Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

В січні 2023 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Конюшка Д.Б. звернувся до суду із позовом до відповідача КП «Київпастранс», третя особа: [PERSON] , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача майнову шкоду в сумі 220266,58 грн., а також судові витрати на суму 18202,67 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.10.2022 року о 15-39 год. в м. Києві по вул. Саксаганського відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Богдан Т70110» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Лексус» д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу. В результаті аварії транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Позивач вказує, що на момент зазначеної дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] перебував в трудових відносинах із КП «Київпастранс» і виконував свої трудові обов`язки водія тролейбуса «Богдан Т70110» р.н. [NUMBER] . Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17.11.2022 року у справі № 752/14633/22, [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач вказує, що відповідно до висновку від 19.11.2022 року, розмір матеріальної шкоди, який було йому завдано, як власнику автомобіля «Лексус» д.н.з. [NUMBER] , складає суму в розмірі 220266,58 грн. Посилаючись на викладене, а також з огляду на те, що третя особа на час вчинення аварії виконувала свої трудові обов`язки та перебувала в трудових відносинах із відповідачем, а відтак наявні законні підстави для відшкодування зазначеним підприємством матеріальної шкоди позивачу, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12.01.2023 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. В лютому 2023 року від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.03.2023 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити з викладених в позові підстав. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відзив на позов до суду не надходив. Третя особа в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згіднозі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно дост.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Судом встановлено, що 11.10.2022 року о 15-39 год. в м. Києві по вул. Саксаганського відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Богдан Т70110» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Лексус» д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . В результаті аварії транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Позивач вказує, що на момент зазначеної дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] перебував в трудових відносинах із КП «Київпастранс» і виконував свої трудові обов`язки водія тролейбуса «Богдан Т70110» р.н. [NUMBER] , та доказів зворотному стороною відповідача надано не було. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17.11.2022 року у справі № 752/14633/22, [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку СОД ФОП [PERSON] від 19.11.2022 року № 481/11-22, розмір матеріальної шкоди, який було власнику автомобіля «Лексус» д.н.з. [NUMBER] , складає суму в розмірі 220266,58 грн. Позивач вказує, що третя особа на час вчинення аварії виконувала свої трудові обов`язки та перебувала в трудових відносинах із відповідачем, а відтак наявні підстави для відшкодування зазначеним підприємством матеріальної шкоди позивачу. Стороною відповідача обгрунтування позовних вимог, зокрема, в частині розміру завданої матеріальної шкоди, спростовано не було, та подано до суду ьклопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 8 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як визначено частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Водночас, п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно із ст. 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Пунктом 5 Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 2003 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації. В ході розгляду справи судом встановлено, та не спростовано стороною відповідача те, що третя особа, перебуваючи в трудових відносинах із відповідачем та виконуючи свої трудові обов`язки, здійснив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якого було пошкоджено належний позивачу автомобіль, та, відповідно завдані матеріальні збитки. Крім того, в ході розгляду справи стороною позивача доведено достатніми доказами розмір завданої матеріальної шкоди в сумі 220226,58 грн., та вказаний розмір стороною відповідача в ході розгляду не заперечувався, як і не було надано доказів на спростування позовних вимог в цій частині. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що третя особа під час виконання трудових обов`язків і, перебуваючи із відповідачем в трудових відносинах, спричинив позивачу матеріальну шкоду, та те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, та стороною відповідача спростовані не були, а відтак наявні підстави для відшкодування відповідачем завданої матеріальної шкоди позивачу в сумі 220266,58 грн., в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 2202,67 грн., витрати по проведенню оцінки завданого збитку в сумі 4000,00 грн. Крім того, в порядку ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, стороною позивача було надано суду достатні та належні докази, які підтверджують фактичні витрати позивача на правову допомогу в сумі 12000,00 грн. Однак, в ході розгляду справи стороною відповідача було заявлено клопотання про зменшення цих витрат, відповідно до якого відповідач просив відмовити в задоволенні вимог в частині відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 9000,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 12000,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved