Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача за первісним позовом Позивач за первісним позовом [PERSON] у липні 2021 року звернувся з позовом до суду, який мотивував тим, що Тростянецьким районним судом Сумської області була розглянута цивільна справа № 588/2253/19 за його позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги [PERSON] були задоволені повністю. У цій справі також було розглянуто зустрічний позов відповідача [PERSON] , який був залишений без задоволення. До зустрічного позову були додані документи на житловий будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] . Відповідно до цих документів, зокрема, свідоцтва про права власності та свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.12.1997 року, видані Перлик Т.М. тимчасово виконуючою обов`язки державного нотаріуса Тростянецької державної нотаріальної контори, матері позивача [PERSON] належала частини житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, а також земельної ділянки по [ADDRESS] . Інша частка на указане нерухоме майно належить відповідачу [PERSON] , який проживає у вказаному спірному будинку із своєю родиною. Оформити право власності на указане нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] не має можливості, оскільки правовстановлюючі документи знаходяться у відповідача [PERSON] , який у травні 2021 року не допустив представника підприємства БТІ для проведення технічної інвентаризації, тому позивач не може надати суду технічний паспорт. Через відсутність правовстановлюючих документів приватний нотаріус Гребіник З.Д. відмовила [PERSON] в оформленні спадкових прав на нерухоме майно, про що винесла постанову від 04.01.2018, яка знаходиться у матеріалах цивільної справи № 588/2253/19. Посилаючись на указані обставини, позивач у первісному позові просить суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] у м.Тростянець Сумської області право власності на: 1) 3/4 частини житлового будинку з господарськими, побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; 2) на 3/4 частини земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] площею 0,0627 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 5925010100:00:005:0274. Стислий виклад позиції відповідача за первісним позовом Відповідач [PERSON] та його представник Кудін О.М. відзив на первісний позов не подали, під час судового розгляду просили відмовити у задоволенні позову [PERSON] у зв`язку із поданням ним постанови приватного нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з порушенням норм процесуального закону, тобто не разом із позовною заявою, а пізніше, що не обґрунтовано ним жодними обставинами, які перешкоджали йому надати таких доказ з дотримання вимог ЦПК. Стислий виклад позиції позивача за зустрічним позовом Відповідач [PERSON] у липні 2022 року звернувся до суду із зустрічним позовом, який мотивував тим, що змушений його подати, оскільки його брат [PERSON] , незважаючи на те, що відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, не має більше іншого житла, ніж спірний будинок по [ADDRESS] , а [PERSON] отримав у спадок після смерті матері вже декілька господарств, бажає забрати у відповідача будинок, де він провів все життя. Відповідач зазначив, що він після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , у порядку спадкування набув право власності на частину спірного будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] . Після смерті батька мати сторін справи [PERSON] пояснила старшому сину [PERSON] , що у нього є житловий будинок по [ADDRESS] і щоб він не претендував на спірний будинок по [ADDRESS] , який мати мала намір залишити відповідачу [PERSON] . Саме тому позивач після смерті батька не подавав заяву про прийняття спадщини. [PERSON] спочатку склала заповіт від 02 грудня 1997 року, який був посвідчений державним нотаріусом Тростянецької нотаріальної контори і повідомила [PERSON] , що спірний будинок належить відтепер йому. Також вона розповідала всім родичам, що дітей забезпечила житлом, оскільки старшому [PERSON] віддасть будинок по [ADDRESS] , а меншому [ADDRESS] . Після того, як мати сторін у 2002 році зареєструвала шлюб з іншим чоловіком [PERSON] , до якого переїхала проживати в с. Боромля Тростянецького району Сумської області, позивач [PERSON] сприйняв це негативно, постійно сварився з нею, погрожував, не розумів її інтересів, а потім взагалі не хотів зустрічатися з нею. Проте перед переїздом у с.