Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з ним, мотивуючи тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2022 року шлюб між сторонами розірвано, вони проживають окремо. Станом на сьогоднішній день між сторонами виник спір щодо місця проживання дитини. До розірвання шлюбу дитина була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . У липні 2022 року відповідачка привезла дитину позивачу та повідомила, що дитина буде проживати з ним, оскільки вона має нам ір створити нову сім`ю. відповідачка періодично їздить до Німеччини і при спілкуванні з донькою вказувала, що хотіла б забрати доньку за кордон. Відповідачка не погоджується мирно вирішити питання щодо місця проживання дитини і зазначає, що дитина тимчасово проживає з позивачем. 09 лютого 2023 року відповідачка подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає і вважає, що донька повинна проживати з нею. В 2022 році вони розійшлись з чоловіком і не проживають разом. Вона має намір виїхати за кордон і влаштувати своє життя там разом з донькою. З липня дочка тимчасово проживає з батьком, але відповідачка має намір її забрати. Колишній чоловік не хоче відпускати дитину з відповідачкою за кордон. Просить врахувати її пояснення та не чинити перешкод у способі виховання дочки. Позивач в судові засідання не з`являвся, а його представник в судовому засіданні позов підтримав з підстав наведених у ньому, просив позов задоволити. Відповідачка в судові засідання не з`являлась, подала до суду заяву і якій зазначила, що перебуває за кордоном і немає можливості прибути до суду, просить розгляд справи проводити без її участі. Представник Органу опіки та піклування в судове засідання не з`явилась, подала заяву в якій просила проводити розгляд справи без участі представника, прийняти рішення в інтересах дитини беручи до уваги висновок органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 06 вересня 2022 року, що підтверджується копією рішення суду. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10 липня 2014 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позивач на даний час проживає разом з донькою за адресою: [ADDRESS] . Донька зареєстрована за вказаною адресою з 29 липня 2022 року, так само як і позивач, що підтверджується витягом з реєстру та довідкою від 04.11.2022. Відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Як вказує відповідачка, на даний час вона перебуває за кордоном. Із акту обстеження житло-побутових умов від 07.11.2022 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] проживають двоє осіб: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] навчається в 3 класі Ліцею № 18 і як вказано у довідці № 127 від 10.11.2022, вихованням дитини займається батько [PERSON] . Позивач працює в ТОВ «ПКБ-ІФ» на посаді директора. Відповідачка інформації щодо свого місця праці та доходів суду не надала. Як вбачається із висновку органу опіки та піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету міської ради від 09.03.2023 року № 264, питання про визначення місця проживання дитини розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини у присутності обох батьків. Виконавчий комітет розглянувши первинні матеріали справ, рекомендації комісії вважав за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з батьком [PERSON] . Відповідно до ч. 2, 8 та 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України (далі ? СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18 (провадження №61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Встановлено, що на момент розгляду справи про розірвання шлюбу між сторонами був відсутній спір щодо місця проживання дітей, такий позов ані позивач, ані відповідачка не пред`являли і суд його не вирішував. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Матеріали справи містять докази того, що після припинення сімейних відносин між сторонами, дочка залишилася проживати і тривалий час проживає разом з батьком та знаходиться на його повному утриманні. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За відсутності спору між батьками щодо місця проживання дитини та не заявлення вимоги щодо вирішення такого, а також відсутності об`єктивних відомостей про дійсне місце проживання дитини, інформації, одержаної у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, суд позбавлений можливості дотриматися положень ст. 161 СК України та врахувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків; особисту прихильність дитини до кожного з них; вік дитини, стан її здоров`я; особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При цьому, у такому випадку відсутні підстави для участі у справі органу опіки та піклування і суд не наділений правом збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Позивач, звертаючись з позовом про визначення місця проживання дитини, врахував роз`яснення, які надані судом першої та апеляційної інстанції при вирішенні справи про розірвання шлюбу між сторонами та надав належні документи і докази, що стверджують таку вимогу. Врахувавши все вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. На підставі наведеного, відповідно до ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 7, 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст. 29 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved