Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 11625,00 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 2102 грн. та 1000 грн. витрат на правову допомогу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21 грудня 2018 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та [PERSON] було укладено Договір №181221-2659-1, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн строком на 25 днів шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 2,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування» укладений Кредитний договір не відноситься до споживчого кредитування. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору, з правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://monetka.com.ua/uk/about us. При укладанні Кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України і укладений з відповідачем договір є договором приєднання. Одноразовий ідентифікатор 667427 направлявся відповідачу шляхом надсилання повідомлення на його мобільний номер [NUMBER] , який вказувався при реєстрації. Відповідач зареєструвався на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua, для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту), підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами Кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування Кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 25 днів. Відповідно до п. 2.4.1. Кредитного договору позичальник зобов`язується у встановлений строк (п. 1.3. Кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Пунктом 4.10 Правил визначено, що датою повернення кредиту, так само як і датою сплати заборгованості, вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства. Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 3000 грн шляхом перерахування на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ КБ «Приватбанк». Відповідач взяті на себе зобов`язання по Договору не виконав, у зв`язку з чим станом на 06 лютого 2020 року виникла заборгованість у розмірі 11625 грн, яка складається з: - 3000 грн - заборгованість за кредитом; - 8625 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 17 лютого 2020 року визначено для розгляду цієї справи головуючого суддю Жовноватюк В.С. Ухвалою суду від 06 квітня 2020 року вказану позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду. Вказані в ухвалі суду недоліки, позивачем були усунуті. Ухвалою суду від 23 квітня 2020 року справу було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 02 вересня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому заперечила протии позовних вимог в повному обсязі з огляду на те, що копія чеку від 21 грудня 2018 року не є належним та достовірним доказом отримання [PERSON] коштів у розмірі 3000 грн за договором №181221-2659-1 від 21 грудня 2018 року. Що стосується стягнення з неї відсотків за користування кредитними коштами зазначає, що нарахування та стягнення з [PERSON] процентів у розмірі 7500 грн за користування кредитом після закінчення строку, передбаченого п.1.3 договору не відповідає вимогам ст.1048, 1050 ЦК України. До того ж, відповідач заперечила щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справ у розмірі 1000 грн, з огляду на їх необґрунтованість та непідтвердження належними доказами. Щодо стягнення із неї судового збору у розмірі 2102 грн покликається на те, що вона є інвалідом 2 групи, відтак звільнена від сплати судового збору. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 03 лютого 2021 року визначено для розгляду цієї справи головуючого суддю Аксьонову Н.М. Ухвалою суду від 12 лютого 2021 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 29 листопада 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» звернулося до суду із заявою про заміну позивача у справі із ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто». Ухвалою від 29 листопада 2021 року до учасьі у справі залучено в якості правонаступника позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто». Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Однак подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, та вказав, що позовані вимоги підтримує та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Судом встановлено, що 21 грудня 2018 року між сторонами був укладений договір позики в електронній формі №181221-2659-1, відповідно до умов якого відповідачу позивачем був наданий кредит у розмірі 3000 грн. Відповідно до п. 1.3 Договору строк надання кредиту та строк дії договору становить 25 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше трьох календарних днів. Строк надання кредиту може бути подовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором. З розрахунку заборгованості за Договором №181221-26359-1 від 21 грудня 2018 року станом на 12 лютого 2020 року виникла заборгованість у розмірі 11625 грн, яка складається з: 3000 грн - заборгованість за кредитом; 8625грн - заборгованість за нарахованими процентами. З даних електронних реєстрів вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» є юридичною особою, включеною до Державного реєстру фінансових установ 10 лютого 2017 року як фінансова компанія, а тому має право надавати фінансові послуги відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до ст.6 ЦК України та ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно з ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За змістом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З цього вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При зверненні до суду позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію кредитного договору №181221 від 21 грудня 2018 року, розрахунок заборгованості за вказаним договором, графік розрахунків із зазначенням сукупної вартості кредиту, Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а також Послідовність укладення договору між сторонами в інформаційно-технічній системі веб-сайту https :// monetka.com.ua. У Послідовності дій зазначено, що відповідач направив запит (заяву) позивачу щодо можливості отримання кредиту з інформацією про бажані параметри кредиту; позичальник заповнив реєстраційну форму, де вказав фінансовий номер телефону; заповнив в ІТС анкету для оформлення кредиту, в якій, зокрема, мав зазначити дані платіжної карти; ознайомився з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику; позичальником акцептовано пропозицію укласти кредитний договір та надіслано на фінансовий номер телефону відповідача повідомлення про підписання кредитного договору. В свою чергу відповідачу в особистому кабінеті на його фінансовий номер був надісланий одноразовий ідентифікатор для підтвердження згоди з умовами договору та його введення, а також ознайомлення з Правилами надання грошових коштів у позику. Дану умову відповідач виконав, в ІТС ввів надісланий йому одноразовий ідентифікатор та акцептував пропозицію укласти кредитний договір, про що йому було направлено повідомлення про підписання кредитного договору 21 грудня 2018 року о 13:09:43. З наданих позивачем до кредитного договору доказів убачається, що грошові кошти в розмірі 3 000 грн були перераховані на картку відповідача [NUMBER] 21 грудня 2018 року. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» перебувають в загальному доступі, опубліковані на сайті товариства. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. За таких обставин суд вважає, що договір позики був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами статей 6, 627 ЦК України та статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Про відповідність електронного правочину, підписаного за допомогою одноразового ідентифікатора за домовленість сторін, вимогам закону, висловив свою позицію і Верховний суд у постанові від 16 грудня 2020 року в справі № 561/77/19 (провадження № 61-20799 св 19). Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач не спростувала доводи позивача, викладені у позовній заяві, доказів на підтвердження заперечень не наддала. Згідно зі статтями 76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За змістом даних норм закону доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності. В свою чергу, надані позивачем докази є достатніми та належними, сумніватися в об`єктивності яких у суду немає підстав. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Виходячи з викладеного вище суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача 11625 грн заборгованості за договором №181221-2659-1 від 21 грудня 2018 року. Згідно з ч.1, ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. З матеріалів справи вбачається, що 03 січня 2020 року між позивачем та Фізичною особою-підприємцем Руденком К.В. був укладений Договір № 03/01/2020-ФІ про надання юридичних послуг. Згідно розрахунку суми судових витрат, наданого позивачем вбачається, що вартість послуг адвоката становить 1000 грн, які відповідно до умов договору було сплачено адвокату Руденку К.В. відповідно до платіжного доручення 1629 від 05 лютого 2020 року. На виконання Договору №03/01/2020-ФІ про надання юридичних послуг від 03 січня 2020 року станом на 17 лютого 2020 року, адвокат Руденко К.В. виконав, а позивач прийняв та сплатив юридичні послуги: складання позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] , формування додатків до позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] , подання позовної заяви до суду. Вартість витрат на правничу допомогу за умовами договору була сплачена платіжним дорученням №1629 від 05 лютого 2020 року. Відповідно до ч.3 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару адвоката враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Статтею 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до ст.1 Закону України « Про адвокатуру і адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом статей 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. З урахуванням цього та наданих позивачем доказів понесених витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку про їх співмірність предмету позову та виконаному обсягу робіт адвокатом, а тому приходить до висновку про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 1000 грн. Разом з тим, суд не приймає доводи позивача про звільнення її від сплати судового збору, у зв`язку з інвалідністю 2 групи, оскільки з доданих нею документів вбачається, що інвалідність встановлено на строк до 01 березня 2021 року, доказів продовження такого строку суду не надано. Таким чином, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3102 грн в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат (судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2102 грн, а також 1000 грн. витрат на правову допомогу).

Outcome: approved