнення, які доучив до свого відзиву представник відповідача, позивачу було передано копію наказу про звільнення № 221-К від 10.11.2022 року[PERSON] 23 листопада 2022 року. З вказаним позовом до суду [PERSON] , звернувся 12 грудня 2022 року, отже встановлений КЗпП України місячний строк ним не пропущено. З 01.03.2022 року відповідно до Акту простою на Державному підприємстві «Чорноморський експертно-технічний центр Держпраці» оголошено простій з подальшим продовженням відповідно до наказів №57-К від 01.03.2022, №67-К від 31.03.2022 року, №75-К від 25.04.2022 року, №85-К від 26.05.2022 року, №95-К від 30.06.2022 року, №141-К від 22.08.2022 року. Сторонами не заперечується, що починаючи з 01.03.2022 року і по день звільнення [PERSON] перебував у простої відповідно до наказів, з оплатою часу простою з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) (ст. 113 КЗпП України). Відповідачем визнано ту обставину, що з травня 2022 року [PERSON] , не виплачувалался заробітна плата, посилаючись при цьому на скрутне матеріальне становище підприємства . Згідно з вимогами ст. 24 Закону України «Про оплату праці», ст. 115 КЗпП України та умов Колективного договору ДП «ЧЕТЦ» на 2017-2021 роки, виплату заробітної плати визначено на підприємстві відповідача проводити не рідше 2-х разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата у наступні строки: - за першу половину місяця - до 22 числа, - за другу - до 07 числа. Абзацом 2 ч.3 та ч.4 ст.10 Закону №2136-IX передбачено, що звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Відповідно до Довідки про нараховану та виплачену заробітну №49 від 26.12.2022 року, сума невиплаченої заробітної плати з 01.05.2022 року по 10.11.2022 року становить 35390,46 грн. , проте з урахуванням вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку при звільненні. З урахуванням викладеного, а також визнання відповідачем позовних вимог в частині стягнення заборгованості із заробітної плати , суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати в сумі 27 892 гривні 95 копійок , без урахування вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку при звільненні та без врахування податків та зборів. Щодо позовних вимог про поновлення на роботі. Обов`язковою умовою для звільнення працівника на підставі п. 6 ст. 41 КЗпП України, має бути обґрунтована неможливість забезпечувати працівника роботою, визначеною трудовим договором та трудовою функцією, яка безпосередньо пов`язана з повним знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо. В обгрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що дія договору оренди приміщень Миколаївської філії ДП «ЧЕТЦ» у місті Миколаєві закінчився відповідно до Додаткової угоди №7 від 28.12.2021 року до Договору №М/О-19018 від 01.05.2019 року, строк дії Договору до 30.04.2022 року. Проте, суд не може прийняти до уваги такі заперечення, оскільки продовження дії догвору оренди відноситься виключно до господарської діяльності підприємства . В даному випадку строк дії договору оренди був погоджений ще в грудні 2021 року, тобто закінчення строку його дії під час воєнного стану жодним чином не пов`язано зі знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій .Відповідчаем не надано суду жодного доказу щодо неможливості подовження цього договору оренди чи знищення чи пошкодження орендованого приміщення. Крім того, розірвання трудового договору за такою підставою не вимагає дотримання положень ч. 3 ст. 40 КЗпП України, але проводиться лише в випадку, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Жодних таких доказів ( як-то пропозиції перевдення, наявність інших вакантних посад) суду не надано, і відповідча на такі не посилався. Також відповідач посилається на те, що з введенням на території України воєнного стану кон`юнктура ринку на території Одеської, Миколаївської, Херсонської областей змінилась, об`єми надання послуг знизились. Проте жодних доказів такого суду не надав ( порівняння обсягів ведення господарської діяльності чи будь якого припинення діяльності підприємства , обсягів участіу тендерах із державних закупівель щодо послуг підприємства тощо). Повідомлення ТПП України від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 про настання форсмажорних обставин, лист Миколаївської обласної державної адміністрації (Миколаївська обласна військова адміністрації) за №507Е від 06.10.2022 року, з переліком населених пунктів Миколаївської області, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (окупованих) станом на 01.10.2022 рік ( адже ні Миколаїв, ні Одеса не були окупованими і на території цих міст не велися активні бойові дії) не є доказом наявності умов для звільнення працівників за п. 6 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. За таких обставин суд приходить до висновку про порушення відповідачем п.6ч. 1 ст.41 КЗпП України при звільненні позивача з роботи, порушення його трудових прав і інтересів і необхідність захисту його порушеного права, шляхом поновлення його на попередньому місці роботи. Згідно із частиною 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеній у Постанові від 13 лютого 2019 року по справі № 756/6746/16-ц, у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису, ввівши скорочену посаду» За такого, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог [PERSON] в цій частині , оскільки його звільнення відбулося без законних підстав, а отже він підлягає поновленнюна роботі в ТОВ «Чорноморський експертно-технічний центр», а враховуючи, що Миколаївська філія Державного підприємства «Чорноморський експертно-технічний центр Держпраці» згідно даних ЄДРЮОФОПГФ припинена 14.11.2022 року - на посаді , яка є рівнозначною посаді заступника начальника Миколаївської філії. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі. Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Абзацом шостим п. 2 Порядку № 100 визначено: час, протягом якого працівник згідно з чинним законодавством не працював і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається із розрахункового періоду. Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. \ Абзац пункту 4 із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ N 1398 (1398-99-п) від 30.07.99, N 1266 ( 1266-2001-п ) від 26.09.2001;в редакції Постанови КМ N 1213 ( 1213-2020-п ) від 09.12.2020\ Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду. \Абзац пункту 4 в редакції Постанови КМ N 1213 ( 1213-2020-п ) від 09.12.2020\ При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. \Пункт 8 доповнено новим абзацом згідно з Постановою КМ N 1213 ( 1213-2020-п) від 09.12.2020\. Відповідач довідку встановленого зразка про середньоденну заробітну плату позивача не надав. Так, останнім робочим днем [PERSON] , був 10.11.2022 року, рішення суду про поновлення на роботі постановлено 03 квітня 2023 року. За вказаний період було 100 робочих днів. Суд погоджується з розрахунком позивача, який складений відповідно до вимог вищевказаної Постанови, а інших даних відповідач не надав, з наданих ним довідок неможливо встановити складові заробітної плати за повні два місяці , що передували звільненню, без врахування періоду простою. За такого , середній заробіток за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь позивача , становить 422,05 грн х 100 робочих днів = 42 205 грн. Виходячи з наведеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що наявні законні та достатні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення… Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року). Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)» (Постанова КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц). Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати пов`язані розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивач при подачі позову до суду звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на його користь, тому судові витрати по справі слід стягнути з відповідача в дохід держави. Суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1641 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved