Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

У серпні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Дніпровської міської ради, треті особи - Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння. Свої вимоги обґрунтував тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] . 14 грудня 2000 року [PERSON] подав до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину та фактично отримав право на спадкове майно після смерті батька. Після смерті [PERSON] , у період з серпня 2000 року по вересень 2019 року, [PERSON] проживав у квартирі [ADDRESS] , відкрито та на законних підставах володів спадковим майном, сплачував комунальні платежі, підтримував квартиру в належному стані. Так, 04 січня 2019 року [PERSON] звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Під час оформлення документів, а саме 22 січня 2019 року було встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2007 року по справі №2о-127/07 квартиру [ADDRESS] визнано відумерлою спадщиною. За апеляційною скаргою [PERSON] , постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2019 року вказане рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2007 року скасовано, оскільки після смерті спадкодавця спадщина була прийнята спадкоємцем відповідно до встановленого законом порядку. Утім, з 12 липня 2019 року по 18 жовтня 2019 року нотаріус умисно та послідовно затягувала процес видачі свідоцтва про право на спадщину чи постанови про відмову в його видачі. 26 вересня 2019 року невідомі особи зламали вхідні двері, проникли у вищезазначену квартиру, змінили замки та до сьогодні [PERSON] позбавлений права користування та доступу до власного нерухомого майна. Наступного дня, позивачу стало відомо, що 20 серпня 2019 року державним реєстратором КП «Юридична реєстрація нерухомості та бізнесу» Гладковим Ю.В. внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності, запис №32918035, про право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності №98И-18 від 14 листопада 2018 року, видавник Дніпровська міська рада. 27 вересня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності, запис №33434717, про право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. 03 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся із заявами до ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області про вчинення кримінального правопорушення за ознаками шахрайства. Станом на день подачі позову до суду, досудове розслідування триває. 17 жовтня 2019 року, [PERSON] як спадкоємець за законом, подав скаргу до Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, за результатами розгляду якої наказом №903/5 від 12 березня 2020 року визнано незаконним та скасовано рішення і відповідний запис держреєстратора [PERSON] №48347425 від 22 серпня 2019 року про державну реєстрацію прав на нерухоме майно. 18 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності, запис №33727311, про право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. 02 вересня 2020 року постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] у зв`язку з тим, що право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано за іншою особою. Крім того, від імені спадкодавця [PERSON] , 10 жовтня 1996 року Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою посвідчено заповіт не на користь позивача. Утім, позивач зазначає, що єдиним спадкоємцем за законом майна померлого [PERSON] є його син - [PERSON] , інших спадкоємців за заповітом та за законом немає. Спадкоємець за заповітом спадщину після смерті спадкодавця не прийняв. Тобто, [PERSON] набув права та обов`язки спадкодавця [PERSON] , в тому числі право на спірну квартиру, що належала останньому на праві власності. Таким чином, у зв`язку зі скасуванням рішення і відповідного запису держреєстратора [PERSON] №48347425 від 22 серпня 2019 року про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, юридичних підстав укладати договори іпотеки та в подальшому купівлі-продажу спірної квартири не було. На момент укладання договору іпотеки від 16 вересня 2019 року та договору купівлі-продажу від 18 жовтня 2019 року особи, які вносили відповідні відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не були наділені необхідними повноваженнями, оскільки квартира набута з порушенням закону. На підставі викладеного, позивач просив суд - визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] ; витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь власника [PERSON] квартиру [ADDRESS] , а також стягнути судові витрати по справі. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 серпня 2022 року, дана судова справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Руденко В.В. (а.с.69 т.1). Ухвалою суду від 17 серпня 2022 року задоволено самовідвід судді Руденко В.В. по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Дніпровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом та витребування майна з чужого незаконного володіння (а.с.71 т.1). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 серпня 2022 року, дана судова справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Авраменко А.М. (а.с.72 т.1). Ухвалою суду від 18 серпня 2022 року задоволено самовідвід у розгляді зареєстрованої за №199/5759/22 (провадження №2/199/2472/22) позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , Дніпровської міської ради, третя особа - Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно, витребування майна з чужого незаконного володіння (а.с.73 т.1). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 серпня 2022 року, дана судова справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Спаї В.В. (а.с.74 т.1). Ухвалою суду від 19 серпня 2022 року задоволено самовідвід судді Спаї В.В. по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Дніпровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом та витребування майна з чужого незаконного володіння (а.с.77-78 т.1). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 серпня 2022 року, дана судова справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Якименко Л.Г. (а.с.79 т.1). Ухвалою суду від 25 серпня 2022 року задоволено самовідвід судді Якименко Л.Г. по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Дніпровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом та витребування майна з чужого незаконного володіння (а.с.81-82 т.1). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 серпня 2022 року, дана судова справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Подорець О.Б. (а.с.83 т.1). Ухвалою суду від 04 жовтня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також визначено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження (а.с.88 т.1). Ухвалою суду від 06 грудня 2022 року витребувано з канцелярії Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу №2о-127/07 за заявою територіальної громади Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради, зацікавлена особа - територіальна громада Дніпровської міської ради, про визнання спадщини відумерлою, а також закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті (а.с.149 т.1). Ухвалою суду від 16 січня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Орешина П.П. представника відповідача [PERSON] про зупинення провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Дніпровської міської ради, третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння (а.с.187 т.1). Ухвалою суду від 16 січня 2023 року задоволено клопотання адвоката Орешина П.П. представника відповідача [PERSON] про витребування доказів по вищезазначеній цивільній справі та витребувано з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори посвідчену належним чином: - копію спадкової справи №1168 за 2000 рік відкритої після [PERSON] , померлого [INFO] ; - копію спадкової справи №1168а за 2000 рік відкритої після [PERSON] , померлого [INFO] ; - у разі наявності належним чином завірену копію заповіту [PERSON] (а.с.188 т.1). Ухвалою суду від 16 січня 2023 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] та [PERSON] (а.с.189 т.1). Ухвалою суду від 09 лютого 2023 року забезпечено позов [PERSON] до [PERSON] , Дніпровської міської ради, треті особи - Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння шляхом заборонити будь-яким особам вчиняти будь-які дії направленні на відчуження в будь-який спосіб нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] (а.с.36 т.2). 11 квітня 2023 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав. Додатково зазначив, що проживав у квартирі [ADDRESS] з 1999 року та є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON] . Людина , на користь якої складений заповіт, йому не відома, а її особу встановити неможливо. Спадщину за померлим остання не прийняла та на момент смерті спадкодавця за одною адресою з ним не проживала, а тому є такою, що не прийняла спадщину у встановлений законом термін. Факт піклування за батьком вважає встановленим, а припущення відповідача про нібито ухилення [PERSON] від обов`язків по утриманню спадкодавця, не підкріплено доказами та не відповідає дійсності. На підставі викладеного, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача адвокат Мисечко К.О. в судовому засіданні підтримала позов з підстав викладених у ньому. Також пояснила, що внаслідок скасування рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2007 року про визнання спадщини відумерлою відпала правова підстава набуття територіальною громадою права власності на спадщину, на підставі чого було відновлено становище, що існувало до порушення спадкових прав позивача. Отже, право на спадщину [PERSON] в порядку спадкування за законом порушене 14 листопада 2007 року - було відновлено 12 червня 2019 року. [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті батька, а отже належним позивачем по справі. На підставі викладеного, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала. Суду пояснила, що позивач ухилявся від обов`язку утримання спадкодавця [PERSON] , що підтверджується показами свідків. Твердження позивача щодо відчуження спірної квартири особою, яка не мала права на її відчуження, є необґрунтованими, оскільки в рамках кримінального провадження №42019042630000239, внесеного до ЄРДР 22 жовтня 2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, відомості про прийняте рішення відсутні, як і відомості про оголошення будь-кому підозри у даному провадженні. Також зазначила, що не відповідає дійсності твердження позивача щодо його фактичного проживання у спірній квартирі в період з серпня 2000 року по вересень 2019 року, оскільки як убачається зі звернення голови правління ОСББ «Бєляєва 10», квартира ніким не доглядалась та знаходилась в нежилому стані. Вона знайшла оголошення про продаж квартири на сайті ОLX. При посвідченні договору купівлі-продажу заборон на відчуження квартири не існувало. Крім того, в нотаріальній конторі при посвідченні договору купівлі-продажу був присутній власник [PERSON] . Вважає, що договір купівлі-продажу квартири оформлений із дотриманням вимог чинного законодавства, вона є добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] . Також, нею були витрачені кошти десь у розмірі 10 000 доларів США на ремонт квартири. