Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Ломакіна Е.В. звернулась до суду з позовною заявою в обґрунтування якої зазначила, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 04.07.2003 по 23.11.2020. Шлюб розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.10.2020 у справі № 643/11065/22. Під час шлюбу сторонами за спільні кошти 19.01.2018 придбаний автомобіль марки CHEVROLET, моделі AVEO, випуску 2008 року, р.н. [NUMBER] , який зареєстрований на праві власності за відповідачем. Позивач доступу до спірного автомобіля немає та не може ним користуватись, всі комплекти ключів від автомобіля знаходяться у відповідача, який щоденно використовує автомобіль для задоволення власних потреб, вважає його своєю власністю та відмовляється надавати його у користування позивачу. [PERSON] просить суд визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] право власності на автомобіль CHEVROLET, моделі AVEO, випуску 2008 року, р.н. [NUMBER] та стягнути з відповідача 100380,00 грн в якості грошової компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу. Ухвалою суду від 15.02.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та задоволено клопотання позивача про витребування доказів, а саме: інформації хто є власником спірного автомобіля та належним чином посвідчену копію договору, на підставі якого [PERSON] став власником вищевказаного автомобіля. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідачем відзиву на позовну заяву не подано. Суд, дослідивши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини: сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.07.2003, шлюб розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.10.2020, від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] та малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 31, 32). Згідно відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області власником автомобілю марки CHEVROLET, моделі AVEO, випуску 2008 року, р.н. [NUMBER] є [PERSON] . Транспортний засіб перереєстровано на його ім`я за технологічною операцією «308 - Перереєстрація на нового власника за договором купівлі-продажу», на транспортний засіб оформлено свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] та закріплено номерні знаки [NUMBER] . Реєстраційні дії здійснено на підставі договору купівлі-продажу 7218/18/002013, оформленого 19.01.2018 ТОВ «Магнолит». Підстави проведення реєстраційних дій зберігались в архіві підрозділу, що проводив реєстраційні дії з транспортним засобом, у прошитому, пронумерованому та опечатаному вигляді протягом 3-х років і на тепер знищено (а.с. 30). За довідкою ФОП [PERSON] від 29.08.2022 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 542/21 від 15.07.2021), середня ринкова вартість автомобіля марки CHEVROLET, моделі AVEO, випуску 2008 року, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ СЕДАН-В, реєстраційний номер [NUMBER] , вид палива- бензин, об`єм двигуна 1598 см. куб, коробка передач - автоматична, станом на 29.08.2022 становить 200760,00 грн (а.с. 16). Як вбачається з ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач вартість автомобіля не оспорював, клопотань про призначення судової експертизи з метою встановлення вартості автомобіля суду не надав, отже суд вважає наданий позивачем доказ в обґрунтування вартості спірного автомобіля допустимим, належним, достовірним та достатнім. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказана норма закону свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. У статті 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється співвласником виключно за взаємною згодою. Під час розгляду справи відповідачем не доведено, що відчуження спірного автомобіля відбулось за згодою позивача, відтак висновки місцевого та апеляційної суду, зроблені при розгляді спору про поділ майна подружжя не спростовані, тому суд приходить до переконання, що автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя та відчужений відповідачем без відома та згоди позивача. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків ВСУ та КЦС ВС щодо застосування ч.ч. 4 і 5 ст. 71 Сімейного кодексу України, ч. 2 ст. 364 ЦК України визначивши, що у спорі, в якому позивач (один із подружжя) просить суд припинити його/її (а не відповідача) право власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя на майно та виплатити грошову компенсацію вартості цієї частки, немає необхідності в отриманні згоди відповідача на таке припинення права позивача, а також у внесенні відповідачем суми компенсації на депозитний рахунок суду. У спорі, де про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивач, відповідач не втрачає права власності на неподільну річ, а стає її одноосібним власником. Факт відсутності в нього коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві не є ознакою надмірності тягаря з такої виплати (постанова від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20). Отже судом встановлено, що метою позивача є поділ спільного сумісного майна подружжя. Таким майном є неподільна річ - автомобіль. Вимоги про визнання за відповідачем права власності на автомобіль і стягнення на користь позивача відповідної грошової компенсації треба розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі. Таким чином позов про визнання за відповідачем права власності на спірний автомобіль та стягнення з відповідача на користь позивача компенсації у розмірі 100380 грн, що становить 1/2 вартості спірного автомобіля на час розгляду справи в суді підлягає задоволенню. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved