Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-20 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулися до суду з указаним позовом до [PERSON] про відшкодування витрат в порядку регресу. Просять суд стягнути з [PERSON] на користь Банку 57\~070,99 грн. витрат, пов`язаних із сплатою Банком коштів за використання житлово-комунальних послуг у квартирі [ADDRESS] та стягнути судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 14 серпня 2008 року було укладено кредитний договір №С8ІРОК00000307 за яким Банк надав останній кредит в сумі 45145,36 дол. США строком до 14.08.2011 року. З метою належного виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором між Позивачем та Відповідачем 14 серпня 2008 року було укладено договір іпотеки №С81РСК00000307. Згідно з п.33.3 договору Відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 62.70 кв. м., житловою площею 46.60 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Майно належало Відповідачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.? Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 липня 2012 року по справі №2-488\\12 звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири загальною площею 62.70 кв.м., житловою площею 46.60 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки КБ «Приватбанк». А також, було вирішено виселити [PERSON] із зазначеної квартири. Крім цього, в межах справи № 712/10319/13ц Банк звернувся до суду із позовом про виселення зареєстрованих осіб (родичі Відповідача), що мешкали у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , а саме: [PERSON] (дочка); [PERSON] [INFO] (онука); [PERSON] , [INFO] (онук). Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.02.2014 позов задоволено (рішення набрало законної сили). Однак, рішення не підлягало виконанню на час дії Закону України «Про мораторій стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03 червня 2014 року. 25.04.2017 право власності на вказану квартиру було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майна за Банком. Водночас, з моменту набуття права власності Банком на квартиру, а саме з 25.04.2017, члени сім`ї Відповідача продовжували у ній проживати, користуючись відповідними житлово-комунальними - послугами. Фактично вони проживали у квартирі до 22.09.2020 року. Саме у цей день державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Грущенко А.С. було складено акти про виселення. Зазначили, що за період проживання членів сім`ї Відповідача у зазначеній квартирі, що належить на праві власності Банку, утворилася заборгованість за використання житлово-комунальних послуг, а саме: за водопостачання та водовідведення - 23533,25 грн.(заборгованість станом на 31.03.2021,) - 4173,53 грн. (нарахування за період не проживання членів сім`ї Відповідача) - 19359,72 грн. Управління багатоквартирним будинком: 5483.88 (заборгованість станом на 31.03.2021) - 1471,44 грн. (нарахування за період не проживання членів сім`ї Відповідача) - 4012,44 грн. Теплопостачання: 53170,19 грн. (заборгованість станом на 31.03.2021) -9104.88 грн. (нарахування за період не проживання членів сім`ї Відповідача) - 44065,31 грн. Позивачем сплачено 33698,83 грн. Всього, заборгованість Відповідача по сплаті житлово-комунальних послуг становить 57070,99 грн., яку було сплачено Позивачем у повному обсязі, що підтверджується копіями меморіальних ордерів. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 01 лютого 2022 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої заперечення мотивує тим, що саме Банк є власником квартири адресою: [ADDRESS] , а відтак саме позивач має нести витрати по утриманню квартири. З 2013 року вона не зареєстрована за указаною вище адресою. Більш того, кількість зареєстрованих у квартирі не впливає на оплату за теплопостачання, управління багатоквартним будинком. Крім того, позивачем не підтверджено належними доказами сплату заборгованості за житлово-комунальні послуги. Також просила суд врахувати, що про стягнення заборгованості за період раніше 2017 року та до 22.09.2020 позивач звернувся з пропуском строку позовної давності. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України, детальний розрахунок витрат, пов`язаний з наданням адвокатом правової допомоги у вказані справі буде наданий протягом 5 днів після винесення судом рішення. Дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Клопотання щодо розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від позивача чи відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього\~кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.\~\~\~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом установлено, що між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 14 серпня 2008 року укладено кредитний договір №С8ІРОК00000307, за яким Банк надав останній кредит в сумі 45145,36 дол. США строком до 14.08.2011 року. З метою належного виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором між Позивачем та Відповідачем 14 серпня 2008 року було укладено договір іпотеки №С81РСК00000307. Згідно з п.33.3 договору Відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 62.70 кв. м., житловою площею 46.60 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Майно належало Відповідачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.? Рішенням Соснівського районного суду від 04.07.2012 року, справа № 2-488/12, в рахунок погашення заборгованості за договором № CSIPGК00000307 звернуто стягнення\~на квартиру загальною площею 62,7 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № CSIPGК00000307від 14.08.2008 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вирішено Виселити [PERSON] , яка зареєстрована і проживає в квартирі розташованій за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку. За даними довідки, виданої КП «Соснівська СУБ» № 1382 від 30.04.2013, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані 3 особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] у переліку зареєстрованих осіб у квартирі відсутня. Рішенням Соснівського районного суду від 25.11.2014 року, справа № 712/10319/13ц вирішено виселити з квартири [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зі зняттям їх з реєстраційного обліку за указаною адресою. Рішення суд набрало законної сили 06.12.2014 року. Рішення суду не підлягало виконанню на час дії Закону України «Про мораторій стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03 червня 2014 року. 25.04.2017 проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за ПАТ Комерційний банк «Приватбанк». В обгрунтування підстав звернення до суду з указаним позовом, Позивач посилається на те, що з моменту набуття права власності Банком на квартиру, а саме з 25.04.2017, члени сімї Відповідача продовжували у ній проживати, користуючись відповідними житлово-комунальними послугами. Банк зазначає, що фактично вони проживали у квартирі до 22.09.2020. Саме у цей день державним виконавцем складено акти про виселення та рішення суду було виконано. Враховуючи те, що за період проживання членів сімї відповідача у квартирі, утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги, яку Банком було сплачено у повному обсязі, що підтверджується меморіальними ордерами, Банк має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача [PERSON] у розмірі виплаченого відшкодування. Вирішуючи по суті указаний спір, суд зазначає наступне. Так,\~згідно зі\~ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ПК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Право регресу - право особи, що відшкодувала шкоду, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого завдано шкоди. За загальним правилом на боржника за регресною вимогою покладається обов`язок відшкодувати кредитору виплачене ним третій особі відшкодування в повному обсязі. Виключення з цього положення можуть бути встановлені законом. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (постанова Верховного суду України від 16.11.2016 у справі № 761/6313/14-ц- Постанова Верховного суду України від 14.12.2016 у справі № 206/837/15-ц. Так, позивач стверджує, що відповідачем завдано шкоду в правовому сенсі ст. 1191 ЦК України. При цьому позивач посилається на ст. 64, 156 ЖК PCP та вказує, що члени сім`ї відповідача проживали у квартирі. Проте не зрозуміло, чому позивач звертається з позовними вимогами саме до відповідача [PERSON] . Відповідно до ст. 64 ЖК PCP, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 156 ЖК PCP, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. В розумінні ст. 64 ЖК PCP [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не є членами сім`ї відповідача, спільне господарство не вели (в довідці КП «Соснівська СУБ» станом на 30.04.2013 року № 1382 відсутня відповідач як зареєстрована особа). На підтвердження протилежного позивачем не надано доказів. Відповідно до акту про встановлення факту не проживання особи за адресою № 30 від 10.02.2022, складеного КСН мікрорайон «Соборний», за підписом голови КСМ Ніконенко В.В. секретарем КСМ Макаєвою Б.В., членом КСМ [PERSON] , 10.02.2020 було проведено обстеження будинку та опитано сусідів за [ADDRESS] . За наслідками даного обстеження було встановлено, що [PERSON] фактично не проживає у квартирі [ADDRESS] близько 10 років за указаною адресою. Указаний акт підтверджує факт не проживання [PERSON] у квартирі протягом тривалого часу. Слід зазначити, що з 25.04.2017 року проведено державну реєстрацію права власності ПАТ КБ Приватбанк на квартиру. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна. Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», передбачено, що у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення, відбувається набуття новим власником усіх обов`язків попереднього власника як співвласника. Таким чином, зобов`язання з оплати комунальних послуг виникають у нового власника з моменту придбання у власність квартири. З матеріалів справи убачається, що розрахунки заборгованості по сплаті житлово - комунальних платежів, які додані позивачем, починають свій відлік з дати - не раніше квітня 2017 року, тобто після моменту переходу права власності майна до позивача. Таким чином, правові підстави стягувати з відповідача в порядку регресу кошти за заборгованість з 25.04.2017 року по 22.09.2020 року також відсутні. Вiдповiдно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує факт проживання за указаною адресою з 2012 року. Твердження Позивача стосовно проживання [PERSON] у квартирі після винесення рішення не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed