Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном в порядку ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року). В подальшому, вона звернулася із заявою в нотаріальну контору, однак не може отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно, оскільки матір за життя не зареєструвала право власності на будинок у встановленому законом порядку. У зв`язку з чим, просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме: на зазначений житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у заяві та просили їх задовольнити. Представник відповідача подав суду заяву про слухання справи у його відсутності. Не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Із витягу з погосподарської книги Торчинської селищної ради Луцького району №4 за 1991-1995 року вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] значився за [PERSON] (а.с. 12). [INFO] [PERSON] помела, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.02.1992 р. (а.с. 9). Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з частинами 1 та 3 статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до пункту 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, то суд при розгляді керується положеннями ЦК Української РСР (в редакції 1963 року). Згідно ч. 1 ст.524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно ч. 1 ст.529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняла відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини), тобто шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Даний факт підтверджується довідкою Торчинської селищної ради Луцького району від 30.11.2022 року, з якої слідує, що [PERSON] на день смерті була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] разом із дочкою [PERSON] (а.с. 11). Отже, судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після померлої матері [PERSON] , прийняла спадщину в установленому законом порядку. З дослідженої в судовому засіданні копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.11.2022 року за №757/02-31, вбачається, що позивачу державним нотаріусом Луцької районної державної нотаріальної контори Волинської області відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , оскільки при зверненні до нотарілаьної контори спадкоємцем не було надано жодних документів, що посвідчували б право приватної власності на будинок, який належав померлій (а.с. 17). Таким чином, з представлених в судове засідання письмових доказів, судом встановлено, що позивач прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном, а тому вважається такою, що прийняла спадщину в порядку, визначеному ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року). Доказів прийняття спадщини іншими спадкоємцями суду не представлено. А тому, враховуючи наведене, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов з наведених вище підстав слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на спадкове майно. На підставі наведеного та

Outcome: approved