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвоката Орешин П.П. у судовому засіданні також заперечував проти позовних вимог, підтримавши наданий суду відзив. Зазначив, що позивачем пропущено загальний строк позовної давності звернення до суду про визнання права на спадщину в порядку спадкування за законом спірної квартири. Так, позивач дізнався про порушення свого права на спадщину в порядку спадкування за законом не пізніше 22 січня 2019 року, коли ним було виявлено рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2007 року у справі №2о-127/07, яким визнано вищезазначену квартиру відумерлою спадщиною. Саме цим рішенням судом першої інстанції констатовано факт відсутності спадкоємців після померлого [PERSON] , а отже задоволено вимоги територіальної громади. Таким чином, загальний строк позовної давності у даному випадку закінчився не пізніше 22 січня 2022 року. Крім того, просив врахувати, що протягом 20 років позивач не оформлював свої спадкові права, що може казати про його недобросовісність. Просив суд також звернути увагу на існування заповіту складеного за життя [PERSON] на ім`я [PERSON] . Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.90-97 т.1). Представник відповідача [PERSON] адвокат Наконечна Т.М. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Так, восени 2019 року в сім`ї [PERSON] постало питання щодо придбання квартири для сина. 18 жовтня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Кейтельгіссер О.М. та зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно. При укладенні зазначеного договору купівлі-продажу квартири, будь-які обтяження та заборони щодо вказаного нерухомого майна були відсутні. [PERSON] добросовісно придбала зазначене майно та володіє ним. Також зазначила, що [PERSON] не знала [PERSON] до судового спору щодо нерухомого майна, а право власності на квартиру було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого 27 вересня 2019 року. За викладених обставин, витребування у [PERSON] , як добросовісного набувача, спірної квартири не буде пропорційним, матиме наслідком порушення справедливого балансу та покладатиме надмірний індивідуальний тягар на відповідача, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Крім того, просила суд застосувати строки позовної давності, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом (а.с.55-60 т.2). Представник відповідача Дніпровської міської ради Борсук Ю.В. проти задоволення позову заперечувала, підтримавши надані суду пояснення. Зазначила, що позивачем не надано належних доказів щодо відмови [PERSON] від спадщини за заповітом на спірну квартиру. При цьому, в матеріалах справи, зокрема копії спадкової справи, відсутня належним чином оформлена відмова від спадщини [PERSON] . Також позивачем не залучено останню до участі у справі в якості співвідповідача спадкоємця за заповітом. Таким чином, пред`явлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків [PERSON] , а тому без залучення її до кола відповідачів позовні вимоги не можуть бути вирішено. На підставі викладеного, просила суд відмовити у задоволенні позову (а.с.50-51 т.2). Представник третьої особи Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надано заяву щодо розгляду справи за їх відсутності. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дослідивши матеріали цивільної справи №2о-127/07, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20) вказано, що: «відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див., зокрема, пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)». У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин). Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України). Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. За змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року в справі № 522/14900/19 (провадження № 61-10361св22) вказано, що: «можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21). Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19). Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17). У пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі №461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20) зроблено висновок, що: «розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо». Конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. Водночас, розв`язуючи спір позбавленого титульного володіння власника з володільцем речі, придбаної ним за відплатним договором в особи, яка не мала права її відчужувати, за висновками Верховного Суду про застосування ст.330 ЦК України, викладеними 03 липня 2019 року у постанові Третьої судової палати Касаційного цивільного суду № 61-19974св18, в судовій практиці не достатньо дійти одного лише висновку про добросовісність набувача, а необхідно також з`ясувати чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею, внаслідок чого констатація добросовісності набувача, будучи лише одним з елементів юридичного (фактичного) складу підстав ефективного посесорного захисту відповідно до ст.396 ЦК України, сама по собі ще не забезпечує набуття права власності на річ згідно ст.ст. 330,658 цього Кодексу. Коли продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності згідно другому реченню ст.658 ЦК України лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення, інакше добросовісний набувач має право на відшкодування збитків продавцем за правилами евікції відповідно до ст.ст. 660-661 цього Кодексу, яке визнається належною компенсацією за правом на мирне володіння майном, гарантованою статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, висновку про що дійшов Верховний Суд України в постанові від 16 грудня 2015 року за № 6-2510цс15, від якого Велика Палата Верховного Суду в порядку п. 7 ч. 1 Перехідних положень розділу ХІІІ ЦПК України не відступала. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , належала на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 12 квітня 1994 року, виданого на підставі розпорядження №4/895-94 від 12 квітня 1994 року та зареєстрованого у КП «ДМБТІ» за №32п-97 (а.с.21 т.1). [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги після [PERSON] є його син - [PERSON] , який у встановлений законом шестимісячний термін після смерті батька звернувся до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На підставі заяви [PERSON] . Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу після [PERSON] , померлого [INFO] . Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2007 року у справі №2о-127/07 визнано квартиру [ADDRESS] відумерлою спадщиною та визнано право власності на квартиру [ADDRESS] за Територіальною громадою Дніпропетровської міської ради. Водночас, згідно листа КП «ДМ БТІ» ДОР № 883 від 22 січня 2019 року станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , містяться відомості про право приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 12 квітня 1994 року, виданого Виконкомом міської ради народних депутатів згідно розпорядження № 4/895-94, зареєстрованого 27.04.1994 КП «ДМБТІ» ДОР та записаного в реєстрову книгу № 32п за реєстровим № 97. Також у інвентаризаційній справі наявне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2007 року, проте право власності на вищезазначену квартиру за Територіальною громадою Дніпропетровської міської ради не проводилося. Дані обставини також визнала у судовому засіданні представник Дніпровської міської ради Борсук Ю.В. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 листопада 2019 року, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18 жовтня 2019 року. Розділ «Деталізована інформація про право власності» вказаної інформаційної довідки також містить інформацію про попередніх власників вказаної квартири, а саме запис про право власності № [NUMBER] , власник [PERSON] на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 27 вересня 2019 року, а також запис про право власності № 32918035, власник [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 14 листопада 2018 року (а.с.40-46 т.1). Відповідно до листа Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3/12-4655 від 04 листопада 2019 року розпорядження органу приватизації від 14.11.2018 №4/98-18 на квартиру [ADDRESS] та на будь-яку іншу квартиру не видавалося (а.с.52 т.1). Наказом Міністерства юстиції України №903/5 від 12 березня 2020 року за результатами розгляду скарги [PERSON] скасовано рішення і відповідний запис держреєстратора Гладкова Ю.В. №48347425 від 22 серпня 2019 року про державну реєстрацію прав на нерухоме майно за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (а.с.53-55 т.1). 22 жовтня 2019 року за заявою [PERSON] внесено відомості до ЄРДР за №42019042630000239 за ч.3 ст.190 КК України та за ч.1 ст.162 КК України. Досудове розслідування наразі проводиться ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області (а.с.37 т.1). Судом також встановлено, що 18 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності, запис №33727311, про право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. 02 вересня 2020 року постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] у зв`язку з тим, що право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано за іншою особою. Крім того, від імені спадкодавця [PERSON] , 10 жовтня 1996 року Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою посвідчено заповіт не на користь позивача (а.с.34 т.1). Таким чином, оскільки з володіння власника спірна квартира вибула не з його волі іншим шляхом, позивач згідно ст.388 ЦК України має право витребувати це майно, придбане добросовісним набувачем за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати. Що стосується заяви сторони відповідача [PERSON] про застосовування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Водночас, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України. Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 22 березня 2023 року у справі №463/6829/21. Аналогічні вимоги щодо спадкування містилися і у ЦК УРСР 1963 року, які діяли на момент відкриття спадщини. Після смерті батька [PERSON] , позивач [PERSON] користувався спадковим майном, що підтвердили і допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , а також ніс тягар утримання спадкового майна, що вбачається також з АКТу КП «Дніпроводоканал» ДМР від 27.05.2015 та рахунку за електроенергію станом на 20.10.2018 (а.с.64, 65 т.1). Крім того, позивач [PERSON] з 04.01.2019 неодноразово звертався до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом і тривалий час не отримував такого свідоцтва, у зв`язку із чим був вимушений звертатися із скаргами на дії нотаріуса Шугаєвої Н.С., що підтверджується також і матеріалами дослідженої спадкової справи (а.с.29, 30,31,32,33, 194-245 т.1). Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. від 02 вересня 2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.34 т.1). Крім того, у лютому 2019 року, дізнавшись про рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2007 року у справі №2о-127/07, [PERSON] звернувся до Дніпровського апеляційного суду з апеляційною скаргою. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2019 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2007 року у справі №2о-127/07 скасовано та у задоволенні заяви Територіальної громади Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, зацікавлена особа Територіальна громада Дніпропетровської міської ради про визнання спадщини відумерлою відмовлено. Постанова Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2019 року набрала чинності і ніким не оскаржена, що підтверджується матеріалами цивільної справи №2о-127/07 та листом Верховного Суду від 03.09.2019 на запит [PERSON] від 23.08.2019 (а.с.28 т.1). У подальшому [PERSON] 03 жовтня 2019 року звернувся до ВП №1 та прокуратури Дніпропетровської області із заявами про вчинення кримінального правопорушення щодо нього, і лише 20 жовтня 2019 року було внесено відомості у ЄРДР за ч.3 ст.190 КК України (а.с.35,36,37 т.1). Із заяви [PERSON] до ВП №1 вбачається, що йому стало відомо про продаж спірної квартири 02.10.2019 (а.с.35 т.1). Посилання сторони відповідача на те, що [PERSON] дізнався про порушене право у листопаді 2018 року, про що він також зазначив у заяві до прокурора Дніпропетровської області 03.10.2019, то із тексту самої заяви вбачається, що він не мав доступу до власного житла у листопаді 2018 року, а потім з 27.09.2019 по 03.10.2019, у зв`язку із чим і було звернення до поліції, а не у зв`язку із продажем квартири (а.с.36 т.1). Суд також звертає увагу те, що позивач [PERSON] 17 жовтня 2019 року звернувся до Міністерства юстиції України зі скаргою на реєстрацію спірної квартири державним реєстратором Гладковим Ю.В., про що йому стало відомо 27.09.2019, і лише 12 жовтня 2020 року наказом МЮ України №903/5 скасовано рішення про державну реєстрацію (а.с.53-55 т.1). Таким чином, на переконання суду позивач здійснював дії щодо захисту свого права як спадкоємець, а тому строк звернення до суду ним не пропущено. Щодо посилань представника відповідача [PERSON] адвоката Орешина П.П. на заповіт складений [PERSON] на ім`я [PERSON] , то суд зазначає таке. Відповідно до вимог ч.1 ст.524 ЦК України (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч.ч.1,2 ст. 549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Із дослідженої у судовому засіданні спадкової справи №1168а/2000 відкритої після [PERSON] , померлого [INFO] , вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернувся лише [PERSON] . Звернення інших спадкоємців, у разі їх наявності, в тому числі і [PERSON] , у матеріалах спадкової справи відсутні, не надано таких доказів і суду. Таким чином, [PERSON] не є особою, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину за заповітом після [PERSON] (а.с.194-245 т.1). Суд погоджується із доводами відповідача [PERSON] і її представників щодо того, що при укладенні нею договору купівлі-продажу спірної квартири в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні відомості щодо обтяжень нерухомого майна, яке [PERSON] набула у власність, проте ані [PERSON] , ані [PERSON] не набули право власності на спірне майно у законному порядку. Крім того, суд зазначає, що при розгляді скарги [PERSON] , Колегія Міністерства юстиції України з питань розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, звернула увагу на порушення чинного законодавства не лише державного реєстратора Гладкова Ю.В., але і на порушення чинного законодавства приватного нотаріуса Кейтельгіссер О.М. при проведення реєстраційних дій 16.09.2019 за заявами №35946957, 35947658 щодо реєстрації договору іпотеки та обтяження. Щодо того, що відповідач [PERSON] після придбання нерухомого майна понесла витрати на його покращення, то суд зазначає, що вона не позбавлена права вирішити питання про стягнення компенсації у встановленому законом порядку. Також, розглядаючи позовні вимоги, суд вважає, що Дніпровська міська рада не є належним відповідачем по цій справі, а тому за встановлених обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] , а саме слід визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] та витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь власника [PERSON] квартиру [ADDRESS] . З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, враховуючи сплату [PERSON] адвокату Мисечко К.О. гонорару у розмірі 10 000 грн., що підтверджується договором та додатком , з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 4252 грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. 00 коп., що становить гонорар відповідно до Договору про надання правових послуг адвоката від 10.08.22 та Додатку до цього договору (а.с.66,67 т.1). Відповідно до вимог ч.7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: partial