Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шевцов Сергій Олександрович і просить суд визнати поважними причини пропущення строку позовної давності, визнати недійсним договір позики, укладений 17 лютого 2010 року між позивачем та [PERSON] , зареєстрований приватним нотаріусом ХМНО Шевцовим С.О. за №65, визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №157 від 29.01.2020 вчинений приватним нотаріусом ХМНО Шевцовим С.О.. Одночасно, позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи шляхом зупинення виконавчого провадження № 61596734, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Пашковим Ю.Д.. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у 2005 році придбав у [PERSON] нежитлову будівлю лі. «В-1», що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказану будівлю використовували в інтересах спільного бізнесу. У 2006 році позивачем було оформлено кредитний договір, а будівлю передано в іпотеку. Протягом декілька років спільно з [PERSON] виплачували кредит та продовжували користуватись нежитловою будівлею. У 2007 році вирішили виставити на продаж нежитлову будівлю. Враховуючи те, що номінальним власником нерухомого майна був позивач, батьки [PERSON] дуже переймались, що він самостійно продасть житло та привласнить гроші, [PERSON] просив укласти договір позики на 50 % вартості нежитлової будівлі як гарантію того, що позивач поверне його сім`ї вартість половини отриманих коштів від продажу. Враховуючи ускладнення зі здоров`ям [PERSON] , 17 лютого 2010 року позивач та [PERSON] (батько [PERSON] ) нотаріально посвідчили договір позики, зареєстрований приватним нотаріусом ХМНО Шевцовим С.О. за №65, на суму 100 000,00 доларів США (що на думку матері Бурби, відповідали 50% вартості нежитлової будівлв). Фактично позивач коштів не отримав, і для того, аби підтвердити, що вказаний договір позики укладено лише з метою гарантії отримання коштів від продажу майна, [PERSON] склав гарантію від 17.02.2010 року, про те, що у випадку неповернення грошових коштів, стягнення буде звертатись лише на нерухоме майно у вигляді нежитлової будівлі літ. «В-1», яка була написана у приміщенні приватного нотаріуса. Продаж нерухомого майна реалізовано не було, а враховуючи давні дружні, довірительні відносини договір позики вважався формальністю і підстав для його розірвання або погашення не було. Позивач був впевнений, що договір позики не має значення, дійсна природа укладеного договору відрізняється від договору позики, та по суті був певним забезпеченням виконання зобов`язань про передачу 50% вартості при продажі майна, яке використовувалось спільно. У 2012 році [PERSON] помер, усі витрати по оплаті кредиту лягли на позивача. 20 січня 2020 року позивач отримав лист №3/02-24 від 15.01.2020 від приватного нотаріуса щодо передачі заяви та заяву про повернення грошових коштів за договором позики від 17.02.2010 від [PERSON] . 24 січня 2020 року позивач особисто подав приватному нотаріусу відповідь на заяву про повернення грошових коштів від 23.01.2020, про те що вимогу не визнає та вважає її спірною, таку ж відповідь направлено [PERSON] . Незважаючи на вказане, 29 січня 2020 року приватним нотаріусом ХМНО Шевцовим С.О. вчинено виконавчий напис №157. 29.01.2020 приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. відкрито виконавче провадження №61106288 за виконавчим написом нотаріуса про стягнення з позивача 100 000,00 доларів США. Накладено арешт на все майно. 25.02.2020 виконавчий документ повернуто стягувану за його письмовою заявою. 18.03.2020 приватним виконавцем Пашковим Ю.Д. відкрито виконавче провадження № 61596734 за виконавчим написом нотаріуса про стягнення з позивача 100 000,00 доларів США. Накладено арешт на все майно. Позивач вважає вимогу [PERSON] щодо стягнення неіснуючого боргу та дії приватного нотаріуса ХМНО Шевцова С.О., щодо вчинення виконавчого напису протиправним в зв`язку з чим був вимушений звернутьсь до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 травня 2020 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково. Забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 157, виданого 29 січня 2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим Сергієм Олександровичем, який перебуває на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Пашкова Юрія Дмитровича (виконавче провадження № 61596734), до набрання законної сили судовим рішенням по справі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шевцов Сергій Олександрович про визнання недійсним договору позики та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Призначено підготовче судове засідання. 19 червня 2020 року на адресу суду надійшли пояснення від третьої особи - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Шевцова С.О., відповідно до яких просив у задоволені позову відмовити. Зазначає, що в своїх поясненнях Позивач посилається на те, що фактично він грошових коштів не отримував і для того, аби підтвердити, що вказаний договір позики укладено лише з метою гарантії отримання коштів від продажу майна, [PERSON] склав гарантію від 17 лютого 2010 року». Посилання Позивача на те, що фактично він грошових коштів не отримував і для того, аби підтвердити, що вказаний договір позики укладено лише з метою гарантії отримання коштів від продажу майна, [PERSON] склав гарантію від 17 лютого 2010 року, свідчить саме про те, що грошові кошти він отримав, тому що у вказаній гарантії [PERSON] зазначає, дослівно мовою оригінала: «что в случае не возврата [PERSON] полученных в займ денежных средств по договору займа...». Тобто у вказаній гарантії [PERSON] зазначив про можливі наслідки у випадку неповернення отриманих саме у позику грошових коштів. Жодної фрази щодо того, що [PERSON] повинен повернути гроші від реалізації нерухомого майна в цій гарантії немає. Наявність у [PERSON] вказаної гарантії, може додатково свідчити про те, що він отримав грошові кошти саме за договором позики. Позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений мною, Шевцовим С.О., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 29.01.2020 року за реєстровим №157, з тих підстав, що нотаріусом було порушено імперативну норму щодо вчинення виконавчого напису не раніше ніж через 30 днів з моменту отримання боржником заяви про повернення грошових коштів та при наявності спору щодо наявності/відсутності заборгованості за договором позики. На думку Позивача, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність». Але з такими доводами погодитися не можна, оскільки ст.2 вказаного Закону передбачено, що цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, на представництва іноземних суб`єктів господарської діїїльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність, а також на операції з виконання державного та місцевих бюджетів і складання фінансової звітності про виконання бюджетів з урахуванням бюджетного законодавства. Таким чином, а ні Позивач, а ні Відповідач не підпадають під дію Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність». Пунктом 7 Договору позики, сторони встановили, що «у разі невиконання ПОЗИЧАЛЬНИКОМ свого зобов`язання по поверненню позиченої суми в строки, вказані в п. 4 цього договору, ПОЗИКОДАВЕЦЬ вправі пред`явити цей договір до стягнення в примусовому порядку, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса на підставі п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі вчинення виконавчих написів нотаріусів», затвердженого Постановою КМУ від 29.06.99р. № 1172. Документом, що підтверджує безспірність заборгованості ПОЗИЧАЛЬНИКА та встановлює прострочення виконання цього зобов`язання, разом з цим договором за домовленістю сторін буде вважатися заява, передана ПОЗИКОДАВЦЕМ ПОЗИЧАЛЬНИКУ у порядку ст. 84 Закону України «Про нотаріат», позитивну відповідь на яку зі сторони ПОЗИЧАЛЬНИКА не буде одержано у строки, встановлені ПОЗИКОД АВЦЕМ у цій заяві, або не будуть сплачені позичені гроші у цей строк». На виконання вказаного пункту Договору позики, мною нотаріусом, було передано на адресу Позивача заяву Відповідача, справжність підпису на якій було засвідчено 15.01.2020 року за реєстровим №40,41, яка містила вимогу про сплату позиченої суми грошових коштів на картковий рахунок Відповідача, що відкритий у філії ХОУ АТ «Ощадбанк» та зі свого боку, аби не допустити порушення прав позивача, ним було запропоновано позивачу надати на його адресу будь-які документи, що підтверджували би факт проведення розрахунку із відповідачем. Натомість позивач лише надав заяву в якій зазначив, що грошових коштів за договором позики він не отримував. Оскільки, позивачем не було надано жодного доказу про факт виконання ним зобов`язань за договором позики, не було надано жодного доказу про наявність судової справи щодо договору позики, хоча з моменту його укладання минуло 10 років, а відповідачем було надано дійсний договорі позики, підписом на якому позивач підтвердив факт отримання грошових коштів, було надано банківську виписку з карткового рахунку, на який позивач мав здійснити повернення грошових коштів, підстав для відмови у вчиненні виконавчого напису не було. 24 липня 2020 року через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, разом із заявою про застосування строків позовної давності. Відповідач категорично заперечує проти позовних вимог, вважає їх незаконними, безпідставними та необгрунтованими, крім того, позивач не надав суду необхідних, належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, а тому просить відмовити в задоволенні цього позову, з наступних підстав. 