Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог В обґрунтування позову представник позивача вказав, що 23.03.2020 року між публічним акціонерним товариством акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» (надалі - ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК») та [PERSON] укладено заяву-договір № 2020/І_С/367-000617 шляхом акцептування договору №2020/ОВР/367-000457 про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за якими здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК». Згідно умов вказаного договору [PERSON] отримала кредитні кошти у вигляді встановленого ліміту дозволеного овердрафту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування овердрафтом в розмірі 42 % річних. Договір №2020/ОВР/367-000457 від 23.03.2020 року складається з підписаної відповідачем Заяви-договору №2020/І_С/367-000617 про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за якими здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» від 23.03.2020 року. Відповідно до параметрів кредитного ліміту, що зазначені в договорі №2020/ОВР/367-000457 від 23.03.2020 року - максимальна сума кредиту 300 000,00 грн., процентна ставка в пільговий період (перші 30 днів з дня виникнення заборгованості) - 0,00 % річних, фіксована процентна ставка (з 31 дня після виникнення заборгованості на весь строк дії кредитного договору при непогашенні заборгованості в повному розмірі протягом пільгового періоду) - 42,0% в місяць. На суму простроченої заборгованості за дозволеним овердрафтом нараховуються проценти в розмірі, визначеному Програмою кредитування та зазначеному у підписаній клієнтом заяві на приєднання, тобто в розмірі 48% річних. Банк свої зобов`язання за договором виконав, відкрив клієнту картковий рахунок, виконував розрахунково-касове обслуговування клієнта, та надавав йому кредитні кошти у встановленому договором ліміті. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує та систематично порушує умови договору, погашення кредиту здійснювалося із порушенням встановленого договором графіку, кредит погашався не щомісячно, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість. Представник позивача вказав, що відповідач регулярно користувалась кредитними коштами, проте допустила заборгованість, яка станом на 09.11.2022 року становить 5219,17 грн., яка складається: з заборгованості по кредиту (поточна) - 0,00 грн., заборгованості по кредиту (прострочена) - 4211,83 грн., заборгованості за нарахованими відсотками (поточна) - 0,00 грн., заборгованості за нарахованими відсотками (прострочена) - 321,03 грн., заборгованість по платежах згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України - 686,31 грн.. У зв`язку з наведеним, просив стягнути з відповідача на користь позивача вказану заборгованість по кредитному договору та судовий збір в розмірі 2684,00 грн. Аргументи учасників справи Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив в разі неявки справу розглядати без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач, яка повідомлена про дату, час і місце судового засідання належним чином в порядку п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а. с. 25-26, 28-28) в судове засідання повторно не з`явилася, відзив на позов не подала та про причини неявки суд не повідомила. Суд дійшов висновку про можливість розглянути справи без участі відповідача, на підставі ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Позиція суду Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень з боку позивача проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст.247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов наступного висновку. Короткий зміст фактичних обставин справи 23.03.2020 року між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] укладено заяву-договір № 2020/І_С/367-000617 (договір карткового рахунку), відповідно до якої [PERSON] було відкрито картковий рахунок та узгоджено умови споживчого кредиту №2020/ОВР/367-000457 від 23.03.2020 року. Згідно з умовами вказаного договору [PERSON] отримала кредитні кошти у вигляді встановленого ліміту дозволеного овердрафту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування овердрафтом. Відповідно до параметрів кредитного ліміту - максимальна сума кредиту 300000,00 грн., щомісячний платіж - 7,00 % мінімум 50 грн., пільговий період - 30 днів, процентна ставка - 42 % річних, процентна ставка в пільговий період - 0,00001% річних, процентна ставка на прострочену заборгованість - 48,00%, комісія за видачу кредиту/встановлення кредиту - 2,99 %, реальна річна процентна ставка - 49,73 % річних, проценти - 2652,89 грн., комісії, платежі за додаткові супутні послуги - 299,00 грн. Строк дії договору № 2019/ОВР/367-000189 - з 23.03.2020 року по 22.03.2021 року. ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, відкрило [PERSON] картковий рахунок, виконував розрахунково-касове обслуговування клієнта, та надавав їй кредитні кошти у встановленому договором ліміті дозволеного овердрафту, що складає 300 000,00 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку клієнта, відповідач користувалася кредитними коштами та періодично вносила кошти на часткове погашення заборгованості за кредитним договором. Дані обставини підтверджуються: відомостями з позовної заяви, заявою - договором № № 2020/І_С/367-000617 від 23.03.2020 року, паспортом споживчого кредиту № 2020/ОВР/367-000457 від 23.03.2020 року, який підписаний відповідачем, виписками з особового рахунку [PERSON] , розрахунком заборгованості за договором станом на 09.11.2022 року. Між сторонами виникли правовідносини з приводу надання банківських послуг, які врегульовано нормами §§1-2 Глави 16 ЦК України, Глави 52 ЦК України, §2 Глави 71 ЦК України, а також нормами Закону України «Про споживче кредитування». Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до ст. 610, 611, 623 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України (норми про договір позики застосовуються до кредитних правовідносин в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. У частині 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості по кредиту (простроченій) та заборгованості за нарахованими відсотками (прострочена). Відповідно до параметрів кредитного ліміту договору №2020/ОВР/367-000457 строк дії договору сторонами визначено з 23.03.2020 року по 22.03.2021 року. Надані позивачем докази, зокрема заява - договір № 2020/І_С/367-000617 від 23.03.2020 року та паспорт споживчого кредиту № 2020/ОВР/367-000457, які підписані відповідачем, не містять умов про пролонгацію строку дії договору. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, за період з 24.03.2020 року по 09.11.2022 року ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» було нараховано 2899,01 грн. заборгованості по процентах (поточна) (колонка 7 розрахунку, а.с. 8), при цьому, у позовній заяві та у підсумку до розрахунку заборгованість по процентах поточна зазначена 0 грн., та за період з 01.09.2020 року по 09.11.2022 року ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» було нараховано 115,25 грн. заборгованості по процентах (прострочена) (колонка 7 розрахунку, а.с. 8 зі звороту), при цьому, у позовній заяві та у підсумку до розрахунку заборгованість по процентах прострочена зазначена 321, 03 грн.. Разом з тим, вказані суми заборгованості нараховано банком поза межами строку дії договору, оскільки з 22.03.2021року позивач втратив право нараховувати відповідачу договірні проценти. В межах дії кредитного договору, тобто за період з 23.03.2020 року по 22.03.2021 року відповідачу було нараховано 1909,1 грн. (1909,10 грн. (заборгованість по процентах поточна) + 0 грн. (заборгованість по процентах прострочена)) процентів. Згідно вищевказаного розрахунку, відповідачем сплачено кошти на погашення заборгованості за нарахованими йому процентами в розмірі 2693,23 грн., частину з яких було спрямовано банком на погашення заборгованості по процентам нарахованим відповідачу після закінчення дії договору. Підстав для зарахування таких коштів на погашення договірних процентів, нарахованих після закінчення строку дії договору суд не вбачає. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Зважаючи на вказане, у відповідача погашена заборгованість по нарахованих відсотках, а переплачені відповідачем кошти на погашення заборгованості по безпідставно нарахованим процентам в сумі 784,13 грн. (2693,23 грн. - сума сплачених коштів на погашення заборгованості відповідачем - 1909,1 грн. - сума процентів, нарахованих в строк дії договору) підлягає зарахуванню на погашення заборгованості по кредиту (тілу кредиту), а тому з відповідача на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», підлягає стягненню заборгованість по кредиту в розмірі 3427,70 грн. (4211,83 грн. - 784,13 грн.). Щодо вимог позивача про стягнення коштів в порядку статті 625 ЦК України. Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. У частині 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У наданому позивачем розрахунку платежів згідно ч.2 ст. 625 ЦК України банк зазначив відсоткову ставку в розмірі 42 %. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Надані позивачем суду докази, зокрема заява - договір № 2020/І_С/367-001984 від 31.07.2020 та паспорт споживчого кредиту №2020/ОВР/367-001152 від 31.07.2020 року, не містять умов про погодження сторонами відсоткової ставки в розмірі, зазначеному банком. Вимоги частини другої статті 625 ЦК України мають імперативний характер. Цією правовою нормою передбачено можливість сторін у договорі лише змінювати розмір процентів річних. Право сторін у договорі забороняти та не застосовувати вимоги закону, встановлені частиною другою статті 625 ЦК України, вказаною правовою нормою не передбачено. Таких правових висновків дійшов Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 16.04.2020 року у справі № 914/479/19. Отже, враховуючи правову природу процентів за прострочення виконання зобов`язань як міри цивільно-правової відповідальності, імперативний характер норм частини 2 статті 625 ЦК України, посилання позивача у позовній заяві на стягнення процентів в порядку цієї статті, суд вважає, що у разі не доведення існування домовленості сторін на застосування до цих правовідносин іншої процентної ставки, для обрахування заборгованості, яка підлягає стягненню, суд повинен застосувати процентну ставку, яка передбачена у частині 2 статті 625 ЦК України - 3% річних. Водночас, нарахування таких процентів можливе лише в охоронних правовідносинах, тобто за умови прострочення виконання зобов`язань з повернення кредитних коштів. Відтак, потрібно визначити, коли настало прострочення зобов`язання з повернення тіла кредиту. Як вже встановлено судом, строк дії договору № 2020/ОВР/367-001152 від 31.07.2020 року закінчився 30.07.2021 року, право на стягнення трьох відсотків річних у порядку ст. 625 ЦК України виникає з цієї дати і триває до повного виконання боржником зобов`язання.

Outcome: partial