Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

23.01.2023 року до суду звернувся позивач в інтересах неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , із позовною заявою до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги Органу опіки та піклування Синельниківської міської ради обґрунтовані наступним. Відповідач [PERSON] , [INFO] , на вихованні має неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Неповнолітня [PERSON] перебуває на обліку служби у справах дітей Синельниківської міської ради як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах. У серпні 2022 року [PERSON] самостійно звернулася до служби у справах дітей міської ради щоб її забрали із сім`ї матері, оскільки вона постійно зловживає алкогольними напоями, у будинку відсутні умови для проживання та її постійно ображає та б`є старша сестра [PERSON] . [PERSON] зловживає алкогольними напоями, вихованням дитини не займається, на шлях виправлення не стає. Рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 29 серпня 2022 року № 219/0/8-22 неповнолітню [PERSON] влаштовано в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] для надання можливості [PERSON] влаштуватися на роботу, привести в порядок житлово - побутові умови, провести самоорганізацію щодо відмови вживання алкоголю. Термін перебування дитини в сім`ї становить шість місяці. Відповідно до проведеної роботи Синельниківського міського центру соціальних служб та службою у справах дітей міської ради встановлено, що в період перебування дитини в патронатній сім`ї, та усіх завдань, які були поставлені перед [PERSON] , майже нічого не виконано, окрім того, що [PERSON] відновилася на роботі. Житлово - побутові умови не створені: електро-, газо-, та водопостачання не підключено, реструктуризацію боргів не оформлено, плитку для обігріву житла та приготування їжі не відновлено. Натомість у будинку вибито майже усі шибки. Зі слів [PERSON] у будинку оселилася її старша донька [PERSON] зі своїм співмешканцем. Зловживають алкогольними напоями, вчиняють бійки та сварки. 03 листопада 2022 року по виклику служби у справах дітей міської ради [PERSON] прийшла до служби у справах дітей міської ради та повідомила, що на даний час можливості привести житло до нормального стану у неї немає, тому вона просила залишити дитину у патронатній сім`ї до 26 січні 2023 року. У грудні 2022 року громадянка [PERSON] написала заяву щодо продовження терміну перебування у патронатній сім`ї. Умови для проживання дитини в сім`ї [PERSON] не створила. Відомості про батька дитини записані, згідно з витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Таким чином прохали позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також стягнути аліменти із відповідача на утримання дитини. Ухвалою суду від 03.02.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. У підготовче засідання представник позивача не з`явився, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити. Відповідач у підготовче засідання не з`явилася, раніше надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнала пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.3 та ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому засіданні та ухвалити рішення у справі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] має неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] № не читається, видане 23.11.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.6). Відомості про батька [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження (а.с.8). Відповідно до акту проведення оцінки рівня безпеки дитини, відповідач [PERSON] зловживає алкоголем, не працює, догляд за донькою [PERSON] не здійснює, в будинку відсутнє світло, газ, вода (а.с.12-16) Рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 29 серпня 2022 року № 219/0/8-22 неповнолітню [PERSON] влаштовано в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] для надання можливості [PERSON] влаштуватися на роботу, привести в порядок житлово - побутові умови, провести самоорганізацію щодо відмови вживання алкоголю. Термін перебування дитини в сім`ї становить шість місяці (а.с.26). Відповідно до актів обстеження умов проживання від 13.08.2021 року, 26.08.2021 року, 01.04.2022 року, 18.08.2022 року, 22.08.2022 року, 23.08.2022 року, 03.11.2022 року, 14.10.2022 року, 16.12.2022 року, 03.01.2023 року відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , з якою разом проживає її донька [PERSON] , [INFO] . [PERSON] періодично зловживає алкоголем, в результаті чого вдома відбуваються сварки та бійки, стосунки в родині конфліктні, сім`я перебуває у скрутному матеріальному становищі (а.с.41-50, 56). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Синельниківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради №289/0/8-22 від 10.11.2022 року, доцільним є позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та призначення аліментів на її утримання (а.с.58). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч її бажанню, за випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідними у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Оцінюючи вищенаведені докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки остання не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, виховання, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на фізичний та психологічний розвиток дитини як складову виховання, а тому позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення із відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з такого. Відповідно до ст.180 СК України, батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Обов`язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які окремо проживають від дитини, відповідно до ст.180, ст.181 СК України. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. За правилами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Позивач просить суд визначити аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., що не суперечить вимогам ЦПК України. Відтак, за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги в частині стягнення аліментів зі [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини підлягають задоволенню. При ухваленні рішення про стягнення аліментів суд також враховує, що позивач та відповідач в даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів в порядку ст.192 СК України. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеним позовним вимогам. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивач при зверненні до суду судовий збір не сплачував, а відповідач визнала позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню в дохід держави 50% судового збору, що передбачений за позовні вимоги немайнового та майнового характеру. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved