Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

30.07.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до інформаційного агентства Антикорупційна правозахисна рада, про захист честі, гідності та ділової репутації. Позовні вимоги позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви від 29.09.2022 року обґрунтовує наступним чином. 14.06.2021 року Інформаційне агентство Антикорупційна правозахисна рада оприлюднило матеріал «Відпустили помічника судді». Інформацію було доведено невизначеному колу осіб, оскільки поширено у загальнодоступній мережі Інтернет. В поширеній інформації мова йде про протиправні дії, що полягають у вступі у злочинну змову [PERSON] зі своїм старим приятелем [PERSON] , передавши йому незаконно отримані права доступу до закритого реєстру судових рішень. Оприлюднена інформація є наклепницькою, образливою, принизливою та такою, що не відповідає дійсності, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] . Звинувачуючи, [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення автор статті не зазначив ні кримінального провадження, за яким його притягнуто до кримінальної відповідальності, ні відповідного обвинувального вироку стосовно позивача, бо його не існує. 23.06.2021 року на електронну пошту відповідача представник позивача направив заяву про спростування інформації. 30.06.2021 року від голови Інформаційного агентства Антикорупційна правозахисна рада надійшла відповідь, у якій зазначено, що діяльність здійснюється виключно в межах чинного законодавства та відсутні підстави для вжиття заходів на спростування інформації. На переконання позивача, наявність суспільного інтересу та права відповідача збирати інформацію з метою її доведення до суспільства не виключає необхідності дотримання положень ч. 4 ст. 296 ЦК України. Позивач вважає, що відповідач порушив його особисті немайнові права, зокрема право на використання імені та незаконно розголосив відомості досудового розслідування. Вказаними діями відповідача йому завдано моральних страждань, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись за медичною допомогою, що підтверджується консультативними висновками спеціаліста. Просить суд, зобов`язати відповідача протягом п`ятнадцяти календарних днів видалити зі статті під назвою «Відпустили помічника судді» розміщеної на офіційному сайті Інформаційного агентства Антикорупційна правозахисна рада інформацію, яка дає можливість ідентифікувати позивача, а саме, зазначення його імені - « [PERSON] » та стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Ухвалою суду від 02.08.2021 року дану справу було передано на розгляд до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, за територіальною підсудністю. Ухвалою Жовтневого районного суд м. Дніпропетровська від 11.01.2022 року позовну заяву [PERSON] до інформаційного агентства Антикорупційна правозахисна рада, про захист честі, гідності та ділової репутації було залишено без руху. Ухвалою суду від 16.02.2022 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Інформаційного агентства Антикорупційна правозахисна рада, про захист честі, гідності та ділової репутації передано на розгляд до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою від 30.03.2022 року справу призанчено до розгляду у порядку загального позовного провадження. Відповідачем надано відзив, у якому зазначає наступне. Інформаційне агентство ГО «Антикорупційна правозахисна рада» здійснює свою діяльність в галузі захисту прав, свобод та законних інтересів громадян і організацій, виявляє факти порушень діючого законодавства з боку юридичних осіб та фізичних осіб, державних установ. Зазначає, що на офіційному сайті Служби безпеки України було оприлюднено інформацію (https://ssu.gov.ua/novyny/sbu-vykryla-dilkiv-yaki-zlyvaly-kryminalitetu-informatsiiu-pro-slidchi-dii-pravookhorontsiv), де зокрема, повідомлено, що було викрито декількох представників адвокатського об`єднання і посадовця одного з районних судів, які використовуючи електронні ключі доступу до закритого реєстру судових рішень незаконно передавали своїм «підзахисним» для уникнення відповідальності, у тому числі для знищення речових доказів і переховування від слідства. Встановлено, що «клієнтами» організаторів схеми були лідери злочинного угруповання. У мережі з`явилась інформація (https://t.me/s/stukachinfo) про причетність до даної події адвоката Калініченко максима Володимировича. Також з відкритих джерел було отримано інформацію про причетність «посадовця одного з районних судів», яким виявився [PERSON] . Відносно останнього, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області, було змінено запобіжний захід, що і стало підставою здійснення критичної оцінки дій суддів. Враховуючи наявну інформацію та значний суспільний інтерес, Інформаційне агентство висвітлило на своєму сайті дану подію. У статті «Відпустили помічника судді» висловлюється критика, оцінка дій суддів, оціночне судження, що стосується конкретної події зміни запобіжного заходу, що відбувалась за рішенням апеляційного суду. В публікації [PERSON] зазначався, як підозрюваний, враховуючи наявну відкриту інформацію, робилось припущення та висловлювалась особиста думка про можливі причини настання даної події (зміни міри запобіжного заходу). Щодо твердження позивача на порушення ч. 4 ст. 296 ЦК України зазначає, що практика згадування [PERSON] фізичних осіб, які затримані або підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень, є загальною для українських ЗМІ та широко розповсюджена щодо посадовців та публічних осіб, особливо останнім часом. Крім того, інформація про [PERSON] , як про підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення розміщувалась у відкритому доступі на загальний огляд у районному суді та Дніпровському апеляційному суді, а також на відповідних сайтах судів у розділі «Список справ призначених до розгляду». Отже фактично, в опублікованій статті відсутні будь-які намагання звинуватити [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, а відображено тільки узагальнені факти викладені в публічну площину іншими суб`єктами. Щодо стягнення моральної шкоди зазначає, що з моменту оприлюднення матеріалів та подання позовної заяви до розгляду справи у підготовчих судових засіданнях минуло понад 1 рік. [PERSON] у будь-якій формі не заявляв про спричинення йому моральних страждань внаслідок оприлюднення матеріалів та не звертався до медичних закладів за медичною допомогою. Водночас у цей період у відношенні [PERSON] відбувались інші події. Які могли вплинути на його фізичний стан та заподіяти моральних страждань. Так, [PERSON] є обвинуваченим по кримінальній справі № 932/5913/21. Отже саме загроза позбавлення волі або накладення штрафу могли викликати моральні страждання та погіршення стану здоров`я [PERSON] , а не факт оприлюднення матеріалів стосовно нього на сайті Інформаційного агентства. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Пояснення надали аналогічні тим, які зазначені у позовній заяві та відповіді на відзив. Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Зазначили, що інформація яка була оприлюднена відповідачем взята з відкритих джерел, просили врахувати, сталу практику зазначення прізвищ підозрюваних та затриманих осіб посадовими особами та у ЗМІ, зокрема, вищими посадовими особами СБУ та у ефірі Національного телемарафону та інших телеканалів. Окрім цього зазначили, що позивачем належними доказами не доведено завдання йому моральної шкоди, внаслідок оприлюднення інформації. Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи у межах наданих суду доказів, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, Громадська організація «Антикорупційна правозахисна рада» згідно свідоцтва серії КВ № 628/490р від 03.08.2018 року виданого Міністерством юстиції України зареєстрована як інформаційне агентство. 14.06.2021\~року на\~сайті Інформаційного\~агентства ГО\~«Антикорупційна правозахисна\~рада» \~за посиланням:\~https://com1.org.ua/vidpustyly-pomichnyka-suddi/, було оприлюднено статтю під назвою «Відпустили помічника судді», що підтвердили представники відповідача у судовому засіданні. У вказаній статті, зокрема зазначається, що: « [PERSON] підозрюється у тому, що вступив у злочинну змову зі своїм старим приятелем [PERSON] , передавши йому незаконно отримані права доступу до закрито реєстру судових рішень.», «Далі, завдяки злагодженій роботі правоохоронців, було затримано колишнього помічника судді [PERSON] , який підозрюється у використанні електронного ключа, що забезпечує доступ до закритих судових реєстрів. Що в свою чергу могло забезпечити можливість передавати інформацію адвокату, який має відношення до ОЗУ.», також, «Судді проігнорували той факт, що дії [PERSON] призвели до серйозних наслідків, скасували рішення районного суду і відправили його на «домашні пироги до дружини».». За змістом ч. 1 ст. 82 ЦЦ України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже, обставини щодо того, хто є власником веб-сайту та хто розмістив на ньому статтю «Відпустили помічника\~судді » не підлягають доказуванню, оскільки визнаються як позивачем так й відповідачем. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних\~\~прав, свобод чи інтересів. Частинами першою, другою статті 3 Конституції України проголошено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до частини четвертої\~статті 34 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно \~статті 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ч. 1 ст. 296 ЦК України, фізична особа має право використовувати своє ім`я у всіх сферах своєї діяльності. Згідно ч. 4 ст. 296 ЦК України, ім'я фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом. Зазначене положення є похідним від гарантованої частиною першою\~\~\~\~\~\~статті 62 Конституції України презумпції невинуватості, яка передбачає, що\~\~особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Наведені положення чинного законодавства узгоджуються із частиною другою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~\~\~\~\~\~ (далі - Конвенція), яка передбачає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, а також із практикою Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хужин та інші проти Росії» від 23 жовтня 2008 року зроблено висновок, що презумпція невинуватості, закріплена у частині другій статті 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ у частині першій цієї статті (рішення у справі «Аллен де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 року, п. 35), і спрямована на те, щоб убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи у суді. Зокрема цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина була доведена відповідно до закону (рішення у справі «Мінеллі проти Швейцарії» від 25 березня\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 1983 року). Разом із тим ця вимога стосується і висловлювань інших посадових осіб про перебіг розслідування кримінальної справи, якщо такі твердження спонукають громадськість повірити у винуватість обвинуваченої особи та впливають на оцінку фактів даної справи компетентним судом (рішення у справах «Аллен де Рібемон\~проти Франції», п. 41; «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року п.п. 41-43; «Бутвевічюс проти Литви» від 26 березня 2002 року, п. 49). Згідно ч. 3 ст. 2 Закону України «Про інформаційні агенства» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) інформаційні агентства не мають права у своїх матеріалах розголошувати дані, що становлять державну таємницю, або іншу інформацію з обмеженим доступом, крім випадків, визначених законом, закликати до насильницької зміни або повалення існуючого конституційного ладу, порушення територіальної цілісності України, підриву її безпеки, вести пропаганду війни, насильства і жорстокості, розпалювати расову, національну, релігійну ворожнечу, розповсюджувати порнографію або іншу інформацію, яка підриває суспільну мораль або підбурює до правопорушень, принижує честь і гідність людини, а також інформацію, яка ущемляє законні права й інтереси громадян, давати оцінку щодо винуватості осіб у вчиненні кримінального правопорушення, вказувати на особу, яка ніби вчинила кримінальне правопорушення до рішення суду, публікувати матеріали, які розкривають тактику і методику досудового розслідування. Наведені положення законодавства виконують функцію утримання балансу між необхідністю здійснення розслідування кримінальних проваджень з метою забезпечення захисту суспільних інтересів та недопущенням нанесення шкоди репутації підозрюваної чи обвинуваченої особи, яку буде важко відновити у разі закриття кримінального провадження або ухвалення виправдувального вироку суду з підстав, передбачених КПК України. З урахуванням викладеного,\~ за відсутності обвинувального вироку, який набрав законної сили\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~щодо [PERSON] , відповідачем в оспорюваній статті «Відпустили помічника судді», розміщеній на сайті відповідача, порушено немайнове право позивача на використання імені. Суд зазначає, що наявність суспільного інтересу не виключає необхідності дотримання положення ч. 4 ст. 296 ЦК України, адже цивільним законодавством встановлено заборону не на поширення інформації про кримінальні провадження, яка може бути предметом суспільного інтересу, а саме на використання імені обвинуваченої особи до набрання законної сили обвинувальним вироком суду стосовно неї при поширенні цієї інформації. Більше того, ч. 7 ст. 296 ЦК України передбачено можливість використання початкової літери прізвища фізичної особи у засобах масової інформації, літературних творах, і це не є порушенням її права. Щодо посилань відповідача на те, що практика згадування П.І.Б. фізичних осіб, які затримані або підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень, є загальною для українських ЗМІ та широко розповсюджена щодо посадовців та публічних осіб, особливо останнім часом, на підтвердження чого надано відеозаписи ефірів Національного телемарафону та інших телеканалів, суд зазначає, що заборона використання імені щодо затриманих чи підозрюваних осіб визначена положеннями Конституції України та Цивільного кодексу України. Дії представників інших засобів масової інформації чи навіть посадових осіб найвищого рівня країни, в аналогічних ситуаціях, не можуть нівелювати положення національного законодавства та свідчити про можливість порушення вимог закону. При цьому суд, не дає оцінку викладеним у статті «Відпустили помічника судді» на сайті відповідача обставинам, зокрема чи містять вони оціночні судження та чи відповідають вони дійсності, оскільки предметом спору, є порушення права позивача на використання його імені. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає, що у відповідності до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктами 1, 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 року визначено, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~засобами доказування в цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до ст.ст. 77-78 ЦПК України\~ суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial