Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

В жовтні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Смоли» про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якому просить стягнути з Акціонерного товариства «Смоли» заборгованість по заробітній платі в сумі 33462,64 грн. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачем вказано, що вона 25.12.2001 року була прийнята на роботу до Державного підприємства «Смоли» на посаду швачки. Наказом №47/ос від 09.03.2022 року трудовий договір з відповідачем було припинено, звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України. З червня 2021 року їй була нарахована та невиплачена заробітна плата у розмірі 33462,64 грн., що підтверджується довідкою про розмір заборгованості № 108 від 03.10.2022 року. Окрім того, з довідок Пенсійного фонду України вбачається, що з 2021 року відповідач не сплачував за неї страхові внески. З відомостей Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків ГУ ДПС у Дніпропетровській області станом на 14.09.2022 року № 0403-22-05761 вбачається, що за період з 1 кварталу 2021 року по 2 квартал 2022 року у відомостях відображено про нарахований та виплачений дохід та податки, суми утриманого податку з цього доходу на її ім`я, однак фактично цього здійснено не було. Згідно виписки за картковим рахунком клієнта Відділення № 952 АТ «Укрсиббанк» від 21.09.2022 року, що видана на її ім`я, вбачається, що за період з 01.04.2021 року по 01.10.2021 року, з 01.10.2021 року по 01.04.2022 року, з 01.04.2022 року по 20.09.2022 року були часткові зарахування її заробітної плати. Будь - яких інших зарахувань заробітної плати на її картковий рахунок не надходило. Також у будь - який інший спосіб заробітна плата їй не виплачувалась. Звертає увагу на те, що при звільненні відповідач не провів із нею повний розрахунок, в тому числі не здійснив виплату заборгованості по заробітній платі. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] 25 грудня 2001 року була прийнята на роботу до Державного підприємства «Смоли» на посаду швачки. Наказом №47/ос від 09.03.2022 року трудовий договір було припинено та [PERSON] звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.7). 30.06.2022 року ДП «Смоли» припинено шляхом його перетворення в Акціонерне товариство «Смоли», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків ДП «Смоли». При звільненні з [PERSON] не було проведено повний розрахунок та належні їй кошти не були виплачені. Згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, індивідуальних відомостей про застраховану особу, АТ «Смоли»з 2021 року за [PERSON] не сплачує страхові внески. Відповідно до Довідки №108 від 03.10.2022 року, яка видана АТ «Смоли», заборгованість по заробітній платі [PERSON] з червня 2021 року по березень 2022 року складає 33462,64 грн. (а.с.18). Згідно ч.1, ч.2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною четвертою ст. 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (ч.7 ст.43 Конституції України). За приписами статті 1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу. Стаття 115 Кодексу законів про працю України та стаття 24 Закону України «Про оплату праці» передбачають, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Судом встановлено, що у період, за який [PERSON] просить стягнути заробітну плату, позивачка виконувала свої трудові обов`язки, проте заробітну плату не отримувала. Причиною невиплати заробітної плати позивачу, представник відповідача зазначає, що підприємство працює у режимі постійних тривалих простоїв, є збитковим та вже тривалий час не має змоги належним чином фінансово забезпечувати свою поточну діяльність. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Водночас, згідно ст. 80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Частинами першою-другою статті 96 ЦК України передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Згідно отриманих судом публічних даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, інформації про припинення діяльності відповідача Акціонерного товариства «Смоли», його ліквідацію, банкрутство чи інші будь-які додаткові відомості відсутні. Право на звернення до суду передбачене статтею 233 Кодексу законів про працю України, а саме у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Системний аналіз статей 21, 94, 233 Кодексу законів про працю України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем. За таких обставин з урахуванням положень статей 77, 81 ЦПК України, саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав, а роботодавець, у свою чергу, має спростувати факт порушення прав працівника, в тому числі щодо невиплати заробітної плати. Офіційні відомості Пенсійного фонду України щодо розміру заробітної плати за формою ОК-5 стосовно працівника підтверджують лише його страховий стаж та не можуть бути прийняті судом як належні докази щодо розміру заробітної плати та розміру заборгованості по ній. Про це зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді 31 травня 2021 року справи № 242/3051/18 про стягнення заборгованості по заробітній платі. Належні та допустимі докази, які підтверджують обставину невиплати позивачу суми повної заборгованості по заробітній платі є Довідка № 108 від 03.10.2022 року, яка видана АТ «Смоли», де зазначено заборгованість по заробітній платі [PERSON] з червня 2021 року по березень 2022 року складає 33462,64 грн. Надані довідки відповідачем не спростовуються та не оспорюються. За діючою в площині цивільного судочинства презумпції винуватості відповідача (на відміну від кримінального судочинства, де діє презумпція невинуватості) тягар доказування лежить саме на відповідачеві. Тим більше, в площині трудових правовідносин безумовно тягар доказування лежить на роботодавцеві, в якого акумульовано весь обсяг документації, в тому числі фінансового, бухгалтерського характеру щодо фіксації праці позивача і оплати виконаних ним робіт. У ході судового розгляду не здобуто відомостей про виплату позивачеві відповідачем заборгованості по заробітній платі за період з червня 2021 року по березень 2022 року, як і не встановлено про наявність вини (умислу) позивача у невиконанні трудових обов`язків на підприємстві, що згідно зі статтями 47, 115-116 Кодексу законів про працю України є підставою для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку. Одним із загальних засад цивільного законодавства, закріплених п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України, є справедливість, добросовісність та розумність. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 ЦПК України, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з червня 2021 року по березень 2022 року у розмірі 33462,64 грн. підлягають повному задоволенню. На підставі п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved