Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

Позивача звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування вимог посилається на те, що 03 квітня 2004 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . 30 вересня 2008 року шлюб між ними було розірвано та після припинення спільного проживання їхня дитина залишилась проживати з нею та перебуває на її утриманні. На даний час син [PERSON] є студентом у першого курсу, денної форми навчання, природного факультету Криворізького державного педагогічного університету, а тому потребує матеріальної допомоги. Таким чином, враховуючи вищевикладене, змушена звернутись до суду та просить стягнути на свою користь аліменти на утримання сина на час його навчання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду та до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23 років. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2023 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.34-35). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.\~ Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить розписка, яка міститься в матеріалах справи (а.с.28), своїм правом, визначеним цивільно-процесуальним законодавством, скористався та 31 березня 2023 року на адресу суду подав відзив на позовну заяву, згідно якого зазначив наступне. З позивачкою по справі він перебував в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON] , якого він утримував до повноліття, оскільки з нього на користь позивачки, на підставі виконавчого листа, були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку та доходів. 06 жовтня 2022 року їхній син досяг повноліття та, не дивлячись на це, він добровільно, без рішення суду, продовжував утримувати сина та регулярно надавав допомогу, перераховуючи кошти на картковий рахунок сина. Рішення про примусове стягнення з нього аліментів йому не потрібно, оскільки він й надалі буде продовжувати надавати допомогу на утримання сина. На даний час він має нову родину, офіційно одружений, однак, його теперішня дружина не працює та перебуває на повному його утриманні. Крім цього, на його утриманні перебуває й дитина [PERSON] , [INFO] , який є сином його дружини від першого шлюбу. До того ж, на своєму утриманні він також має батьків похилого віку, які потребують догляду та дорогого лікування. Факт того, що він має дохід, він не заперечує, дійсно, працює на АТ «НЗФ» та щомісячно отримує заробітну плату, яку витрачає на утримання будинку та родини, утримання батьків похилого віку та утримання дружини разом з дітьми, а також в добровільному порядку допомагає синові [PERSON] у придбані речей та переказує суми на навчання. Тому, враховуючи вищевикладені обставини, просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити або зменшити розмір аліментів до мінімального (а.с.30-32) Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: 1 ) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2 ) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4 ) інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з п.20 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~3\~від 15\~травня 2006\~року «Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з ч.1\~ст.183 СК України,\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено,\~що сторони\~перебували в\~зареєстрованому шлюбі\~(а.с.4). Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с.5). 30 вересня 2008 року шлюб між ними було розірвано (а.с.6). Як вбачається з матеріалів справи, та, зокрема, довідки № 19/348 від 21 вересня 2022 року, [PERSON] є студентом у першого курсу, денної форми навчання, природного факультету Криворізького державного педагогічного університету, з кінцевим строком навчання - до 30 червня 2026 року (а.с.7). Тому, суд вважає вимогу позивачки про стягнення аліментів з відповідача на утримання спільного сина обґрунтованою. Що стосується посилань відповідача на ту обставину, що між сторонами спір відсутній, оскільки ним в добровільному порядку вчинялись дії щодо утримання сина, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частиною 1\~ ст.2 ЦПК України\~ передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1\~ст.5 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до частин 1 та 2\~ст.13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до\~ ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2\~ст.19 Конституції України,\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією України\~та законами України. Згідно із\~ст.3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»,\~завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом. Всі питання щодо погашення заборгованості по аліментах вирішуються державним виконавцем при виконанні судового рішення про стягнення аліментів, а шляхи вирішення даного питання передбачені вимогами\~Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно до частини першої\~ статті 18 Закону України "Про виконавче провадження",\~виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно із ч.4, 13\~ст.71 Закону України "Про виконавче провадження",\~виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі. Форма довідки встановлюється Міністерством юстиції України. Відповідно до\~ Наказу Міністерства юстиції України від 21 березня 2018 року № 855/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 849/31801 «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України», а саме пункту 4 розділу XVI «Особливості виконання рішень про стягнення аліментів» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому\~статтею 195 СК України. До того ж, враховуючи практику Європейського суду з прав людини по справах: «Класс та інші проти Німеччини» від 06.09.1978 року (заява № 55723/00) та «Кумпене і Мазере проти Румунії» від 17.12.2004 року (заява № 33348/96), завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто, суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Отже, завдання судочинства полягає не в забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які, згідно із\~Законом України «Про виконавче провадження»,\~ можуть здійснюватись лише державним виконавцем або відповідальною посадовою особою державної виконавчої служби. Відповідно до вимог\~ст.19 Закону України «Про виконавче провадження»,\~сторони виконавчого провадження зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає зазначити, що, у відповідності до вимог чинного законодавства, сплата та розрахунок, який підлягає стягненню з боржника, покладається на державного виконавця або відповідальну посадову особу державної виконавчої служби, що, в даному випадку, не позбавляє відповідача, у разі відкриття виконавчого провадження та отримання статусу боржника, квитанції про сплату коштів в рахунок сплати та утримання сина долучити до матеріалів виконавчого провадження. Крім того, суд не бере до уваги посилання відповідача на ті обставини, що на своєму утриманні він має дружину, яка не працює, її сина від попереднього шлюбу та батьків-пенсіонерів, оскільки, на думку суду, дружина відповідача має працездатний вік і можливість працевлаштуватись та отримувати дохід. Батьки відповідача отримують пенсію чи іншу соціальну допомогу від держави. А на утримання пасинка дружина відповідача має можливість стягнути аліменти з його батька або звернутись до органів влади для отримання допомоги на дитину. За таких обставин, з урахуванням того, що сторони мають утримувати свою дитину разом, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини заробітку та інших доходів, щомісячно, та до закінчення терміну навчання, а саме - до 30 червня 2026 року. Відповідно до ч.6\~ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп.

Outcome: partial