Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати житловий будинок [ADDRESS] спільною сумісною власністю сторін та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог вказано, що 09.07.1997 року сторонами було зареєстровано шлюб. Під час шлюбу позивач та відповідач придбали житловий будинок [ADDRESS] , право власності на який було оформлено на відповідача. 07.08.2020 року шлюб між сторонами було розірвано, проте, наразі, у зв`язку з виникненням між сторонами спору, щодо права власності на будинок, позивач вимушена звернутись до суду із позовною заявою про поділ майна, набутого під час шлюбу. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 10.11.2022 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 15.11.2022, у зв`язку з усуненням недоліків, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, в порядку спрощеного позовного провадження. До судового засідання призначеного на 13.04.2023 року від представника позивача надійшло клопотання про проведення розгляду справи без його участі та участі позивача, представник не заперечував щодо ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання неодноразово не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв про відкладення розгляду справи не подававав. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до ухвали суду від 13.04.2023 року, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд за згодою представника позивача розглядає справу у відсутності відповідача та згідно з ч.4\~ст.223\~ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, ч.3\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 09.08.1997 року сторонами було зареєстровано шлюб (а.с.11). 12.02.2003 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 20-21). 07.08.2020 року рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова шлюб, зареєстрований між позивачем та відповідачем, було розірвано (а.с. 14). Як зазначено позивачем у позовній заяві, позивач намагалась добровільно домовитися з відповідачем про поділ спільного майна, але відповідач в добровільному порядку відмовляється розділити спірне майно. Відповідно до частини першої 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Статтею 60 СК України презумується, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і кожен з подружжя має рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном. Поряд з тим, відповідно до пунктів 1-3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи встановлені судом обставини про те, що спірний будинок було придбано подружжям в період шлюбу, право власності на нього зареєстроване за відповідачем, будинок є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя, а відповідно до норм ч. 1 ст. 70 СК України та ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, суд вважає за можливе визнати будинок спільною сумісною власністю подружжя та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину будинку. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 4000,00 грн.

Outcome: approved