Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

У грудні 2022 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] у якому просив суд стягнути із відповідача на його користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 130 380,91 грн. та моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 09 вересня 2022 року о 08 год. 17 хв. [PERSON] рухаючись по вул. Університетській, 15/20 в м. Києві, в порушення вимог п.16.13. ПДР України, керуючи автомобілем марки "Mitsubishi Lancer" державний номерний знак [NUMBER] , перед поворотом ліворуч не надав дорогу транспортному засобу, що рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку, що призвело до зіткнення з автомобілем «Hyundai Sonata» державний номерний знак [NUMBER] під управлінням водія [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з нанесенням матеріальних збитків власнику автомобіля позивачу [PERSON] . Зазначає, що 29 вересня 2022 року постановою Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/2927/22 водія [PERSON] визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. та стягнено судовий збір у розмірі 496,30 грн. Посилається, що відповідно до звіту №1512-Ф/22 від 09.09.2022 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Hyundai Sonata» д.н.з. [NUMBER] , вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу складає 127 380,91 грн. Згідно квитанції №1512-Ф/22 від 18.11.2022 і договору №1512-Ф/22 від 04.10.2022 оцінщику об`єктів у матеріальній формі [PERSON] за проведену оцінку завданого збитку власнику автомобілю перераховано 3 000,00 грн., а тому всього завдано матеріальні збитки позивачу в розмірі 130.380,91 грн. Тому, посилаючись на вимоги статті 1166 ЦК України просив суд сягнути із відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 130.380,91 грн. Вказує, що позивачу також була завдана моральна шкода яка полягала у наступному: - у моральних стражданнях, яких позивач зазнав внаслідок того, що не міг своєчасно провести ремонт і користуватися автомобілем, оскільки не має належних кошів; - у глибоких душевних стражданнях, тому що на відновлення автомобіля, робота на якому є основним заробітком, потрібні значні кошти, яких позивач не має, а тому позбавлений можливості своєчасно і швидко відновити свій автомобіль; - від усвідомлення створення реальної загрози життю та здоров`ю, тому що самостійно подолати або уникнути цієї загрози позивач не міг; - вказані душевні страждання позивача, також негативно вплинули на соціально-побутові відносини з оточуючими людьми та змінили звичний спосіб організації життя з сім`єю та друзями, оскільки позивач був позбавлений можливості користування автомобілем. З урахуванням викладеного просив суд позовні вимоги задовольнити. 27.12.2022 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.12.2022 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 20.01.2023 представником позивача було подано до суду позовну заяву у новій редакції. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.01.2023 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 21.03.2023 відповідачем було подано відзив на позовну заяву у якому останній проти позовних вимог заперечував у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень вказує, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу "Mitsubishi Lancer", д.н.з. [NUMBER] було застраховано у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», про що свідчить Поліс №207136104 строком дії до 08.12.2021 по 07.12.2022, а тому твердження позивача про те, що станом на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди термін полісу № 207136104 сплив не відповідає дійсності. Зазначає, що відповідно до установленої практики Верховного суду, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Посилається, що позивачем не надано до суду доказів подачі до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» заяви про виплату страхового відшкодування, здійснення такої виплати або відмови у здійсненні виплати. Стверджує, що анулювання ліцензії ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» у вересні 2022 року не є підставою для покладення усієї суми завданої майнової шкоди на відповідача, оскільки зобов`язання такої компанії за укладеними раніше договорами не припиняється, тобто виплати страхового відшкодування повинні проводитися в повному обсязі, у тому числі за рахунок страхових резервів. Вказує, що позивачем також не надано доказів завдання йому моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн. З урахуванням викладеного вище просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Відповідач та його представник проти заявлених позовних вимог заперечували та просили суд відмовити у їх задоволенні. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 09 вересня 2022 року о 08 год. 17 хв. відповідач [PERSON] рухаючись по вул. Університетській, 15/20 в м. Києві, в порушення вимог п.16.13. ПДР України, керуючи автомобілем марки "Mitsubishi Lancer" державний номерний знак [NUMBER] , перед поворотом ліворуч не надав дорогу транспортному засобу, що рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку, що призвело до зіткнення з автомобілем «Hyundai Sonata» державний номерний знак [NUMBER] під управлінням водія [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з нанесенням матеріальних збитків. Даний факт встановлений постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.09.2022 у справі № 760/2927/22, яка набрала законної сили 11.10.2022 (а.с. 4-6). Окрім цього, постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.09.2022 водія [PERSON] визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. та стягнено судовий збір у розмірі 496,30 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що вина відповідача [PERSON] у вказаній вище дорожньо-транспортної пригоди є встановленою. Транспортний засіб «Hyundai Sonata» д.н.з. [NUMBER] на праві власності належить [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 10-11). Відповідно звіту №1512-Ф/22 від 09.09.2022 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Hyundai Sonata» д.н.з. [NUMBER] , вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «Hyundai Sonata» д.н.з. [NUMBER] складає 127 380,91 (а.с. 15-39). Станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, тобто 09.09.2020, цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника наземного транспортного засобу була застрахована у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» відповідно до полісу № 207136104 (а.с. 67). Строк дії договору з 08.12.2021 по 07.12.2022 включно. Ліміт страхового відшкодування на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну складає 130 000,00 грн. Розмір франшизи - 0. Таким чином встановлено, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди поліс №207136104 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів був чинний. 12.09.2022 позивач звернувся до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» із повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 55). У судовому засіданні представник позивача зазначив, що він фактично приїжджав за місцезнаходженням ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», проте представники страхової компанії за її місцезнаходженням були відсутні. Разом із тим, будь-яких докази того, що позивач звертався ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» із заявою про виплату страхового відшкодування у матеріалах справи відсутні. Звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення такого страхового відшкодування, яка не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к). У постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) Велика Палата Верховного Суду фактично визначила два окремих (відмінних один від одного) випадки, за яких є можливим відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності: 1) пропуск строків, передбачених статтею 37 Закону 2) ситуація, коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (стаття 1194 ЦК України). При цьому обмеження, встановлені статтею 1194 ЦК України, не поширюються на зазначені правовідносини, оскільки наведена норма регламентує визначення обсягу відповідальності застрахованої особи у разі недостатності страхової виплати (тобто така виплата мала бути проведена) і не встановлює будь-яких обмежень у разі, якщо у страховика не виникло обов`язку зі сплати страхової виплати. Вибір страховика належить кожній особі, яка вирішила вступити в договірні відносини з приводу такого виду страхування, відповідно, така особа має нести всі ризики обрання неналежного, недобросовісного або ненадійного контрагента. З іншого боку, нездійснення потерпілою особою всупереч своїм власним інтересам обов`язку звернутися до страховика із заявою про страхове відшкодування впродовж одного року (з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди) жодною нормою чинного законодавства не визнано як підстава припинення права вимоги до завдавача шкоди і обов`язку такої особи відшкодувати завдану нею шкоду. Відповідно до статті 33 Закону №1961-IV страхувальник, у разі настання ДТП, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово має надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Тобто страхувальник має вчинити дії для повідомлення страховика про настання ДТП. У свою чергу, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (стаття 34 Закону №1961-IV). Тобто страховик після повідомлення страхувальником про ДТП має здійснити всі дії для встановлення та виплати страхового відшкодування. У страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає у разі навмисних дій страхувальника, спрямованих на настання страхового випадку (підпункт 37.1.1 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), або у разі вчинення ним умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (підпункт 37.1.2 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV). Крім того, у страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає і тоді, коли має місце неналежна поведінка й з боку потерпілого, а саме: невиконання обов`язків, визначених Законом № 1961-IV, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV); неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV). Отже, закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого. Разом з тим у порушення принципу пропорційності законом не встановлено механізму захисту права осіб (поновлення права), які добросовісно виконують покладені на них обов`язки, якщо шкода не відшкодована не з їхньої вини. Тому тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку за Законом № 1961-IV, має здійснюватися з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників (добросовісна чи недобросовісна поведінка/дії) та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування" (далі - Закон №85/96-ВР)). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV. Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV. Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди. Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV). Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17). Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV). Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика. При цьому, слід мати на увазі, що відповідно до положень статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Цивільний кодекс України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга та четверта статті 14 ЦК України) Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі. За загальним принципом, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Разом з тим, як уже зазначалось, винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону). Одночасно за положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Суд звертає увагу на те, що як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП. При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується. Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)). Як вбачається із матеріалів справи, ДТП сталася 09.09.2022. Таким чином річний строк для звернення із заявою про страхове відшкодування до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» спливає 08.09.2023. Окрім цього, суд також враховує, що розмір відновлюваного ремонту транспортного засобу складає 127 380,91 грн. та не перевищує розмір ліміту відповідальності страхової компанії, який складає 130 000,00 грн. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення матеріальної шкоди мають бути пред`явлені до страховик відповідача - ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», а у відповідача виникає обов`язок відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), вразі наявності такої різниці. Разом з тим судом було встановлено, що позивач до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування у порядку визначеному законом не звертався, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині пред`явлені до відповідача,є необгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. За вказаних вище обставин, суд вважає, що позивач не втратив можливість на звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування та вразі відмови у здійсненні страхової виплати або невиконання страховиком обов`язків щодо виплати страхового відшкодування на оскарження дій страховика у порядку визначеного законом. Суд також бере до уваги те, що іншої норми, яка б визначала особливості відповідальності осіб, які застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а також франшизу. Посилання позивача на ту обставину, що 20.09.2022 НБУ було анульовано ліцензію ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», не може бути підставою для стягнення матеріальної шкоди з відповідача, оскільки судом вище було наведено підстави за яких обов`язок відшкодувати шкоду покладається на винну особу та анулювання лінії страхової компанії не є такою підставою. Суд окремо звертає увагу, що відповідно до пп. б) п. 52.2 статті 52 Закону України № 1961-IV, виключення страховика з членів МТСБУ та/або позбавлення статусу повного члена МТСБУ здійснюється рішенням загальних зборів членів МТСБУ за поданням дирекції МТСБУ з підстав, зокрема, відсутності у страховика ліцензії на обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності або її анулювання. Пунктами 52.4 та 52.5 статті 52 Закону України № 1961-IV передбачено, що страховик у разі припинення його членства в МТСБУ втрачає право укладати будь-які договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Припинення повного членства в МТСБУ позбавляє страховика права укладати договори міжнародного страхування. Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином встановлено, що вразі анулювання ліцензії та припинення членства страховика у МТСБУ за страховиком залишається зобов`язання виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення із відповідача матеріальної шкоди задоволенню не підлягають. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України). Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно зі статтею 26-1 Закону № 1961-IVстраховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та пунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та пунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону № 1961-IV, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункт 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV). Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП (стаття 28 Закону № 1961-IV). Суд звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону. Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV. Суд бере до уваги те, що позивач просить стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, оскільки не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого (згідно з статтею 23 Закону № 1961-IV) та не належить до шкоди, заподіяної майну (згідно з статтею 28 Закону №1961-IV). Тому відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, яка полягає в його моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене з вини страхувальника ДТП, має бути співмірною компенсована останнім. При цьому, посилання позивача на заподіяні моральні страждання через неможливість протягом тривалого часу відновити свій транспортний засіб суд не може взяти до уваги у повній мірі, тому що дані обставини спричиненні не лише винними діями відповідача, оскільки суд під час розгляду даної справ також встановив бездіяльність позивача щодо звернення до страхової компанії для отримання страхового відшкодування, що в свою чергу вплинуло на отримання позивачем страхового відшкодування та, як наслідок, можливість здійснити відновлення транспортного засобу. З огляду на вказане суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн. Щодо судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 987,81 грн. Разом із тим, ціна позову складає 150 380,91 грн., а тому позивачу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 1 503,81 грн. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 150,00 грн., тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог від ставки судового збору у розмірі 1 503,81 грн. При цьому, суд також роз`яснює позивачу його право на звернення до суду із заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору у розмірі 2 484,00 грн.

Outcome: partial