Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-06 00:00:00

06 березня 2023 року заявник звернувся до суду з заявою та просить встановити факт належності йому, [PERSON] , державного акту серії Р1 № 457869 на право власності на земельну ділянку площею 1.68 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2516-Т, виданий на ім`я [PERSON] . Встановлення юридичного факту заявнику необхідно для реалізації свого права власності. Ухвалою від 09.03.2023 було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 07.04.2023 року. Заявник в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином, в позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с.1). Представник заінтересованої особи - Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області - в судове засідання не прибув, хоча був повідомлений належним чином, але подав заяву про розгляд справи у відсутність представника та визнання позовних вимог (а.с.17). Оскільки сторонами по справі було подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, судом у відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі на підставі наявних документів в матеріалах справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з частиною першою та пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пункт 6 частини першої ст.315 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Судовим розглядом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] в с. Червоноармійське (нині с. Кубей) Болградського району Одеської області, та у паспорті громадянина України (ID-картка), на головній сторінці його ім`я, прізвище та по батькові записано на українській мові « [PERSON] » (а.с.3). В державному акті на право приватної власності на землю серії Р1 № 457869 від 02.01.2003 року, виданого на підставі розпорядження Болградської районної державної адміністрації Ради народних депутатів № 484 від 06.01.2002 року, на земельну ділянку площею 1.68 га в межах згідно з планом, розташовану на території Червоноармійської сільської ради Болградського району Одеської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2516-Т, прізвище, ім`я та по-батькові власника, кому видано державний акт зазначено « [PERSON] » (а.с.6). Згідно архівного витягу наданого Архівним відділом Болградської районної державної адміністрації Одеської області за №27/03-27 від 24.02.2023 року вбачається, що розпорядженням голови Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 09.12.2002 року №484, надано безкоштовно в приватну власність « [PERSON] » земельну ділянку площею 1.68 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.7-8). В паспорті громадянина України (ID-картка) № [NUMBER] виданого 13.03.2017 року органом 5129, дійсно зазначено прізвище, ім`я та по-батькові заявника українською мовою « [PERSON] » (а.с.3). Названим паспортом заявник ще не користувався на час видачі державного акту, але користується на даний час, який підтверджує особу заявника, що свідчить про фактичне допущення помилки в написанні його імені в правовстановлюючому документі. Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 29.04.2020 року про відомості щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5121487000:01:001:0444, земельна ділянка площею 1.6760 га, розташована на території Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вбачається, що власником ділянки записаний [PERSON] , паспорт № [NUMBER] виданий 13.03.2017 року органом 5129, податковий номер [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] , документ, який є підставою для виникнення права - рішення органу виконавчої влади Розпорядження Болградської районної державної адміністрації Одеської області Болградська районна рада народних депутатів Болградського району Одеської області від 06.01.2002 року № 484, документ, що посвідчує право - державний акт від 02.01.2003 року Р1 457869 (а.с.9-11). А відтак, заявник дійсно є власником земельної ділянки площею 1.68 га згідно розпорядження Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 09.12.2002 року №484 та державного акту серії Р1 № 457869, виданого 02.01.2003 року, в якому допущено помилку в написанні його імені. Таким чином, вбачається факт допущення описки при оформленні на ім`я заявника вказаного правовстановлюючого документа. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями. Згідно роз`яснень Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України Суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Враховуючи, що встановлення факту належності заявнику вищеназваного державного акту потрібно для здійснення державної реєстрації права власності, підтвердження права власності на земельну ділянку та можливості розпорядження цим майном, суд приходить до висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved