Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвоката Ковальчук Н.В. звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить суд розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 18 січня 1986 року відділом запису актів громадянського стану Мінського РІК, м. Київ, актовий запис №110. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що позивач перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстровано 18 січня 1986 року, відділом ЗАГС Мінського РІК. Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З грудня 2019 року сторони не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо, тому що за час спільного проживання переконалися, що у них немає спільних інтересів. Вони не мають бажання бути разом, кожен живе своїм життям і не намагається перейматися проблемами іншого, шлюб має формальний характер. Наміру поновлювати подружні стосунки подружжя не має. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 жовтня 2022 року для розгляду визначено суддю Аксьонову Н.М. Ухвалою суду від 10 листопада 2022 року справу прийнято до розгляду та постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копія ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та додатками до неї була направлена на адресу відповідача та отримана ним особисто 16 лютого 2023 року, що підтверджується особистим підписом відповідача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №0311331698887, однак відзиву на позовну заяву відповідачем до суду не подано. Оскільки у встановлений судом строк відповідачем відзив на позовну заяву не подано, на підставі ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 січня 1986 року Відділом ЗАГС Мінського РІК, м. Київ, актовий запис №110, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 18 січня 1986 року. Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15 січня 1987 року та свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 січня 1996 року. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Як вбачається з ч.2 та ч.3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року №11, охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, обґрунтовані, бажання розірвати шлюб відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, відсутні підстави для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу за таких обставин є недоцільним. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору.

Outcome: approved