Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського районного суду Рівненської області із позовом до відповідача [PERSON] , згідно якого (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] пеню в розмірі 20\~108 грн. 13 коп. за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за період 28.04.2022 року по 03.10.2022 року. В обґрунтування\~позову зазначає,\~що позивачка\~з відповідачем\~перебували у\~зареєстрованому шлюбі\~з 31.05.2004\~р.\~Рішенням Рівненського\~районного суду\~Рівненської області\~від 17.09.2021\~р.\~позов [PERSON] \~до [PERSON] \~про розірвання\~шлюбу було\~задоволено.\~28\~квітня 2022\~року Рівненський\~районний суд\~Рівненської області\~за заявою\~ [PERSON] про\~видачу судового\~наказу про\~стягнення з\~ [PERSON] аліментів\~видав судовий\~наказ,\~відповідно до\~якого було\~вирішено стягнути\~з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] аліменти\~на утримання\~дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~в розмірі\~однієї третьої\~заробітку (доходу)\~боржника,\~але не\~менше 50%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку,\~щомісячно,\~починаючи з\~30\~березня 2022\~року і\~до повноліття\~дитини. Однак, [PERSON] не здійснював належного виконання рішення суду та не сплачував вчасно аліменти згідно судового наказу у справі № 570/1022/22, у зв`язку з чим позивачка, діючи в інтересах її дітей та задля забезпечення їх фінансової можливості, задля поновлення майнових втрат чи обмежень, які повинні були нести діти у зв`язку з відсутністю утримання зі сторони батька з 28.04.2022 по 03.10.2022 року, звернулася до суду з вимогами до відповідача про стягнення пені як міри відповідальності платника аліментів за прострочення їх плати, яка виникла з моменту набрання законної сили рішення суду про стягнення аліментів. Зазначає, що неналежне виконання відповідачем обов`язку зі сплати аліментів підтверджується довідками-рахунками державного виконавця, що свідчить про наявність заборгованості зі сплати аліментів. Відповідно до розрахунку у ВП №69380094 заборгованість [PERSON] по вересень 2022 року (включно) становила 25\~088 грн. 90 коп. та встановлюється відсутність оплати Відповідачем аліментів, починаючи з 30.03.2022 року по 03.10.2022 рік. 17.11.2022 р. відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки не погоджується з розрахунком позивача про розмір пені, а також вказав, що він нібито лише після дзвінка з виконавчої служби в кінці вересня 2022 року дізнався про стягнення з нього аліментів на дітей на підставі судового наказу, і він 03.10.2022 року оплатив суму аліментів в розмірі 25\~288 грн. 90 коп., тобто суму, яку йому повідомив державний виконавець. Позивачка та відповідач у судове засідання не з`явилися. У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Кузьменюк-Волошина Н.М. підтримала позов з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 24.01.2023 року, та просила їх задоволити. Представник відповідача - давокат [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, що наведені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників процесу та визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги\~ст.264 ЦПК України\~зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Установлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського районного суду у справі №570/4194/21 від 18.11.2021 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. 28\~квітня 2022\~року Рівненський\~районний суд\~Рівненської області\~за заявою\~ [PERSON] про\~видачу судового\~наказу про\~стягнення з\~ [PERSON] аліментів\~видав судовий\~наказ,\~відповідно до\~якого було\~вирішено стягнути\~з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] аліменти\~на утримання\~дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~в розмірі\~однієї третьої\~заробітку (доходу)\~боржника,\~але не\~менше 50%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~щомісячно,\~починаючи з\~30\~березня 2022\~року і\~до повноліття\~дитини. Згідно наданого Рівненським відділом державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП №69380094 від 05.10.2022 р. за №56591, [PERSON] до 03.10.2022 року мав заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 25 088.90 грн. Норма частини 3\~ст. 195 СК України\~визначає, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Частиною 8\~ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»\~встановлено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Оскільки матеріали справи не містять інформації щодо оскарження і спростування цього розрахунку в суді в межах встановленого законом спору або ж з приводу розгляду певного питання органом державної виконавчої служби, за наслідками якого було б здійснено перерахунок чи внесено уточнення, виправлення тощо, тому цей документ підлягає безумовному врахуванню судом. Спірні відносини виникли у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем покладених на нього рішенням суду обов`язку щодо сплати аліментів на утримання дітей. Відповідно до ч. 2\~ст. 141 СК України\~розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК України). Статтею 180 СК України\~встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3\~ст. 181 СК України\~у редакції, чинній на час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів). За положеннями\~ст.183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 195 СК України\~передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заборгованості працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. Згідно з частиною першою\~статті 196 СК України\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. З матеріалів справи вбачається, що за період з 30.03.2022 року по 03.10.2022 року\~\~ [PERSON] не виконував належним чином рішення суду про стягнення аліментів, і не надавав [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дітей, внаслідок чого станом на 03.10.2022 року виникла заборгованість по аліментах в розмірі 25 088,90 грн. Щодо пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів, то у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог від 24.01.2023 року надано відповідний розрахунок, відповідно до якого її розмір за період прострочення з 28.04.2022 року по 03.10.2022 року становить 20 108,13 грн. Наведений позивачкою спосіб обчислення неустойки (пені) узгоджується повністю з висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), висновком Верховного Суду в постанові від 08.07.2019 року у справі №712/13276/16-ц, висновком Верховного Суду в постанові від 20.05.2020 року у справі №127/20291/16-ц, тому береться й судом до уваги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах\~\~від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та\~\~від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідач, заперечуючи проти правильності поданого позивачкою розрахунку, свого розрахунку проти заявлених вимог не здійснив. Як вірно вказує позивачка, передбачене частиною першою статті 196 СК України право позивача на стягнення із відповідача неустойки, як міри відповідальності платника аліментів за прострочення їх плати, виникає з моменту набрання законної сили рішення суду про стягнення аліментів, що узгоджується з висновком Верховного Суду в постанові від 08.07.2019 року у справі №712/13276/16-ц, висновком Верховного Суду в постанові від 20.05.2020 року у справі №127/20291/16-ц. Судовий наказ, що виданий 28.04.2022 року Рівненським районним судом Рівненської області у справі №570/1022/22 про стягнення з [PERSON] аліментів, набрав законної сили 28.04.2022 року. Окрім того, звернення [PERSON] до суду з заявою про видачу такого наказу у березні 2022 року презюмує той факт, що [PERSON] з березня 2022 року не надавав матеріальної допомоги на утримання дітей, попри його обов`язок утримувати своїх дітей, встановлений ст. 180 Сімейного кодексу України, незалежно від наявності судового рішення. Аліменти можуть сплачуватися як у добровільному порядку, так і в судовому порядку. Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. При цьому, виходячи з положень чинного законодавства, доступ дитини до даних благ не залежить від перебування батьків у шлюбі. Матеріалами справи не встановлено, що [PERSON] з 30 березня 2022 року по 03 жовтня 2022 року сплачував на користь [PERSON] аліменти на утримання двох дітей, або брав участь у їх утриманні в натуральній формі, що свідчить про наявність презумпції вини [PERSON] у виникненні заборгованості з їх сплати за вказаний період. А тому суд не приймає до уваги доводи відповідача, що наведені у відзиві на позовну заяву, адже незнання,\~чи небажання\~дізнатися реквізити\~для перерахування\~аліментів не\~позбавляло відповідача\~можливості виконати\~свої зобов`язання зі сплати аліментів, зокрема шляхом поштового переказу на адресу стягувачки, яка йому відома, або шляхом внесення коштів на депозитний рахунок нотаріуса, як це передбачено статтею 537 ЦК України.\~Окрім того, позиція відповідача та його адвоката є непослідовною та взаємосуперечливою у тому, що [PERSON] не було відомо про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання його дітей до вересня 2022 року, коли нібито йому зателефонував державний виконавець, оскільки така не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду. У матеріалах справи наявні докази здійсненої [PERSON] у червні 2022 року оплати судового збору у справі №570/1022/22, у якій було видано судовий наказ про стягнення аліментів. Дані доводи [PERSON] , в тому числі, спростовуються висновком Верховного Суду в постанові від 08.07.2019 року у справі №712/13276/16-ц, висновком Верховного Суду в постанові від 20.05.2020 року у справі №127/20291/16-ц, відповідно до яких передбачене частиною першою статті 196 СК України право позивача на стягнення із відповідача неустойки, як міри відповідальності платника аліментів за прострочення їх плати, виникає з моменту набрання законної сили рішення суду про стягнення аліментів Оскільки обов`язок зі сплати аліментів не виконаний та протермінований, то у позивачки виникло право на стягнення пені за несвоєчасне виконання аліментних зобов`язань, а тому, ураховуючи викладене, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей у розмірі, заявленому позивачкою 20\~108.13 грн. Крім того, відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір у справі у розмірі 992,40 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. Відповідачем до суду не подано доказів щодо звільнення його від сплати судового збору. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved