Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.08.2021 року між ним, як позикодавцем та [PERSON] як позичальником було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача кошти в сумі 99803,20 грн., зі строком повернення до 25.02.2022 року. 14.09.2022 року між позивачем та відповідачем було укладеного додаткову угоду до договору позики №К250821-2 від 25.08.2021 року, згідно якої було внесено зміни в п. 1, 5, 6 та зазначено, що позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 154572,60 грн., зі строком повернення 25.11.2022 року. Згідно п. 5 додаткової угоди, відповідач зобов`язався повернути позивачу суму позики визначену в п. 1 Додаткової угоди: 30563,40 грн. до 25.09.2022 року; 6144,60 грн. до 25.10.2022 року; 117864,60 грн. до 25.11.2022 року. 14.09.2022 року відповідачем надано розписку на підтвердження отримання ним коштів із зобов`язанням повернути в строк до 25.11.2022 року. З 14.09.2022 року відповідач не здійснив жодного платежу відповідно до договору. У зв`язку з тим, що грошові кошти у строки обумовлені договором та додатковою угодою повернуті не були, позивач просив стягнути їх з відповідача. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12.10.2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено до розгляду в підготовче судове засідання. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Від відповідача відзив не надійшов. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що 25.08.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики №К250821-2, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача кошти в сумі 99803,20 грн., зі строком повернення до 25.02.2022 року. 14.09.2022 року між позивачем та відповідачем було укладеного додаткову угоду до договору позики №К250821-2 від 25.08.2021 року, згідно якої було внесено зміни в п. 1, 5, 6 та зазначено, що позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 154572,60 грн., зі строком повернення 25.11.2022 року. Згідно п. 5 додаткової угоди, відповідач зобов`язався повернути позивачу суму позики визначену в п. 1 Додаткової угоди: 30563,40 грн. до 25.09.2022 року; 6144,60 грн. до 25.10.2022 року; 117864,60 грн. до 25.11.2022 року. 14.09.2022 року відповідачем надано розписку на підтвердження отримання ним коштів із зобов`язанням повернути в строк до 25.11.2022 року. Відповідно до п. 11 договору, у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасного повернення позики або її чергової частини за графіком) позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Згідно п. 16.3, позичальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання покладені на нього положеннями цього договору, в тому числі щодо своєчасного повернення позики. Встановлено, що з 14.09.2022 року відповідач [PERSON] не здійснив жодного платежу за договором та додатковою угодою. Позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість в сумі 156897,00 грн., на що слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 25.08.2021 року та 14.09.2022 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики та додаткова угода, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даного договору. Згідно ч. 1 ст. 76 України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У зв`язку з тим, що відповідач не повернув у встановлений договором строк суму позики позивачу, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 156897,00 Оскільки, факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за договором позики достовірно встановлений судом, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму судового збору 1568,97 грн. за подання позову до суду.

Outcome: approved