Боромля [PERSON] 25 квітня 2003 року склала другий заповіт, вже на користь старшого сина [PERSON] , але всім пояснювала, що заповіла старшому сину саме будинок за адресою: по [ADDRESS] . За версією відповідача [PERSON] мати була впевнена, що незважаючи на цей заповіт спірний будинок по [ADDRESS] залишиться меншому сину за першим заповітом. У 2014 році мати тяжко захворіла і потребувала допомоги, у неї був інфаркт. Позивач [PERSON] до неї не приїздив, хоча вона просила про це, він заявляв, що відмовляється від матері, оскільки вона зраджує батька, залишила йому гірший будинок, ніж меншому брату. [PERSON] за твердженням позивача за зустрічним позовом [PERSON] так ненавидів свою мати, що навіть не прийшов на її похорон. Проте [PERSON] разом із дружиною доглядали [PERSON] до самої смерті, яка після перенесеного інфаркту постійно потребувала сторонньої допомоги. Оскільки відповідач вважає, що за [PERSON] можливе визнання судом права власності на частини домоволодіння, яка належала їх матері, то [PERSON] вважає, що його брат таким чином набуде право власності на всі невід`ємні поліпшення, які [PERSON] зробив за власний рахунок, тому на думку останнього [PERSON] у разі задоволення його первісного позову повинен відшкодувати відповідачу вартості всіх поліпшень спірного житлового будинку та господарських споруд. Так, за час проживання у будинку по [ADDRESS] , [PERSON] не тільки за згодою матері, а і на її прохання проводив капітальні ремонти, як в самому будинку житловому будинку, так і в господарських спорудах, на що витратив значні кошти. Зокрема, відповідач стверджував, що саме за його кошти: протягом 1988-1989 року до будинку була проведена газова магістраль, установлений газовий котел, з насосом, 9 батарей, установлено газові труби, газовий лічильник, газові згонки, стальні труби опалення, улаштовано витяжку біля котла; у 1989 році до будинку проведено водогін, добудовано сарай «В»; у 1997 році у житловому будинку добудовано кухню, ванну, туалет, вхідний коридор з двома вікнами та дверима, побудовано цегляні сарай, літню кухню із знесенням попередніх старих господарських будівель із шлаку; у 2011 році у будинку замінені дерев`яні вікна на 8 пластикових; у 2013 році у всьому будинку була замінена електромережа; у 2015 році замінено огорожу з дерев`яної на євробетонну на фундаменті, улаштовано 5 секцій з 5 бетонних стовпів, залізні ворота та хвіртку, до будинку проведено каналізаційну мережу з 3 каналізаційних труб та 7 бетонних кілець, установлено лічильник води, водяник фільтр та електробойлер; у 2018 році до будинку пристроєно металеву бесідку з 6 листів металопрофілю. Крім того, повністю перекрито дах на всьому будинку оцинкованим залізом, стіни будинку утеплено 5см шаром пінопласту, оздоблено декоративною штукатуркою, у ванній кімнаті улаштовано унітаз, ванну, раковину, стіни та підлогу оздоблено плиткою, подвір`я улаштовано цеглою. На всі поліпшення об`єктів нерухомого майна за згодою та проханням матері [PERSON] відповідач [PERSON] за його твердженням витратив близько 300000 грн. Посилаючись на приписи частини 4 статті 390 ЦК України (визначає право добросовісного або недобросовісного набувача чужого майна на відшкодування витрат, здійснених з часу, коли у власника виникла право повернення майна) [PERSON] просить суд стягнути із [PERSON] вартості понесених витрат на невід`ємні поліпшення об`єктів нерухомого майна, придбання будівельних матеріалів, установлення технічних пристроїв, сума яких буде визначена за результатами проведення будівельно-технічної (оціночної) експертизи у цій справі. Стислий виклад позиції відповідача за зустрічним позовом [PERSON] подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] , посилаючись на те, що не надано доказів невід`ємних поліпшень нерухомого майна, після смерті матері [PERSON] не погоджував із [PERSON] здійснення поліпшень, не надано доказів того, що [PERSON] не приймала матеріально та особистою працею участі у здійсненні ремонтних робіт на об`єктах, які їй належали. [PERSON] заявляє, що [PERSON] нібито хоче забрати його будинок, але вимог про позбавлення брата права власності на спірний будинок [PERSON] не заявляв, підстави зустрічного позову є надуманими і не підтверджені доказами. Саме [PERSON] утримує у себе архів з документами матері, що змушує [PERSON] звертатись до суду для оформлення спадкових прав, а [PERSON] , у свою чергу постійно заявляє зустрічні позови про визнання заповіту недійсним, усунення від спадкування. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою суду від 23 липня 2021 року позовну заяву прийнято до судового розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 14 вересня 2021 року за клопотанням представника відповідача зупинено провадження до набрання законної сили рішенням у справі № 588/1067/21 за позовом [PERSON] про усунення [PERSON] від спадкування. Ухвалою суду від 18.02.2022 року поновлено провадження у справі. Представником відповідача Кудіним О.