Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

Позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за період прострочення із сплати аліментів у сумі 23 550 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.10.2017 у цивільній справі № 753/13584/17-ц відповідача зобов`язано сплачувати аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1 500 грн. щомісячно починаючи з 26.07.2017 та до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.12.2021 розмір аліментів було збільшено до 3 000 грн. починаючи з 03.11.2021 до досягнення дитиною повноліття. Відповідач виконував покладені рішенням суду обов`язки нерегулярно та не у повному обсязі, що спричиняло періодичне виникнення значної заборгованості. Станом на 01.09.2022 у відповідача виникла заборгованість в розмірі 30 000 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця. У зв`язку з чим відповідно до ст. 196 СК України на нього покладено обов`язок зі сплати пені, що нараховується на кожний місячний платіж, сплату якого було затримано, у розмірі 1% його розміру, але не більше 100% простроченої виплати. При визначенні розміру пені позивач використовує розрахунок заборгованості за аліментами, здійсненим старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) станом на 01.09.2022 на підставі виконавчого листа, виданого Дарницьким районним судом м. Києва у справі № 753/22335/21-ц від 01.12.2021, з якого позивачем взяті дані щодо помісячного обсягу нарахування аліментів та оплат відповідача, починаючи з 01 листопада 2021 року по 01 вересня 2022. 13.12.2022 від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у позові, посилаючись на те, що посилання позивача є необгрунтованими. Зокрема, відсутність запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємцівта громадських формувань про припинення ТОВ «Буд-Ап» жодним чином не доводить те, що ТОВ «Буд-Ап», де відповідач працевлаштований на посаді директора, здійснює яку-небудь підприємницьку діяльність, не кажучи вже про наявність в даного суб`єкта господарювання будь-яких доходів або прибутку. Доказів того, що відповідач користується майном, а саме транспортним засобом також позивачем не підтверджені. Щодо можливості оплатити додаткові витрати на дитину у розмірі 20 930 грн. то дана оплата була здійснена його дружиною. Пеня за прострочення сплати аліментів може присуджуватися судом виключно у разі наявності вини боржника. Проте, така відповідальність не може бути покладена на особа, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В зв`язку з поганим економічним становищем ТОВ «Буд-Ап», заробітна плата відповідача на посаді директора за період з 01.10.2021 по 01.10.2022 склала лише 6 234 грн. 05 коп., а починаючи з 01.02.2022 в зв`язку з погіршенням економічного становища підприємства та початком повномасштабної війни Російської Федерації проти України нарахування та виплата заробітної плати на підприємстві взагалі не проводилося, що об`єктивно не дозволяло своєчасно сплачувати аліменти. Крім того, 21.09.2022 заборгованість по аліментам була повністю погашена. В судове засідання позивач не з`явилась, просила проводити розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Представник позивача в засідання не з`явився, просив проводити розгляд справи в його відсутність, просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 30.10.2013 було розірвано /а.с. 12-13/. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.10.2017 у цивільній справі № 753/13684/17 відповідача зобов`язано сплачувати аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1 500 грн. щомісячно до досягнення повноліття /а.с. 14-15/. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.12.2021 по справі № 753/22335/21, розмір аліментів було збільшено до 3 000 грн. щомісячно, починаючи з 03.11.2021 та до досягнення дитиною повноліття та стягнуто додаткові витрати на дитину в розмірі 20 930 грн. /а.с. 16-20/. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист. Предметом спору у даній справі є стягнення пені на нараховані аліменти на дитину у частині позовних вимог за період з листопада 2021 року по липень 2022. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (в редакції, чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Згідно із ч. 3 ст. 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. Таким чином, стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Тобто стягнення пені, передбаченої абзацом 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Вище вказанеузгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, згідно якого відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Як роз`яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно з наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, здійсненим 13.01.2023 старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), станом на 01.10.2022 заборгованість по виплаті аліментів відсутня /а.с. 56/. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази відсутня винна поведінка щодо несплати заборгованості по аліментах, оскільки відповідач не ухилявся від виконання обов`язків по утриманню дитини, дані обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема відсутності нарахування заробітної плати, пов`язаною з скрутним економічним становищем та початком повномасштабної війни в Україні, що свідчить про відсутність в нього умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментах, на даний час заборгованість зі сплати аліментів погашена, а тому підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у суду немає, відтак з цих підстав суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed