Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

Адвокат Воронцова О.В., яка діє в інтересах позивачів, звернулася до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 14.12.2020 року задоволено клопотання обвинуваченого [PERSON] та його захисника адвоката Чопенка Сергія Анатолійовича про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України на підставі ст. 49 КК України, та закриття кримінального провадження №12018020000000037 від 29.01.2018 р. Звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 135 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018020000000037 від 29.01.2018 р. відносно [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України закрите. Цивільний позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» та до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням, залишено без розгляду. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства, тому позивачі звернулися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 18.06.2021 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.01.2022 року об`єднано справи № 132/1904/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, № 132/1906/21 за позовом [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, № 132/1907/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, № 132/1908/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди та № 132/2891/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в одне провадження. 27.03.2023 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. До початку судового засідання від представника позивачів-адвоката Воронцової О.В. надійшла заява, зареєстрована за вх. № 3526/23 від 20.04.2023р.\~ про проведення розгляду справи за відсутності позивачів та їх представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задоволити. Відповідач [PERSON] , відповідно до заяви, наявної в матеріалах справи, яка зареєстрована за вх. № 3528/23 від 20.04.2023 р., просить розгляд справи проводити у його відсутність в порядку письмового провадження. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що\~ учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані докази та матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. Судом встановлено, що ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 14.12.2020 року задоволено клопотання обвинуваченого [PERSON] та його захисника адвоката Чопенка Сергія Анатолійовича про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України на підставі ст. 49 КК України, та закриття кримінального провадження №12018020000000037 від 29.01.2018 р. Звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 135 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018020000000037 від 29.01.2018 р. відносно [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України закрите. Цивільний позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» та до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням, залишено без розгляду. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства Верховний Суд у своїй постанові від 24.05.2018 р. (справа № 531/2332/14-к) зазначив: «так, відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. У разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду». 27 серпня 2017 року, водій [PERSON] , всупереч та в порушення вимог п. 31.4 ПДР України щодо заборони використання транспортного засобу з несправною гальмівною системою, керуючи технічно несправним автомобілем «Опель Омега», державний номерний знак [NUMBER] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись автодорогою Вінниця - Житомир, у напрямку с. Корделівка, на відрізку дороги між м. Калинівка та с. Корделівка, допустив наїзд на [PERSON] . Внаслідок дорожно-транспортної пригоди [PERSON] від отриманих травм загинув на місці події. Після вчинення наїзду, [PERSON] , достовірно знаючи, що [PERSON] отримав тілесні ушкодження та залишився на місці пригоди, усвідомлюючи, що в результаті його дій можуть настати тяжкі наслідки, не вжив заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому, не звернувся за допомогою до присутніх осіб і не відправив потерпілого до лікувального закладу, хоча мав об`єктивну можливість це зробити. Легковажно розраховуючи на те, що можливо, допомога буде надана іншими особами, самовільно покинув місце пригоди. У подальшому [PERSON] був затриманий співробітниками поліції біля магазину «Продукти», що за адресою [ADDRESS] . Згідно з висновком судово - медичної експертизи № 89 від 28.09.2017 р. у [PERSON] виявлено сполучну травму тіла; закриту черепно-мозкову травму - синці голови, крововилив в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні, забій головного мозку, поширений субарахноїдальний крововилив, крововилив в шлуночки мозку; закрита хребетно-спиномозкова травма - перелом хребта в грудному відділі з розривом спинного мозку; закрита тупа травма грудей - переломи ребер з обох сторін по декількох анатомічних лініях, з пошкодженням реберної плеври та крововиливами в місцях переломів, двобічний гемоторакс ( 500 мл. зліва, 400 мл. справа); ознаки струсу тіла - дрібні зливні крововиливи в зв`язкові апарати внутрішніх органів; крововилив в заочеревний простір зліва, розрив лівої нирки; відкритий перелом лівого плеча; відкритий перелом кісток правої гомілки; відкритий перелом лівого променево - зап`ясткового суглобу; закритий перелом кісток правого передпліччя; відкриті переломи кісток лівої кисті; забійно-рвані рани лівої руки; садно живота; садно лівої ноги; синець калитки. Смерть [PERSON] настала від сполучної травми тіла, яка ускладнилась травматичним шоком. Сполучна травма мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння і стоїть в причинному зв`язку зі смертю. Характер та локалізація вказаних тілесних ушкоджень у [PERSON] вказують на те, що на момент первинного контакту з транспортним засобом він був звернутий до нього лівою половиною тулуба. При дослідженні крові та сечі [PERSON] етилового спирту та його ізомерів не виявлено, що свідчить про його тверезий стан на час настання смерті. Водій [PERSON] , за вищевикладених обставин, порушив вимоги п.п. 2.10 (а, г, д, е) Правил дорожнього руху України, де зазначено: п. 2.10 -«У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди. Саме внаслідок протиправних дій [PERSON] загинув [PERSON] , чоловік, батько та син позивачів. Позивачам важко примиритися з тим, що його трагічна смерть сталася з вини особи, яка управляла несправним автомобілем, перебуваючи у нетверезому стані. Трагічна загибель [PERSON] стала важкою психологічною травмою для позивачів. Після загибелі чоловіка, батька, та сина у позивачів залишився невпинний біль, страждання та усвідомлення того, що він більше не повернеться. Осягнути в повній мірі рівень моральних страждань, пов`язаних з смертю [PERSON] , а тим більше оцінити в грошовому виразі позивачам надзвичайно важко. Однак, враховуючи всі перелічені вище фактори, заподіяну моральну моральну шкоду позивачі оцінюю у 250 000 грн., по 50 000 грн. кожному. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12, та 81 ЦПК України. Позивачі в обґрунтування моральної шкоди в позовній заяві зазначили, що у зв`язку з загибеллю чоловіка, батька, сина [PERSON] , вони були змушені змінити звичний спосіб життя, на протязі усього часу вони нервується, оскільки змушені докладати максимум зусиль для поновлення їх порушеного права в результаті неправомірних дій відповідача. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко протии України», «Науменко протии України»). Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ протии Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив, що суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс. При наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Суд приймає до уваги доводи позивачів, наведені у позові, про завдання їм моральної шкоди, що виразилася в душевних стражданнях, яких вони зазнали внаслідок смерті [PERSON] , як безумовні і, враховуючи ступінь їх глибини. Вина відповідача в заподіяні моральної шкоди позивачав повністю підтверджується матеріалами справи та його власноруч написаною заявою про визнання позовних вимог. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню, а саме з відповідача [PERSON] , як заподіювача шкоди підлягає стягненню 250 000,00 грн. моральної шкоди на користь позивачів, по 50 000,00 грн. кожному. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Враховуючи, що судом були задоволені позовні вимоги на загальну суму 250 000,00 грн., з відповідача слід стягнути 2500,00 грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: approved