М. 06 липня 2022 року подано зустрічний позов із заявою про поновлення процесуального строку. У зв`язку із уведенням в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року воєнного стану та неможливістю здійснення правосуддя з об`єктивних причин під час воєнного стану на території м.Тростянець судове засідання, яке призначено на 15.03.2022 року не відбулось. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 22.03.2022 № 13/0/9-22 змінено територіальну підсудність справ Тростянецького районного суду Сумської області на Гадяцький районний суд Полтавської області. З 26 травня 2022 року розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.05.2022 №32/0/9-22 відновлено територіальну підсудність судових справ Тростянецького районного суду Сумської області. Відповідачем за первісним позовом 20.07.2022 подано відзив на зустрічний позов Ухвалою суду від 11.08.2022 залишено без задоволення заяву [PERSON] про забезпечення доказів За клопотанням представника [PERSON] - адвоката Кудіна О.М, ухвалою суду від 11.08.2022 року призначена судова експертиза, провадження у справі зупинено Ухвалою суду від 31.08.2022 року для розгляду клопотання експерта провадження у справі поновлено Ухвалою суду від 01.09.2022 року задоволено клопотання експерта, надано технічний паспорт, зупинено провадження у справі Ухвалою суду від 07.10.2022 після отримання висновку судової експертизи від судового експерта Татаренка К.Є. провадження у справі поновлено Позивачем за первісним позовом [PERSON] 16.11.2022 подано додатковий доказ з клопотанням про поновлення процесуального строку, а 21.11.2022 заперечення проти висновку експерта Ухвалою суду від 21.11.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду, задоволено заяви сторін про допит свідків, приєднано до справи додатковий доказ Протокольною ухвалою суду від 26.12.2022 відкладено судовий розгляд для виклику свідків Протокольною ухвалою суду від 03.02.2023 судовий розгляд відкладено за клопотанням представника відповідача Протокольною ухвалою суду від 14.03.2023 року відкладено судовий розгляд через оголошення повітряної тривоги. Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин Спір між синами [PERSON] - позивачем [PERSON] та [PERSON] з приводу права на спадкування її майна розглядався судом у справах № 588/2253/19, 588/1067/21. Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 12.08.2020 у справі №588/2253/19, яке набрало законної сили 04.11.2020, та рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 12.01.2022 у справі №588/1067/21, яке набрало законної сили 17.02.2022, установлено обставини, які в силу приписів частини 4 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у цій справі між тими ж сторонами (том 1, а.с.137-158). Зокрема, указаними рішеннями суду установлено, що [PERSON] та [PERSON] є синами [PERSON] , яка померла [INFO] у м.Тростянець Сумської області. За життя мати сторін у справі [PERSON] 02.12.1997 року склала спочатку заповіт, який був посвідчений в.о. завідувача Тростянецької державної нотаріальної контори Перлик Т.М., зареєстрований за № 3336, яким на випадок своєї смерті все своє майно [PERSON] заповіла [PERSON] . Проте, у подальшому 25.04.2003 від імені [PERSON] державним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник О.Д. був посвідчений новий заповіт, зареєстрований в реєстрі за №1272, яким заповідач [PERSON] заповіла все своє майно позивачу за первісним позовом [PERSON] . Після смерті [PERSON] на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини приватним нотаріусом Гребіник З.Д. Тростянецького районного нотаріального округу Сумської області 11.11.2014 року була заведена спадкова справа за №9/2014. Позивач за первісним позовом [PERSON] також своєчасно подав заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері. Заяви від інших спадкоємців у спадковій справі відсутні. Приватним нотаріусом Гребіник З.Д. 14.05.2015 року [PERSON] на підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу 25.04.2003 року, зареєстрованого у реєстрі за № 1272, було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом як спадкоємцю [PERSON] , яке посвідчує його право на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Інших свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Гребіник З.Д. не видавалось. Постановою приватного нотаріуса Гребіник З.Д. від 04.01.2018 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] на житловий будинок та земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] , а також на земельні ділянки (паї) на території Боромлянської сільської ради Тростянецього району Сумської області. Постанова приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії мотивована тим, що [PERSON] не подав всіх необхідних документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно, а також підтвердження про їх втрату, що унеможливлює для нотаріуса з`ясувати наявність спадкового майна, його склад та місцезнаходження. У зв`язку із відмовою приватного нотаріуса Гребіник З.Д. видати [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на указану частину спадщини матері [PERSON] (нерухоме майно, що розташоване у с.Боромля), рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 12.08.2020 у справі №588/2253/19 за позовом [PERSON] визнано право власності останнього на цю частину спадщини, а зустрічний позов [PERSON] про визнання недійсним заповіту [PERSON] складеного 25.04.2003 на все майно на ім`я [PERSON] - залишено без задоволення. Також рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 12.01.2022 у справі №588/1067/21, яке набрало законної сили 17.02.2022 року, залишено без задоволення позов [PERSON] про усунення [PERSON] від спадкування. Крім, житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , на який позивач [PERSON] у приватного нотаріуса Гребіник З.Д. отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а також крім нерухомого майна, яке розташоване у с.Боромля Охтирського району Сумської області, право власності у порядку спадкування за заповітом на яке за [PERSON] визнане рішенням суду, його матері [PERSON] на праві спільної часткової власності разом з її сином відповідачем [PERSON] належав спірний житловий будинок з господарськими, побутовими будівлями та спорудами та спірна земельна ділянка, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Зокрема, відповідно до свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.12.1997 року, виданих державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори, [PERSON] належала частини житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, а також земельної ділянки по [ADDRESS] . Інша частка на указане нерухоме майно належить відповідачу [PERSON] , який проживає у вказаному спірному будинку із своєю родиною (том 1, а.с.16, 17, 79, 80). Указані свідоцтва були видані після смерті батька сторін справи [PERSON] , який помер [INFO] . У свідоцтвах про право на спадщину за законом та про право власності на частку у спільному майні подружжя на ім`я [PERSON] державним нотаріусом вказано, що на земельній ділянці по [ADDRESS] знаходиться житловий будинок «А1», побутові будівлі і споруди: сіни «а», сіни «а1», огорожа №1,2, погріб «п/г», літня кухня «В». Також у зазначених свідоцтвах державним нотаріусом указано застереження про те, що на самовільно збудовані споруди свідоцтво не видано. Відповідно до матеріалів інвентарної справи на житловий будинок з господарськими, побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , яка надана суду КП ОМР «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» за наслідками проведеної поточної технічної інвентаризації 21.11.1997 року (перед отриманням [PERSON] та [PERSON] свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] ) органом технічної інвентаризації було установлено, що на території домогосподарства самовільно побудовано сарай «Б» та до сіней «а» житлового будинку прибудовано тамбур. Право власності матері сторін справи [PERSON] на частини житлового будинку з господарськими, побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано у КП ОМР «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» (том 1, а.с.10). Також відповідно до Державного акту на право власності на землю від 02.09.2005 серія ЯА 871355 [PERSON] була співвласником , а [PERSON] - частини земельної ділянки з кадастром номером 5925010100:00:005:0274, площею 0,0627 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а.с.11-14, 18-21). До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на спірний житловий з господарськими, побутовими будівлями та спорудами та спірну земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] не внесені (том 1, а.с.15). Відповідно до технічного паспорту на спірний житловий будинок з будинок з господарськими, побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] станом на 24.08.2022 року та доданого до нього Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва при проведенні технічної інвентаризації установлено, що: у житловому будинку А1 разом з прибудовами «а», «а1» побудованими у 1967 році, улаштовано перегородку між кімнатами 1-2 і 1-3, житлова площа збільшилась за рахунок переведення підсобного приміщення у житлове, кімната 1-8, що відповідно до пункту 3.2 розділу 3 Інструкції, яка затверджена Наказом Держбуду України № 127 від 24.05.2001 зі змінами, не є самочинним; погріб «п/г» побудовано 1966 року; літня кухня «В» побудована 1985 року тамбур «а2» прибудований до будинку у 1997 році та сарай «Б» також побудований у 1997 році з цегли є такими, що побудовані без дозвільних документів. вбиральня «Г» та навіс «а3», побудовані 2014 року відповідно до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства «Про внесення змін до пункту 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» від 09.08.2012 № 404 (зі змінами), зведення на земельній ділянці тимчасових господарських будівель та споруд не є самочинним будівництвом і не потребує уведення в експлуатацію (том 2, а.с.19-27). Постановою приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу Гребіник З.Д. від 05.10.2022 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] на частини житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку з кадастром номером 5925010100:00:005:0274 за адресою: [ADDRESS] (том 1, а.с.225). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Як установлено судом часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є [INFO] , а тому спірні правовідносини, пов`язані із переходом прав та обов`язків від [PERSON] до її спадкоємців регулюються ЦК України, який набув чинності 01.01.2004 року. Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як установлено судом спадщину після смерті [PERSON] прийняли двоє її синів [PERSON] та [PERSON] , подавши відповідно до вимог частини першої статті 1269 ЦК України заяву про прийняття спадщини. Оскільки [PERSON] за життя склала заповіт, право на спадкування її прав та обов`язків мають особи, визначені у її заповіті, а також особи, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Станом на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] 18.10.2014 були чинними і заповіт, який був посвідчений в.о. завідувача Тростянецької державної нотаріальної контори Перлик Т.М., зареєстрований за № 3336, яким на випадок своєї смерті все своє майно заповіла [PERSON] , і заповіт посвідчений 25.04.2003 державним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник О.Д. зареєстрований в реєстрі за №1272, яким заповідач [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] . Заповіт [PERSON] , посвідчений 25.04.2003 року, який оскаржувався [PERSON] у справі № 588/2253/19 не був визнаний судом недійсним, залишається чинним, тому у силу вимог частин 2 та 3 статті 1254 ЦК України, він повністю скасовує заповіт [PERSON] , посвідчений 02.12.1997 року. За таких обставин, [PERSON] як єдиний спадкоємець за заповітом від 25.04.2003 року має право на спадкування всього майна, яке на день смерті належало його матері [PERSON] . Відповідно до частини 3 статті 1235 ЦК України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Згідно з часиною третьою статті 1223 ЦК України та частиною третьою статті 1235 право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У матеріалах справи відсутні докази непрацездатності [PERSON] на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , тобто станом на [INFO] . Відповідачем [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері. Позивач [PERSON] первісний позов мотивував тим, що не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на частини спірного домогосподарства та частини спірної земельної ділянки, які належали спадкодавиці [PERSON] , оскільки оригінали правовстановлюючих документів перебувають у відповідача [PERSON] , що останній в ході судового розгляду не заперечував і не спростував. Оскільки [PERSON] у зв`язку із відсутністю у нього оригіналів правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно приватним нотаріусом Гребіник З.Д. постановою від 05.10.2022 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на указану частину спадкового майна яке було набуто спадкодавцем за життя у встановленому законом порядку, а тому захищаючи його охоронювані законом права, таке право слід визнати за [PERSON] рішенням суду. При цьому, ураховуючи, що у копіях виданих державним нотаріусом 02.12.1997 року [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] свідоцтв про право власності на спірне у цій справі нерухоме майно вказано застереження про те, що на самовільно збудовані споруди свідоцтво не видано, а також з огляду на матеріали інвентарної справи та технічний паспорт станом на 24.08.2022 про те, що тамбур « а2 » прибудований до будинку та сарай «Б» є такими, що побудовані без дозвільних документів, а тому указані об`єкти не входять до складу спадщини [PERSON] , оскільки в силу приписів статті 105 ЦК УРСР та статті 376 ЦК України права на ці об`єкти не могли виникнути у спадкодавця [PERSON] і не можуть переходити у порядку спадкування. Суд не погоджується з доводами представника [PERSON] адвоката Кудіна О.М. про відсутність підстав для задоволення первісного позову через надання [PERSON] до суду постанови приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу Гребіник З.Д. від 05.10.2022 року після звернення до суду. [PERSON] у первісному позові посилався на те, що вважав, що йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне у цій справі нерухоме майно по [ADDRESS] постановою приватного нотаріуса Гребіник З.Д. від 04.01.2018 року, яку він надавав суду під час розгляду його позову у справі № 588/2253/19, в межах якої розглядалось його вимоги про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом [PERSON] на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , а також на земельні ділянки (паї) на території Боромлянської сільської ради. Проте на стадії підготовчого провадження у цій справі з матеріалів, які були надані суду сторонами, зокрема з рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 12.08.2020 у справі №588/2253/19 було установлено, що у постанові приватного нотаріуса Гребіник З.Д. від 04.01.2018 року не вказано про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину на нерухоме майно по [ADDRESS] , на що було вказано судом позивачу. На стадії підготовчого провадження позивачем надано до суду постанову приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу Гребіник З.Д. від 05.10.2022 року з клопотанням, до якого додано відповідно до вимог часини 9 статті 83 ЦПК України докази надсилання її копії стороні відповідача та наведенням причин ненадання її разом з позовною заявою. Ухвалою суду від 21.11.2022 року за клопотанням [PERSON] указана постанова приватного нотаріуса, приєднана до матеріалів справи. Неприйняття судом та не врахування під час розгляду первісного позову постанови приватного нотаріуса від 05.10.2022, яка свідчить про неможливість спадкоємця за заповітом [PERSON] через не володіння оригіналами правовстановлюючих документів, оформити своє право на спадщину у позасудовому порядку, буде проявом надмірного формалізму, призведе до непропорційного обмеження позивача у праві на подання до суду доказів та може розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За таких обставин, первісний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи вимоги зустрічного позову [PERSON] , суд виходить з таких мотивів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. При розгляді справи суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20). Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони справи визнали, що спірний житловий будинок по [ADDRESS] був побудований їх батьками [PERSON] та [PERSON] , з якими вони разом проживали до 1987 року. Сторони визнали, що з 1987 року [PERSON] почав проживати зі своєю дружиною [PERSON] окремо від брата та батьків по [ADDRESS] , тому з 1988 по 1997 рік у спірному будинку фактично проживали батьки сторін справи, а також [PERSON] з дружиною та дітьми. Після смерті батька сторін у період з 1997 по 2002 рік у спірному будинку фактично проживали співвласники будинку [PERSON] та її син [PERSON] із своєю родиною. За матеріалами інвентарної справи указаний житловий будинок був побудований у 1966 році на наданій [PERSON] земельній ділянці за рішенням виконкому Тростянецької міської ради депутатів від 17.04.1964, Акту відведення земельної ділянки площею 600 кв.м. від 15.05.1964, Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 14.05.1964 року та Дозволу на виконання робіт з будівництва від 14.05.1964 року. Відповідно до Генерального плану (схеми) забудови, складеного 28.02.1968 року, на земельній ділянці був побудований спірний житловий будинок «А1», сіни «а», погріб п/г, сарай «Б» шлакоблочний (1966 року будівництва). У зустрічному позові [PERSON] стверджує, що з 1988 року по 2018 рік, тобто у період проживання спільно з батьками та після їх смерті, постійно поліпшував спірний житловий будинок та господарські будівлі, споруди, здійснював за власні кошти, і за згодою матері та на її прохання капітальний ремонт, реконструкцію, будівель та інші поліпшення житлового будинку та господарських споруд, перелік яких наведено у зустрічному позові та наданому [PERSON] окремому списку для проведення експертизи (том 1, а.с. 167). На підтвердження указаних обставин позивач за зустрічним позовом посилався на показання свідків, квитанції, товарні чеки, видаткові накладні, договір підряду ( том 1 а.с.92-121) та Висновок судового експерта Титаренка К.Є. від 30.09.2022 року № 136, яким за клопотанням [PERSON] на підставі ухвали суду від 11.08.2022 у цій справі була проведення судова оціночно-будівельна експертиза (том 1 а.с.190-212). Судовий експерт Титаренко К.Є. у Висновку експертизи вказав, що фізичні та технічні характеристики об`єкту оцінки до поліпшень зазначені в інвентаризаційній справі № 4555 від 17.04.1964 з урахуванням реєстрації поточних змін 30.07.1987 року, а фізичні та технічні характеристики об`єкту оцінки після поліпшень та на час проведення експертизи зазначені у технічному паспорті від 24.08.2022 року. Візуально-інструментальне обстеження експертом об`єкта дослідження та зіставлення результатів з технічною та правовою документацією, підтвердило фізичну наявність невід`ємних поліпшень зазначених у переліку [PERSON] (том 1 а.с.167) та наведені експертом у Висновку. При цьому судовий експерт Титаренко К.Є. вказав, що не є завданням експерта визначати ким та коли проведені поліпшення, ним з`ясовано факт фізичної наявності складу та об`єму указаних у переліку [PERSON] . За наслідками проведеної судової експертизи судовий експерт Титаренко К.Є. дійшов висновку, що частка виконаних поліпшень у загальній вартості домоволодіння на цей час складає 52,42 %, а їх вартість становить 293 000 грн. Указаний висновок підтверджує фізичну наявність на цей час поліпшень спірного домогосподарства у порівнянні з його фізичними та технічними характеристиками за даними інвентаризаційної з урахуванням реєстрації поточних змін 30.07.1987 року. Разом з тим, сам по собі указаний висновок судової експертизи не є належним доказом здійснення відповідних ремонтних, будівельних робіт, поліпшень саме у вказаний у зустрічній позовній заяві період та не є доказом факту їх виконання за рахунок праці та коштів саме [PERSON] , що оспорив [PERSON] заявляючи, що всі роботи виконувались за рахунок коштів їх матері [PERSON] та за її життя. Крім того, судовим експертом до вартості поліпшень включено тамбур «а2» та сарай «Б», які, як установлено судом, є самочинно побудованими об`єктами, що виключає підстави для набуття права власності на них та врахування їх при визначенні обсягу поліпшень домоволодіння та їх вартості. Також зазначені судовим експертом Титаренком К.Є. в описовій частині висновку відомості проте, що до поліпшень будинок перебував у занедбаному стані, без санвузла, водогону та каналізації з пічним опаленням не ґрунтується на матеріалах інвентаризаційної справи та інших матеріалах, які надавались судовому експерту на дослідження. Додані до зустрічного позову квитанції, товарні чеки, видаткові накладні датовано 2015-2021 роками, і не містять даних стосовно особи платника (покупця), а договір підряду про поставку та установку металопластикової продукції укладено [PERSON] , 27.09.2011 (том 1 а.с.92-121). Належних доказів на підтвердження здійснення за рахунок коштів [PERSON] поліпшень у період до 2011 року зазначених ним у Переліку суду не надано взагалі. Допитані свідки [PERSON] (дружина [PERSON] ), [PERSON] (двоюрідна сестра), [PERSON] (двоюрідний брат), [PERSON] (троюрідний брат) підтвердили факт проведення починаючих з 80х років у спірному будинку капітальних будівельних робіт та багатьох поліпшень, про які заявив [PERSON] . Свідок [PERSON] під час допиту по суті вказала ті ж відомості, що її чоловік [PERSON] у зустрічній позовній заяві, стверджуючи, що всі роботи з 1987 році вони з чоловіком виконували самі за свій рахунок, а свекруха [PERSON] не була проти цього, зазначала, що саме їй з [PERSON] у цьому будинку жити. Свідок [PERSON] зазначив, що особисто брав участь у будівельних роботах з облаштування водопостачання, опалення та газопроводу до будинку, перекриття даху добудови галереї, викопування траншеї для каналізації. [PERSON] вказав, що батько сторін справи не займався цим, а мати сторін [PERSON] керувала процесом, розказувала що робити, стверджував, що [PERSON] оплачував. Свідок [PERSON] також вказала, що допомагала особисто у проведенні ремонтних робіт брату [PERSON] , позичала його родині кошти на ремонт. Свідки [PERSON] (троюрідна сестра сторін) та її чоловік [PERSON] зазначили, що 1997 року у місті Тростянець вони не проживали, їм відомо зі слів батька [PERSON] , що у спірному будинку він перебудовував з [PERSON] шлакоблочні кухню, сарай на цегляні, міняли підлогу. Після 1997 року свідкам відомо про заміну вікон на кухні, установлення єврозабору. Натомість свідок дружина [PERSON] - [PERSON] суду показала, що з дитинства проживала по [ADDRESS] , їй відомо, що спірний будинок побудували батьки її чоловіка. Коли свідок [PERSON] з чоловіком проживали у цьому будинку з 1984 по 1987 роки будинок був у гарному стані, були всі зручності, газ провели свекр із свекрухою. Якщо і були зроблені за ці роки поліпшення, то [PERSON] стверджувала, що їх було зроблено за кошти батьків сторін справи, які мали більші заробітні плати, ніж їх діти. Також свідок [PERSON] зазначила, що спілкувалась із свекрухою [PERSON] і до, і після її переїзду у с.Боромля, яка їй повідомляла, що передавала 16000 грн. [PERSON] на утеплення будинку. Отже, письмові докази, висновок експерта, а також показання допитаних свідків сторони позивача, які суперечать показанням свідка відповідача та не підкріплюються письмовими доказами, не підтверджують поза розумним сумнівом обставини, на які посилається [PERSON] у зустрічному позові про проведення за життя батьків виключного за свій рахунок і власною працею всіх заявлених ним поліпшень та не спростовують тверджень [PERSON] про поліпшення домогосподарства за рахунок коштів спадкодавця [PERSON] . Крім не доведення [PERSON] фактичних підстав зустрічного позову стосовно особистого здійснення ним поліпшень спірного нерухомого майна частка яких становить понад 52 %, позивачем за зустрічним позовом не доведено правові підставі для стягнення їх вартості з [PERSON] як спадкоємця [PERSON] , зважаючи на такі мотиви. Так, правовою підставою зустрічного позову вказані норми частини 4 статті 390 ЦК України, відповідно до якої добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. Указані норми статті 390 ЦК України не регулюють спірних правовідносин. Відповідно до приписів статті 145 ЦК УРСР та статті 388 ЦК України добросовісний набувач це особа, яка придбала майно за плату у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен був знати. У зазначений [PERSON] період здійснення поліпшень з 1988 і до дня смерті батька сторін [PERSON] , який помер [INFO] , спірний житловий будинок з господарськими будівлями перебував відповідно до вимог статей 22, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України у спільній сумісній власності батьків сторін [PERSON] та [PERSON] . У спірному будинку з 1988 по 1997 року [PERSON] проживав як член сім`ї власників житла. Після смерті батька сторін, його право власності на частку у житловому будинку успадкували його дружина та син [PERSON] в рівних долях на підставі отриманих 02.12.1997 року у державного нотаріуса свідоцтв, тому після цього і до смерті матері сторін [INFO] спірний житловий будинок належав на праві спільної часткової власності [PERSON] (3/4 частини), [PERSON] (1/4 частини). Отже, до 1997 року [PERSON] не був власником спірного нерухомого майна, а з 1997 року він набув право спільної часткової власності у порядку спадкування. За установлених судом обставин [PERSON] не може в розумінні статей 145 ЦК УРСР та статті 388 ЦК України вважатись добросовісним набувачем спірного нерухомого майна до 1997 року, оскільки не набував його за відплатним договором у особи яка не мала права його відчужувати. У період до 1997 року [PERSON] знав, що проживає і користується майном належним його батькам, яке не вибувало з їх законного володіння. Проведені у спірному домоволодінні з 1997 року будівельні роботи та поліпшення, за умови доведення [PERSON] цього факту належними та допустимими доказами, можуть вважатись поліпшеннями (добудовою) виконаними [PERSON] не як добросовісним набувачем, а як співвласником. Відповідно до статті 119 ЦК УРСР, яка регулює спірні відносини до 01.01.2004 року, коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому відповідній зміні. За приписами частини 3-5 статті 357 ЦК України, яка є чинною з 01.01.2004 року співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. Отже, приписи статей 119 ЦК УРСР та 357 ЦК України не передбачають права співвласника житлового будинку на стягнення з іншого співвласника чи його спадкоємця витрат на поліпшення спільного майна. З огляду на викладене, зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Позивач за первісним позовом [PERSON] при зверненні до суду сплатив судовий збір у загальній сумі 2347 грн. 00 коп. (том 1 а.с.3а). Позивач за зустрічним позовом поніс витрати на оплату судової експертизи в сумі 6100 грн. та 15000 грн. витрат на професійну правничу допомогу (том 1, а.с. 122-125, 183). Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2 статті 141 ЦПК України). Оскільки первісний позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі, суму сплаченого ним судового збору слід стягнути з відповідача за первісним позовом [PERSON] . Зважаючи на те, що зустрічний позов [PERSON] залишено судом без задоволення, понесені ним судові витрати не підлягають компенсації. На підставі викладеного та

Outcome: approved