17 лютого 2010 року сторонами дійсно було укладено договір позики, сторони досягли усіх істотних умов договору позики, який за домовленістю був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Шевцовим С.О., зареєстрований в реєстрі за №65. Оскільки позивач належним чином не виконав свої зобов`язання за Договором приватний нотаріус направив на адресу позивача нотаріально засвідчену заяву про повернення грошових коштів від 15.01.2020 року від [PERSON] з вимогою сплатити 2 368 620,00 (два мільйони триста шістдесят вісім тисяч шістсот двадцять) гривень на картковий рахунок [PERSON] у триденний строк з моменту огримання цієї заяви. Натомість отримав листа, в якому [PERSON] зазначив, що вважає договір позики від 17.02.2010 недійсним, неукладеним, оскільки жодних коштів за вказаним договором не отримав, заборгованість не визнав. Оскільки [PERSON] не повернув борг за договором позики, 29 січня 2020 року приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис, зареєстрований №157. Позивач визнає, що строк на оскарження договору позики ним пропущений, та просить визнати причини пропуску поважними, при цьому не зазначає, які ж причини заважали [PERSON] звернутися до суду з даним позовом вчасно, оскільки сам позивач посилається на те, що він не погоджується з умовами укладеного договору позики, про які йому було відомо ще в 2010 році. Якщо [PERSON] вважає договір позики від 17.02.2010 року недійсним, то суд має звернути увагу на те, що позивачу було про це відомо ще в день підписання та нотаріального посвідчення договору. Однак звернутись до суду він вирішив лише в травні 2020 року.. Посилання позивача на те, що йому раптом стало відомо, що від нього вимагають повернення боргу не є підставою ні для поновлення строку на визнання договору позики недійсним, ні для задоволення даного позову. Той факт, що позивач розумів свої дії та наслідки укладеного 17.02.2010 року договору позики свідчить додана до позовної заяви «Гарантія», відповідно до змісту якої у випадку неповернення [PERSON] грошових коштів за договором позики, [PERSON] буде звернуто стягнення на нерухоме майно. І хоч «Гарантія» не має юридичної сили і не відповідає нормам чинного законодавства, однак позивач сам підтверджує, що він таки зобов`язувався повернути грошові кошти відповідачу. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Позивачем не надано доказів, що ним повернуто грошові кошти за договором позики від 17.02.2010 року. А той факт, що [PERSON] у своїй відповіді зазначив, що вважає Договір позики від 17.02.2010 року неукладеним, та не визнав заборгованість, не є доказом відсутності заборгованості за договором позики від 17.02.2010 року. 17 вересня 2020 року через канцелярію суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Підписуючи договір позики про, нібито надання\\отримання 100 000 долірв США у позику, сторони фактично мали на увазі забезпечення виконання позивачем зобов`язання з продажу нерухомого майна, власником яким він є та яким він разом із покійним сином позикодавця спільно користувався. Оскільки номінальним власником нерухомого майна був позивач, то на нього було покладено обов`язок щодо продажу майна за спільно погодженою ціною - еквівалент 200 000 доларів США. Фактично саме в забезпечення виконання зобов`язання з продажу нерухомого майна і було укладено договір позики на половину заявленої вартості майна. Таким чином, сторонами було укладено удаваний правочин, тобто такий, що вчинено для приховання іншого правочину. Разом з тим повідомляє, що позивач не заперечує проти виконання зобов`язання щодо продажу нерухомого майна, що спільно використовувалось За таких обставин, вражає, що застосувати наслідки невиконання зобов`язань за удаваним правочином, у тому числі такі, як вчинення виконавчого напису нотаріуса, є незаконним та безпідставним. Враховуючи ту обставину, що приватного нотаріуса Шевцова С.О. було особисто повідомлено про спірність вказаної заборгованості саме з підстав неправомірності вимог стягувача 17 вересня 2020 року через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про виклик свідка, а саме [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] . 10 листопада 2020 року через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про виклик свідка, а саме [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . 09.12.2020 до суду, від представника відповідача надійшла заява про заміну відповідача у справі, у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] . помер [INFO] , на його правонаступника - [PERSON] . Як вбачається з копії свідоцтва про смерть [PERSON] [INFO] , помер [INFO] у м. Харкові. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Хакова від 15 грудня 2020 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шевцов Сергій Олександрович про визнання недійсним договору позики та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - зупинено до залучення до участі у справі правонаступників відповідача [PERSON] , яка вибув з процесу у зв`язку зі смертю. 05.04.2021 року на запит суду від Другої Харківської міської державної нотаріальної контори надійшла відповідь, з якої вбачається, що після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа №496П/2020 року. В матеріалах спадкової справи знаходиться заява про прийняття спадщини від [PERSON] . Інших заяв в матеріалах спадкової справи немає. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 квітня 2021 року поновлено провадження та призначити справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шевцов Сергій Олександрович про визнання недійсним договору позики та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню до судового розгляду. Залучено [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] до участі у справі №639/2848/20 в якості правонаступника після померлого [PERSON] . Призначено підготовче судове засідання. 12 жовтня 2021 року на електрону пошту суду від представника відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів, а також вона просила суд розглянути справу у відсутності відповідача та її представника. У задоволені позовних вимог просила відмовити в повному обсязі. 12 жовтня 2021 року через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про виклик свідка, а саме [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.10.2021 клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про виклик свідків - задоволено. Викликано свідків. Закрито підготовче провадження у цивільній справі. Призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, представником відповідача адвокатом Лисенко О.В. подана заява про розгляд справи без участі позивача та представника, позовні вимоги не визнають, просять відмовити позивачу в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шевцов С.О. в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про слухання справи у його відсутність. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 02.09.2005, реєстр №2819, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Кошель Т.В. [PERSON] на праві власності належить нежитлова будівля літ «В-1», загальною площею 272 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17-21), 17 лютого 2010 року [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Шевцовим С.О., за реєстровим №65(а.с. 15). Відповідно до п.1 договору позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти у сумі 800 240,00 гривень, що на момент підписання цього договору складає еквівалентну 100 000,00 долаврі США по офіційному курсу НБУ, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Цей договір є укладеним з моменту передання грошей. Підписуючи цей договір позичальник свідчить, що він одержав вказану суму грошей від позикодавця, ще до підписання цього договору. За домовленістю сторін позика вважається безпроцентною. Згідно п. 4 позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у сумі, що буде еквівалентна 100 000,00 доларів США по офіційному курсу НБУ на дату повернення грошових коштів в строк до 01 січня 2020 року. Відповідно до копії гарантії, [PERSON] , гарантує, що в разі не повернення [PERSON] отриманих грошових коштів за договором позики, засвідченого приватним нотаріусом Шевцовим С.О. за №65 буде звертати стягнення виключно на нерухоме майно, що розташовано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). 29.01.2020 року приватним нотаріусом ХМНО Шевцовим С.О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за 157, за яким стягується з [PERSON] на користь [PERSON] невиплачені в строк на підставі договору позики, посвідченого 17.02.2010 року [PERSON] кошти у сумі 2 368 620,00 грн., строк повернення яких настав 01.01.2020 року (а.с.15 зворот). Допитані раніше в якості свідків [PERSON] та [PERSON] кожен окремо надали свідчення, що вони перебувають у дружніх стосунках з позивачем, про укладення договору позики їм відомо те, що оспорюваний договір укладений формально з метою захисту прав [PERSON] . який хворів та на випадок його смерті, у разі продажу нерухомого майна які останній та позивач разом використовували для ведення господарської діяльності, гроші були передані його батькам. Надавши свідчення зазначили, що вказані обставини відомі їм із спідкування, лише зі слів, присутніми при підписанні договору жоден з них не був. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Згідно ч.ч.1,4 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до вимог ч.ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Даючи оцінку вищезазначеним доказам, у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що підписуючи договір позики, сторони визначили істотні умови договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач обізнаний про наслідками порушення зобов`язання, підтвердив отримання грошових коштів, був проінформований про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення позики та ії сукупну вартість, договір укладено в письмовій формі відповідно до вимог ст.. 1047 ЦК України та нотаріально засвідчили. В наданій до суду позивачем копії гарантії, [PERSON] зазначив про можливі наслідки у випадку неповернення отриманих саме у позику грошових коштів, жодної фрази щодо повернення грошей від реалізації нерухомого майна нема. Позивачем не доведено обставин, визначених ст.. 1051 ЦК України, тому суд не приймає свідчення свідків, при цьому які не були присутні при укладанні договору. Доводи позивача щодо формальності договору, укладання якого було здійснено для забезпечення прав на нерухоме майно не є підставою для визнання його недійсним не приймаються судом. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (провадження № 12-50гс20). В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, в межах заявлених вимог та визначених підстав, суд не вбачає підстав для визнання недійсним договору позики за необґрунтованістю позову. Щодо вимог про визнання виконавчого напису таким , що не підлягає виконанню, суд зазначає наступне. За приписами ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною першою статті 88 Закону України «Про нотаріат» закріплено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктами 3.1-3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Боржник, який має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік) для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються оригінал нотаріально посвідченого договору; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06.02.2019 року за наслідками розгляду справи № 638/850/16-ц. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1,3 Глави 16 розділу II Порядку). При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. В даному випадку оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 29.01.2020 року вчинений відповідно до вимог законодавства. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Наведена норма визначає, що тридцятиденний строк відковується з моменту надіслання іпотекодержателем повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю. Пунктом 3 Порядку визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Предметом стягнення за виконавчим написом є грошова сума за договором позики. Згідно умов п. 4 Договору, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у сумі, що буде еквівалентна 100 000,00 доларів США по офіційному курсу НБУ на дату повернення грошових коштів в строк до 01 січня 2020 року. Згідно інформації, яка міститься на офіційному сайті Національного банку України, офіційний курс гривні щодо іноземних валют станом на дату повернення позики складав 23,6862 по відношенню до 1(одного) долара США. На адресу боржника була надіслана вимога стягувача від 15 січня 2020 року. У відповідь на яку боржником надано заперечення з посилянням на недійсність договору та неотримання грошових коштів. З дня укладання договору та дати його виконання, заявлення вимоги та вчинення виконавчого напису невирішеного спору між сторонами договору щодо розміру заборгованості не існувало. Боржник посилався на недійність договору, проте з позовом про визнання його недійсним звернувся лише в травні 2020 року. Виконавчий напис було здійснено на бланку договору позики на суму, розмір якої визначена сторонами договору. Посилання позивача на те, що нотаріусом не додержано 30-го строку визначеного п.п. 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, суд не приймає до уваги, оскільки зазначені вимоги щодо дотримання вказаного строку пов`язані з повідомленням-вимогою іпотекодержателя на адресу іпотекодавця. Виходячи з викладеного, враховуючи надані відповідачем заперечення і ненаданні позивачем доводи і докази на їх підтвердження, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. В силу ч.ч. 9-11 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Примірник ухвали про скасування заходів забезпечення позову невідкладно після набрання такою ухвалою законної сили надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову, для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи вимоги законодавства, зміст позовних вимог, відмову у задоволенні позову суд вважає доцільним скасувати вжити заходи забезпечення позову. Враховуючи те, що у задоволенні позову було відмовлено, та на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed