Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. Позивач 05.01.2023 звернулася до суду, просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від місячного доходу чи заробітку відповідача, але не менше ніж 50% встановленого діючим законодавством розміру мінімального прожиткового мінімуму на одну особу відповідного віку щомісяця, починаючи від дня пред`явлення цього позову до суду і до закінчення позивачем навчання, але в будь-якому випадку не пізніше як до досягнення позивачем 23-річного віку. В обґрунтуванні позову позивач зазначає, що відповідач є її батьком, позивач є студенткою І курсу денної форми навчання БУП 1-22 факультету управління та бізнес дизайну Київського національного університету технологій та дизайну за спеціальністю «Менеджмент», термін навчання з 05.09.2022 по 30.06.2026, навчається за рахунок коштів фізичної особи. Відповідач матеріальну допомогу у добровільному порядку не надає. Відповідач визнає позовні вимоги частково, просить стягнути з нього аліменти на утримання позивача у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення позивачем навчання 30.06.2026, але не більше як до досягнення позивачем 23-річного віку або до припинення навчання. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. Суддя в ухвалі від 01.03.2023 постановила позовну заяву прийняти до розгляду, відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін. 29.03.2023 до суду надійшов відзив відповідача, згідно з яким він частково визнає заявлені позовні вимоги. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.12.2004 відповідач є батьком позивача. Відповідно до договору № БУП-22-22 про надання освітніх послуг між Київським національним університетом технологій та дизайну та фізичною (юридичною) особою від 02.09.2022 (далі - Договір) виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання позивачу освітньої послуги, а саме здобуття вищої освіти, ступінь вищої освіти - бакалавр, Факультет управління та бізнес-дизайну, спеціальність - «Менеджмент (Управління проектами та смарт-технологіями), денна форма навчання з 01.09.2022 по 30.06.2026. Згідно з п. 9, 10 Договору загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 95600 грн. Оплата послуг в межах навчального року здійснюється кожного семестру. Відповідно до квитанцій від 02.09.2022, 17.11.2022 було здійснено оплату за навчання позивача у розмірах 7170 грн та 2400 грн відповідно. Згідно з квитанціями від 05.09.2022, 31.10.2022 було здійснено оплату за гуртожиток від позивача у розмірах 3250 грн та 4250 грн відповідно. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.10.2014 у відповідача [INFO] народився син [PERSON] . ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду. Дослідивши докази, які надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, докази, які надані відповідачем, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідач частково визнав позовні вимоги. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім того, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 5 Протоколу N 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом N 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.89, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з вимогами ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, право на утримання припиняється у разі припинення навчання, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, суд враховує обставини, зазначені у ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно зі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи зазначене, принципи справедливості та розумності, наявність у відповідача іншої дитини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору встановлюється з позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, у розмірі1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду). Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 прожитковий мінімум для працездатних осіб (з розрахунку на одну особу) становить 2684 грн з 01.01.2023. Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3, ч. 1, ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач від сплати судового збору звільнена. Згідно зі ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 % х 715,73 грн (1/6 / 1/4 * 1073,60 грн) = 357,87 грн. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України»). Враховуючи викладене,

Outcome: approved