Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з 2019 року до березня 2022 року вона проживала в «громадянському шлюбі» з відповідачем [PERSON] . Від цього «шлюбу» у них є дитина [PERSON] , [INFO] . Вже тривалий час позивач та відповідач живуть окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Як стверджує позивач, [PERSON] не має розуміння щодо спільного сімейного життя та потреб дитини. З березня 2022 (з часу припинення спільного проживання), відповідач не цікавиться дитиною і матеріальної допомоги добровільно майже не надає. Дитина проживає з позивачем, всі витрати на доньку несе саме [PERSON] . Позивач зазначає, що джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною, вона не має, вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на неї, як на матір, з якою проживає дитина, оскільки він працездатного віку. [PERSON] не може працювати, тому що доглядає малолітню дитину, яка потребує її уваги і догляду цілодобово. Відповідач ухиляється від утримання малолітньої дитини та допомоги позивачу, тому вона змушена звернутися до суду. Відтак, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання до повноліття дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі частини від усіх доходів, або не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви, та аліменти на її утримання, як матері дитини, у розмірі частини від усіх видів його заробітку до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років, починаючи з дня подання заяви. Як визначено\~ч.\~2\~ст.\~19\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється за\~правилами,\~передбаченими цим\~Кодексом,\~у порядку наказного провадження; позовного провадження\~(загального\~або спрощеного); окремого провадження. В силу приписів пункту 1 ч. 4 ст. 19, п. 3 ч. 6 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України вказана цивільна справа може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження. При вирішенні\~питання про\~розгляд справи\~в порядку\~спрощеного або\~загального позовного\~провадження враховано,\~що дана\~справа не\~належить до\~категорії спорів,\~визначених ч.\~4\~ст.\~274\~ЦПК України,\~які не\~можуть бути\~розглянуті в\~порядку спрощеного\~позовного провадження,\~значення справи\~для сторін; обраний позивачем\~спосіб захисту; категорія та\~складність справи; обсяг та характер доказів у справі; кількість сторін. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін, роз`яснивши учасникам судового розгляду їх процесуальні права відповідно до статті 274 ЦПК України. Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом сторонам в ухвалі про відкриття провадження у справі. 15.02.2023 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати одноособово суддею в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, про що винесено відповідну ухвалу. Копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з доданими до неї документами була надіслана відповідачу на адресу його місця проживання, зазначену у позовній заяві та на адресу його зареєстрованого місця проживання. Відповідач отримав вказані документи, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 35). Суд створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надав сторонам строк для подачі відзиву, відповіді на відзив, заперечень. Кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з матеріалами справи, аргументами іншої сторони та реагувати на них відповідно до вимог ЦПК України. Відповідач [PERSON] скористався своїм правом, наданим ст. 178 ЦПК України. 20.03.2023 на адресу електронної пошти суду надійшов відзив на позов, поданий представником позивача адвокатом Кошовою. Я.М. (зареєстровано канцелярією суду за вх. № Еп-433 від 20.03.2023 (а.с. 36-37). Так, представник позивача просить суд прийняти визнання позову відповідачем щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , в розмір частини від усіх доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви та застосувати до [PERSON] норми ч. 1 ст. 142 ЦПК України щодо розподілу судових витрат. У відзиві зазначено, що відповідач визнає свій обов`язок брати участь в утриманні малолітньої дитини і всі можливості щодо її забезпечення він використовував. Щодо позовної вимоги позивача про утримання матері дитини, відповідач заперечує її в повному обсязі, адже він не має матеріальної можливості здійснювати утримання позивача. [PERSON] є студентом, навчається в КНУТД на факультеті економіки та бізнесу на 4 курсі денної (стаціонарної) форми навчання. У зв`язку з навчанням відповідач позбавлений можливості влаштуватися на роботу з повною зайнятістю та нести додаткові витрати по утриманню [PERSON] . Як вказано у відзиві, [PERSON] проживає разом з батьками, які зі своїх збережень несуть витрати по його утриманню та оплаті витрат, пов`язаних з навчанням. Станом на дату розгляду справи ані відповідач, ані його батьки не працевлаштовані. Враховуючи викладене, в силу свого навчання на денній формі, перебування на повному утриманні батьків, відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання позивача, відтак, [PERSON] в частині позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання [PERSON] як матері дитини просить відмовити в повному обсязі. До відзиву був доданий фіскальний чек про направлення [PERSON] 17.03.2023 рекомендованого листа за штрихкодовим ідентифікатором 3750034381917, який нею отримано особисто 28.03.2023, відповідно до роздруківки за вказаним трек-номером. Позивач [PERSON] своїм правом у триденний строк з дня отримання копії відзиву та доданих до нього документів подати відповідь на відзив у порядку та з дотриманням вимог ст. 179 ЦПК України, не скористалася. В силу\~приписів ч.\~13\~ст.\~7\~ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. За вказаних обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює, що відповідає ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст.\~5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Статтею 7\~Сімейного кодексу\~України (далі\~-\~СК України)\~визначено загальні засади регулювання сімейних відносин. Так, згідно з ч. 1, 7-10 ст. 7 СК України сімейні відносини\~регулюються цим\~Кодексом та\~іншими нормативно-правовими\~актами. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини,\~іншими міжнародними\~договорами України,\~згода на\~обов`язковість\~яких надана\~Верховною Радою\~України. Регулювання\~сімейних відносин\~має здійснюватися\~з максимально\~можливим урахуванням\~інтересів дитини,\~непрацездатних членів\~сім`ї. Сімейні\~відносини регулюються\~на засадах\~справедливості,\~добросовісності та\~розумності,\~відповідно до\~моральних засад\~суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 (набула чинності для України 27.09.1991) передбачає, що в усіх\~діях щодо\~дітей,\~незалежно від\~того,\~здійснюються вони\~державними чи\~приватними установами,\~що займаються\~питаннями соціального\~забезпечення,\~судами,\~адміністративними чи\~законодавчими органами,\~першочергова увага\~приділяється якнайкращому\~забезпеченню інтересів\~дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~27\~Конвенції про\~права дитини\~держави-учасниці\~визнають право\~кожної дитини\~на рівень\~життя,\~необхідний для\~фізичного,\~розумового,\~духовного,\~морального і\~соціального розвитку\~дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Як визначено\~ч.\~1,\~5\~ст.\~183\~СК України частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.09.2022, виданого Березанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] народилася [INFO] в м. Києві, про що 06.09.2022 було зроблено відповідний актовий запис за № 112. Батько: [PERSON] , мати: [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до довідки № 10-13-39 від 17.01.2023, виданої Виконавчим комітетом Березанської міської ради Київської області [PERSON] , про те, що згідно акту депутата № 42 від 17.01.2023 вона фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживають: [PERSON] , 1983 р.н., [PERSON] , 1978 р.н., [PERSON] , 2022 р.н. (а.с. 9). Як стверджує позивач, з березня 2022 (з часу припинення спільного проживання), відповідач не цікавиться дитиною і матеріальної допомоги добровільно майже не надає. Дитина проживає з позивачем, всі витрати на доньку несе саме [PERSON] . Позивач зазначає, що джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною, вона не має, вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на неї, як на матір, з якою проживає дитина, оскільки він працездатного віку. Так, відповідач у відзиві просить суд прийняти визнання ним позову щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , в розмір частини від усіх доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову частково не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дитини обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в цій частині. Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає\~негайне виконання\~рішень у\~справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. В силу приписів ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Щодо позовної вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення з нього аліментів на її утримання, як матері дитини, у розмірі частини від усіх видів його заробітку до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років, суд виходить з такого. Згідно з ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої\~-\~четвертої статті\~84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік\~може надавати\~матеріальну допомогу (ч. 4 ст. 84 СК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 зазначено, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. У позовній заяві [PERSON] зазначила, що вона вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на її утримання як матері, з якою проживає дитина, посилаючись на те, що відповідач є особою працездатного віку. Інших доказів на підтвердження можливості надання відповідачем матеріальної допомоги позивачем не наведено та не надано. Разом з тим, до відзиву додано довідку № 4/4638 від 14.03.2023, видану Київським національним університетом технологій та дизайну [PERSON] про те, що останній є студентом КНУТД, групи БФ-1-19 4 курсу денної (стаціонарної) форми навчання факультету економіки та бізнесу. Навчається з 01.09.2019, закінчує університет 30.06.2023 (зворотній бік а.с. 40). [PERSON] вказує на те, що у зв`язку з навчанням він позбавлений можливості влаштуватися на роботу з повною зайнятістю та нести додаткові витрати по утриманню [PERSON] . Станом на дату розгляду справи він не працевлаштований. Враховуючи викладене, в силу свого навчання на денній формі, перебування на повному утриманні батьків, він не має можливості сплачувати аліменти на утримання позивача. З аналізу\~положень ч. 2 ст. 91 СК України, ст. 84 СК України вбачається, що можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Судом встановлено, що відповідач не в змозі надавати передбачену статтею 84\~СК України допомогу, оскільки є студентом денної форми навчання та наразі не є працевлаштованим. Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з чоловіка аліментів на утримання жінки, з якою він не перебуває у шлюбі в разі проживання з нею їхньої дитини до досягнення дитиною трьох років. Так, відповідач у відзиві просить застосувати норми ч. 1 ст. 142 ЦПК України щодо розподілу судових витрат, з огляду на визнання ним позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З аналізу зазначеної правової норми можна дійти висновку, що вона підлягає до застосуванню у разі повного визнання відповідачем позову, а не часткового, як у справі, що розглядається судом. Відтак, на переконання суду, відсутні підстави для застосування ст. 142 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст.\~5\~Закону України\~"Про\~судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). За правилами ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, з огляду на часткове задоволення позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 536,80 грн. На підставі статей 7, 84, 91, 141, 180, 182-183, 191 Сімейного кодексу України, статті 5 Закону України "Про судовий збір",

Outcome: partial