Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ФОП [PERSON] , відповідно до якого просить суд: -Визнати Договір про надання послуг з пошуку актуальної інформації про роботу за кордоном №1490/11-07-22 від 11.07.2022 року та Договір про надання інформаційно-консультаційних послуг з питань трудової діяльності у Норвегії щодо вакансії різноробочий №1591/19-07-22 від 19.07.2022 року - недійсними; -Стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 29400 грн.; -Стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 6000 грн. Вимоги позову обґрунтовує тим, що на початку липня 2022 року з метою виїзду за кордон для працевлаштування, розпочав пошук в мережі Інтернет посередника по працевлаштуванню за кордоном. Позивач обрав ФОП [PERSON] та звернувся за контактними номерами телефону. Його цікавила легальна праця у країнах західної Європи (Німеччина, Норвегія, Бельгія, Голландія та ін.). Працівники посередника повідомили, що можуть запропонувати вакансії, які його зацікавлять. 11.07.2022 року він підписав Договір №1490/11-07-22 після спілкування з відповідачем дали Акт №1490/11-07-22 здачі-приймання наданих послуг по договору №1490/11-07-22 від 11.07.2022 року. Позивач зазначає, що інформаційних та консультаційних послуг як вказано в ньому виконано не було і чому в той же день йому дали підписати цей Акт не зрозуміло. Ним 11.07.2022 року було сплачено 20000 гривень. [PERSON] підписав другий договір з відповідачем Договір №1591/19-07-22 про надання інформаційно-консультаційних послуг з питань трудової діяльності у Норвегії що до вакансії різноробочий. Для підписання йому надали два примірники Договору про надання інформаційно-консультаційних послуг з питань трудової діяльності у Норвегії що до вакансії різноробочий №1591/19-07-22 від 19.07.2022 р. ( Договір 2) та сплатив 11.07.2022 року 20000 гривень. Його запевнили, що Відповідач має повне право здійснювати діяльність з посередництва по працевлаштуванню за кордоном у зазначених вище країнах. За умовами Договору №1591/19-07-22 від 19.07.2022 р. виконавець для виконання Договору самостійно і за свій рахунок проводить пошук і підбір вільних робочих місць відповідно до погоджених із замовником критеріїв підбору. Позивач вказує, що йому обіцяли виготовлення документі для виїзду по робочій візі та супроводження в Нідерландах, а також що за кордоном його влаштують на вакансію, але зобов`язання Відповідач не виконав по сьогодні. Тому 27.09.2022 року було направлено відповідачу заяву про повернення коштів за Договором №1490/11-07-22 від 11.07.2022 року та Договором №1591/19-07-22 від 19.07.2022 року. Через непередбачувані обставини та те, що фактично зараз заборонили виїзд студентам в території України, укладений ними договір неможливий для виконання, адже він не зможе покинути територію України до закінчення військових дій, на підставі чого позивач вимагав розірвати укладені договори повернути сплачені ним кошти за Договором №1490/11-07-22 від 11.07.2022 року та 1 Договором №1591/19-07-22 від 19.07.2022 року в загальному розмірі - 29 400.00 гривень. Відповідач усно відмовився повертати кошти. Ухвалою суду від 03.11.2022 року позовну заяву прийнято до провадження, визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. 05.12.2022 року на адресу суду ФОП [PERSON] надала відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволення позову обґрунтовуючи тим, що 11.07.2022 року між нею та Позивачем був укладений договір №1490/11-07-22 про надання інформаційно-консультаційних послуг з питань трудової діяльності у Польщі. Відповідно до умов зазначеного договору, Позивач доручив їй надати йому послугу, а саме надати спеціальну інформацію (кваліфіковану консультацію), яку Позивач був зобов`язаний прийняти та оплатити. Вид та обсяг послуг, що вона була зобов`язана надати, сторонами відрегульований та прописаний у Розділі 1 Договору №1490/11-07-22 від 11.07. 2022 року (Договір 1). Так, згідно з п. 1.1. та п. 1.2. Договору, послуги, що вона повинна була надати обмежуються наданням інформаційно-консультаційних послуг з питань трудової діяльності, укладення, виконання і припинення трудового договору, працевлаштування іноземців, правил перебування та поведінки іноземця (туриста, працівника та інше), прикордонних, митних правил, інформаційно-консультаційних послуг з питань діяльності в Україні посольств та консульств країн, що запитує Замовник, також з питань діяльності посольств та консульств України в країнах, що запитує Замовник. Інших зобов`язань Договором не передбачено. Позивач в підтвердження свого наміру отримати саме інформаційно-консультаційні послуги провів оплату, відповідно до умов Договору в день його підписання. Так [PERSON] провів оплату по договору за інформаційно-консультаційні послуги в сумі 20 000,00 грн. (двадцять тисяч гривень). Відповідно до п. 2.4. Договору, передача-приймання наданих послуг оформляється Актом приймання-передачі послуг, що підписується обома сторонами Договору. [PERSON] 11.07.2022 року Позивачу були надані інформаційно-консультаційні послуги з питань трудової діяльності, укладення, виконання і припинення трудового договору, працевлаштування іноземців, правил перебування та поведінки іноземця (туриста, працівника та інше), прикордонних, митних правил, інформаційно-консультаційні послуг з питань діяльності в Україні посольств та консульств країн, що запитував Позивач, також з питань діяльності посольств та консульств України в країнах, що запитував Позивач. Позивача обсяг наданих мною послуг задовольнив повністю. Зобов`язання за Договором сторонами виконані. Позивачем проведено оплату, а Відповідачем у той же день надані послуги у повному обсязі, про що є оформлений відповідно до умов п. 2.4 Договору Акт №1490/11-07-22 від 11.07.2022 року приймання передачі наданих послуг по Договору №1490/11-07-22 від 11.07.2022 року. Тобто Договір №1490/11-07-22 від 11.07.2022 року набрав чинності з моменту підписання 11.07.2022 року та у той же день був виконаний сторонами, про що підписаний Акт. [PERSON] зазначає, що 19.07.2022 р. Позивач уклав з нею договір № 1591/19-07-22 про надання інформаційно-консультативних послуг з питань трудової діяльності у Норвегії (Договір 2). Відповідно до Розділу 1 Договору 2: «Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується надати йому, у відповідності до умов Даного Договору, спеціальну інформацію (кваліфіковану консультацію), далі за текстом «Послуга», а Замовник зобов`язується прийняти послугу та оплатити її. Послуги, що надаються Виконавцем Замовнику згідно з п. 1.1 цього Договору: інформаційні та консультаційні послуги з питань, трудової діяльності, укладення, виконання і припинення трудового договору, працевлаштування іноземців, правила перебування та поведінки іноземця (туриста, працівника та інше), прикордонні, митні правила, що використовуються країнами, про які запитує Замовник: інформаційні та консультаційні послуги з питань діяльності в Україні посольств та консульств країн, що запитує Замовник, а також з питань діяльності посольств та консульств України в країнах, що запитує Замовник». Зобов`язання за Договором сторонами виконані також. Позивачем проведено оплату відповідно до п. 4.1 Договору 2, а Відповідачем у той же день надані послуги у повному обсязі, про що є оформлений відповідно до умов п. 2.4 Договору Акт №1591/19-07-22 від 19.07.2022 року приймання передачі наданих послуг по Договору №1591/19-07-22 . Тобто Договір №1591/19-07-22 від 19.07.2022 року також набрав чинності з моменту підписання - 19.07.2022 року та у той же день був виконаний сторонами, про що підписаний Акт. Сторонами був укладений та виконаний договір про надання інформаційних послуг, інших договорів між сторонами укладено не було. Твердження Позивача що «за умовами Договору № 1591/19-07-22 від 19.07.2022 р. виконавець для виконання Договору самостійно і за свій рахунок проводить пошук і підбір вільних робочих місць відповідно до погоджених із замовником критеріїв підбору» - не відповідає дійсності. Посилання Позивача про настання непередбачуваних обставин та неможливості виїзду за кордон як студенту через військові дії, не можуть бути підставою для повернення коштів за договорами та визнання договорів недійсними, оскільки послуга була надана в день укладення договору та при підписанні актів приймання-передачі наданих послуг, будь-які заперечення чи невдоволення якістю наданих послуг з боку Позивача- відсутні. В заяві про повернення коштів від 27.09.2022 р. та у позовній заяві Позивач вимагає розірвати договори та повернути сплачені кошти через неможливість їх виконання. ФОП [PERSON] жодним чином не брала на себе зобов`язання щодо виїзду чи фактичного працевлаштування Відповідача. Відповідно до умов Договорів нею були надані консультаційні послуги. Жодних зауважень до якості наданих послуг Відповідач не надав. Посилання Позивача на норми щодо ведення нечесної підприємницької діяльності та обману є протизаконними, оскільки це не відповідає дійсності, та не підтверджено жодними доказами. Зміст правочину укладеного між нею та Позивачем повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Крім того, укладені Договори були спрямовані на реальне настання правових наслідків: доказом того є фактично надані консультації відповідно до умов укладених договорів, Позивачем прийняті надані послуги без жодних зауважень, підписані акти здачі приймання наданих послуг. Вимоги Позивача про стягнення моральної шкоди є незаконними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки ФОП [PERSON] в повному обсязі виконала прийняті на себе зобов`язання відповідно до укладених договорів про надання консультаційних послуг із Відповідачем. Законом не передбачено обов`язок отримання ліцензій для здійснення інформаційно-консультативних послуг. Такий вид діяльності є одним із видів її підприємницької діяльності. Доказом є Витяг із Реєстру. Тому не зрозуміло посилання Позивача на норму ст. 227 ЦК України, оскільки тут мова іде про здійснення правочинів юридичними особами вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії). У судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги підтримав з підстав викладених у позові, просив суд їх задовольнити, додатково зазначив, що минулого року він, з метою виїхати за кордон для працевлаштування, звернувся до менеджера, який працює на [PERSON] . [PERSON] повідомила, що вони виготовляють документи для працевлаштування закордоном. В першому договорі компанія зазначила, що виготовляє документи, щоб він зміг перетнути кордон без всяких проблем. [PERSON] погодився, надав всі необхідні документи і йому повідомили, що необхідно чекати 30 робочих днів, вони виготовлять йому документи і вишлють його. Новою поштою йому було надіслано два екземпляра договору, акт виконаних робіт, які він підписав та по 1 примірнику відправив назад. Перший договір він уклав для оформлення виїзду на роботу до Польщі, а звідти повинен був виїхати на роботу до Норвегії. Відповідач обіцяла підібрати йому роботодавця з урахуванням усіх його вимог щоб він працював офіційно закордоном. Оплативши частину (сплатив 1 частину договору) близько 20000 грн., був повідомлений про те, що протягом 30 днів надішлють документи і після того як уклав другий договір, коли надійдуть документи, потрібен ще час щоб знайшли роботодавця та уклали із ним договір. Почекавши 30 днів, не отримав нічого. Звернувся до менеджера [PERSON] , з питаннями. Вона зазначила, що із документами якась затримка відбувається, потрібно зачекати 2 тижні. Через 2 тижні знов звернувся, вони сказали, що це питання під контролем директора, що все буде добре. Через 2 тижні повідомили що документи майже підходять і через тиждень вже будуть. І так пройшло 2,5 місці. Після не отримав жодної консультації та жодних прав. Була лише телефонна розмова, в якій було повідомлено, що більш конкретно можна говорити після того як він отримає документи і вони не винні в тому, що змінилось законодавство і на це вплинути ніяк не можливо. Поспілкувавшись зі своїм юристом вирішив розірвати укладені договори. Розірвавши договори, кошти не повернули. І вже після розірвання договорів, вони намагались скинути йому інформацію минулими числами. Таким чином зрозумів, що його обдурили. Відповідач ФОП [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена судом належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд вислухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 11.07.2022 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір про надання інформаційно - консультативних послуг з питань трудової діяльності у Польщі № 1490/11-07-22, за умовами якого (п.1.1. договору) замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати йому, у відповідності до умов даного Договору, спеціальну інформацію (кваліфіковану консультацію), а Замовник зобов`язується прийняти послугу та оплатити її. Згідно п.1.2 послуги, що надаються виконавцем замовнику згідно п.1.1. цього договору: інформаційні та консультаційні послуги з питань, трудової діяльності, укладення, виконання і припинення трудового договору, працевлаштування іноземців, правила перебування та поведінки іноземця (туриста, працівника та інше), прикордонні, митні правила, що використовуються країнами, про які запитує Замовник; інформаційні та консультаційні послуги з питань діяльності в Україні посольств та консульств країн, що запитує Замовник, а також з питань діяльності посольств та консульств України в країнах, що запитує Замовник. Відповідно до розділу 4 договору, за надані послуги клієнт виплачує виконавцю винагороду в загальній сумі 31212 грн. Даний договір діє до моменту повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п. 5.1). 11.07.2022 року було складено Акт № 1490/11-07-22 здачі-приймання наданих послуг по договору № 1490/11-07-22 від 11.07.2022 р. відповідно до якого вбачається, що виконавцем надані інформаційно-консультаційні послуги, а саме:інформаційні та консультаційні послуги з питань, трудової діяльності, укладення, виконання і припинення трудового договору, працевлаштування іноземців, правила перебування та поведінки іноземця (туриста, працівника та інше), прикордонні, митні правила, що використовуються країнами, про які запитує Замовник; інформаційні та консультаційні послуги з питань діяльності в Україні посольств та консульств країн, що запитує Замовник, а також з питань діяльності посольств та консульств України в країнах, що запитує Замовник. На виконання умов договору 1490/11-07-22 позивачем перераховано на розрахунковий рахунок відповідача суму коштів в розмірі 20000 грн., що підтверджується наявною в матеріалах цієї справи копією квитанції (а.с.18). 19.07.2022 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір про надання інформаційно - консультативних послуг з питань трудової діяльності у Норвегії щодо вакансії різноробочий № 1591/19-07-22, за умовами якого (п.1.1. договору) замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати йому, у відповідності до умов даного Договору, спеціальну інформацію (кваліфіковану консультацію), а Замовник зобов`язується прийняти послугу та оплатити її. Згідно п.1.2 послуги, що надаються виконавцем замовнику згідно п.1.1. цього договору: інформаційні та консультаційні послуги з питань, трудової діяльності, укладення, виконання і припинення трудового договору, працевлаштування іноземців, правила перебування та поведінки іноземця (туриста, працівника та інше), прикордонні, митні правила, що використовуються країнами, про які запитує Замовник; інформаційні та консультаційні послуги з питань діяльності в Україні посольств та консульств країн, що запитує Замовник, а також з питань діяльності посольств та консульств України в країнах, що запитує Замовник. Відповідно до розділу 4 договору, за надані послуги клієнт виплачує виконавцю винагороду в загальній сумі 9400 грн. Даний договір діє до моменту повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п. 5.1). На виконання умов договору 1591/19-07-22 позивачем перераховано на розрахунковий рахунок відповідача суму коштів в розмірі 9400 грн., що підтверджується наявною в матеріалах цієї справи копією квитанції (а.с.19). 19.07.2022 року було складено Акт № 1591/19-07-22 здачі-приймання наданих послуг по договору № 1591/19-07-22 від 19.07.2022 р. відповідно до якого вбачається, що виконавцем надані інформаційно-консультаційні послуги, а саме: інформаційні та консультаційні послуги з питань, трудової діяльності, укладення, виконання і припинення трудового договору, працевлаштування іноземців, правила перебування та поведінки іноземця (туриста, працівника та інше), прикордонні, митні правила, що використовуються країнами, про які запитує Замовник; інформаційні та консультаційні послуги з питань діяльності в Україні посольств та консульств країн, що запитує Замовник, а також з питань діяльності посольств та консульств України в країнах, що запитує Замовник. Заявою про повернення грошових коштів від 27.09.2022 року [PERSON] повідомив ФОП [PERSON] про невиконання умов укладених договорів від 11.07.2022 року та від 19.07.2022 року та просить повернути позивачу 29400 грн. коштів перерахованих відповідно до договору. Судом встановлено, що відповідачем не повернено грошові кошти. Статтею 3 ЦК України передбачено, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Позивачем заявлено вимогу про визнання недійсними Договору про надання послуг з пошуку актуальної інформації про роботу за кордоном №1490/11-07-22 від 11.07.2022 року та Договору про надання інформаційно-консультаційних послуг з питань трудової діяльності у Норвегії щодо вакансії різноробочий №1591/19-07-22 від 19.07.2022 року, та стягнення з відповідача сплачених позивачем на виконання умов цього договору грошових коштів у розмірі 29400 грн. у зв`язку з тим, що цілі відповідача не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором. Крім того, посилається на ст. 227 ЦК України щодо недійсності правочину у зв`язку з тим, що правочин вчинений юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії). Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має вчинятись у формі, встановленій законом (ч. 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6). Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу (ч. 1). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини 1 статті 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона зобов`язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам роз`яснено, що ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. В даному випадку між позивачем та відповідачем був укладені договори предметом яких є надання спеціальної інформації (кваліфікованої консультації): інформаційні та консультаційні послуги з питань, трудової діяльності, укладення, виконання і припинення трудового договору, працевлаштування іноземців, правила перебування та поведінки іноземця (туриста, працівника та інше), прикордонні, митні правила, що використовуються країнами, про які запитує Замовник; інформаційні та консультаційні послуги з питань діяльності в Україні посольств та консульств країн, що запитує Замовник, а також з питань діяльності посольств та консульств України в країнах, що запитує Замовник (п.п.1,2 вищевказаних Договорів). Будь-яких домовленостей з приводу пошуку і підбору вільних робочих місць відповідно до погоджених із замовником критеріїв підбору в цих договорах не міститься. Тобто, доводи позову про те, що відповідач був зобов`язаний надати послугу по пошуку та підбору вільних робочих місць в інших країнах, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Щодо виконання вказаних договорів сторони підписали Акт № 1591/19-07-22 здачі-приймання наданих послуг по договору № 1591/19-07-22 від 19.07.2022 р. та Акт № 1490/11-07-22 здачі-приймання наданих послуг по договору № 1490/11-07-22 від 11.07.2022 р. Підписання цих актів підтверджує факт виконання умов договору по наданню відповідачем ФОП [PERSON] інформаційних та консультаційних послуг позивачеві [PERSON] . Позивач в судовому засіданні підтвердив, що вказані договори та акти здачі-приймання наданих послуг були ним особисто підписані після того, як вони надійшли «Новою поштою». Тобто, позивач мав можливість ознайомитись з умовами договорів та актів лише після того прийняти рішення про їх підписання. Будь-яких доказів того, що ФОП [PERSON] ввела в оману позивача під час укладання договору суду не надано. Перевіряючи доводи позову про те, що відповідач вчинив правочин, який не мав права вчиняти у зв`язку з відсутністю в нього відповідної ліцензії, суд зазначає про таке. Суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності регламентується Законом України "Про ліцензування видів господарської діяльності". Дійсно, пунктом 20 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" передбачено, що ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності, як посередництво у працевлаштуванні за кордоном. Посередництво у працевлаштуванні за кордоном як вид економічної діяльності суб`єкта господарювання передбачає певні умови, а саме укладення з іноземним суб`єктом (іноземними суб`єктами) гоподарювання зовнішньоекономічних договорів (контрактів) про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном з метою сприяння укладенню трудового контракту. Водночас, договори від 11.07.2022 та 19.07.2022 року не містять у своєму змісті жодних тверджень та посилань щодо надання саме посередницьких послуг у працевлаштуванні за кордоном. Умовами даних договорів є інформаційні та консультаційні послуги з питань, трудової діяльності, укладення, виконання і припинення трудового договору, працевлаштування іноземців, правила перебування та поведінки іноземця (туриста, працівника та інше), прикордонні, митні правила, що використовуються країнами, про які запитує Замовник; інформаційні та консультаційні послуги з питань діяльності в Україні посольств та консульств країн, що запитує Замовник, а також з питань діяльності посольств та консульств України в країнах, що запитує Замовник. Аналіз вказаних положень договорів, дає підстави для висновку, що відповідач надавав послуги виключно інформаційного характеру і не передбачав жодної умови про обов`язкове працевлаштування за кордоном позивача безпосередньо відповідачем, оскільки жодним пунктом договору не передбачалося сприяння відповідача як посередника у працевлаштування за кордоном та укладення контракту з іноземним роботодавцем, тощо. Частиною шостої статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено також, що недійсними є правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає наступне: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною (частина перша статті 19 Закону). З огляду на зазначене вбачається, що введення в оману є дії, які змушують або можуть змусити споживача дати згоду на укладення правочину, на який в іншому випадку він би не погодився. Агресивними ж щодо введення в оману при укладенні договору можна вважати дії, які фактично містять елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливають або можуть вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції або ж послуг за відповідним договором. Виходячи із презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України, частина третя статті 215 ЦК України) обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює Проте, які саме дії відповідача щодо ведення позивача в оману існували при укладенні договору та були застосовані до позивача, якими саме діями відповідач змушував позивача укласти спірний договір, який стосувався послуг інформаційно-консульційного характеру на умовах, викладених у ньому і погоджених позивачем, та які саме дії впливають на законність укладеного договору, що не передбачав безпосередніх послуг посередництва у працевлаштуванні за кордоном, а отже міг бути вчинений без відповідної ліцензії, вчинив відповідач при його підписанні, не наведено та доказів про це не надано. Аналізуючи умови спірних договорів, відсутні підстави вважати викладені у них умови двозначними, оскільки з цих умов зрозуміло та чітко викладено його мету, права та обов`язки сторін у справі. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивач не довів наявність умислу, нечесної підприємницької діяльності, порушення принципу добросовісності як дій, що ввели позивача в оману, оскільки факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Таким чином, підстави для визнання оспорюваних договорів недійсними відсутні, тож відсутні підстави для застосування наслідків недійсності правочину та стягнення з відповідача 29400 грн., сплачених на виконання умов договору. Вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від основних вимог про визнання договорів недійсними. Оскільки у задоволенні цих вимог відмовлено, то підстав для стягнення моральної шкоди також не має.

Outcome: dismissed