Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

Позивач - орган опіки та піклування Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області звернувся в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей Ямпільської міської ради Вінницької області, Ямпільський територіальний центр соціального обслуговування та надання соціальних послуг Ямпільської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини з підстав зазначених у позові. Просить суд: - позбавити громадянку [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно її малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] ; - стягувати з [PERSON] аліменти на користь малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення донькою повноліття; - позбавити громадянина [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] ; - стягувати із [PERSON] аліменти на користь малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення донькою повноліття починаючи з 26.09.2022 року; - малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] передати під опіку органу опіки та піклування - Ямпільській міській раді Вінницької області. 21.11.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі Підготовче судове засідання призначено на 13.12.2022 року. Представник позивача - орган опіки та піклування Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених у позові. Просить врахувати при винесенні рішення долучені до позову документи. На його думку, є достатньо підстав для задоволення позовних вимог позивача. Просить позов задоволити. Представники третіх осіб: служби у справах дітей Ямпільської міської ради Вінницької області та Ямпільського територіального центру соціального обслуговування та надання соціальних послуг Ямпільської міської ради в судовому засіданні щодо позовних вимог не заперечили, підтримали такі та просять суд їх задоволити, оскільки на їхню думку є всі законні підстави для задоволення позову органу опіки та піклування Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області. Допитана в судовому засіданні 15.03.2023 року малолітня донька відповідачів - [PERSON] , [INFO] пояснила, що близько одного року та трьох місяців вона проживає в Жмеринському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей. До цього проживала у прийомній сім"ї і надалі хотіла б у ній проживати, оскільки до неї там дуже добре ставились. Щодо своїх біологічних батьків пояснила, що памятає, як її тато приходив додому у нетверезому стані і бив її маму. В один з таких днів, після того, як тато побив маму, то вона разом із мамою переїхали проживати у м. Ямпіль. Наголосила, що її мама (коли вони проживали ще разом) її вихованням не займалася, а після того як вона почала проживати у прийомній сім"ї, а пізніше у центрі - її не навідувала, її життям та вихаванням не цікавилась. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, а саме за зареєстрованою адресою місця їх проживання, шляхом вручення судових повісток про виклик до суду через уповноваженого представника Старостинського округу за місцем їх реєстрації та додатково шляхом оголошення на офіційному вебсайті Судової влади України. Від них не надходило на адресу суду жодних клопотань, заяв про відкладення судових засідань, відзиву на позовну заяву. Також ними не подавалися на адресу суду клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом учасників справи. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ч. 1 ст. 280 ЦПК України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідачі, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання за зареєстрованою адресою місця проживання та додатково шляхом оголошення на офіційному вебсайті судової влади, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин , що згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, не подали відзив , суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі відповідачів та про постановлення заочного рішення у справі. Заслухавши пояснення представника позивача, думку представників третіх осіб, пояснення малолітньої дитини відповідачів, дослідивши усі матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Щодо позовних вимог позивача про позбавлення батьківських прав відповідачів щодо їх малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , суд приходить до наступного висновку. Як вбачається із змісту Постанови Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" суд роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] , [INFO] являється донькою відповідачіва [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про її народження (а.с. 7). З копій характеристик з місця навчання [PERSON] (а.с.8-9) видно, що дитина проживає в неповній сім"ї. Мати дитини не завжди займалася вихованням доньки, не відвідувала батьківські збори, не підтримувала зв"язок із класним керівником, не брала участь у заходах класу. Дитина мала багато пропусків уроків без поважних причин. Майже два роки [PERSON] проживає у сім"ї [PERSON] , де про неї піклуються, дитина отримує все необхідне у цій родині. Судом встановлено, що батько дитини - [PERSON] проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Даний житловий будинок знаходиться в аварійному стані (відсутнє електропостачання, газопостачання, волопостачання, вибиті вікна, двері та завалений дах) та непридатний для проживання. При виході комісії, з числа зареєстрованих осіб, в будинку присутніми нікого не було, що видно з копії акту обстеження житлово-побутових умов сім"ї (а.с.10). [PERSON] не працює, стабільних доходів немає. Проживає один в житловому будинку, який належить його померлій матері (спадщина не прийнята, будинок не переоформлений), що вбачається з характеристики виданої на гр. [PERSON] Грибовицькою сільською радою (а.с.22). Жиловий будинок, в якому він проживає, знаходиться в аварійному стані, непридатний для проживання. Умови проживання незадовільні, антисанітарія. Опалення та водопостачання відсутнє. Гр. [PERSON] зловживає алкоголем, на даний час ніде не працює. В ЦЗ на обліку не рахується. Жодних умов та засобів для проживання малолітньої [PERSON] за даною адресою немає, що вбачається з копії листа за № 02-18/84 до Ямпільського РЦ соціальних служб для сім"ї, дітей та молоді Вінницької області (а.с.23). З копії листа Ямпільського РЦ соціальних служб для сім"ї, дітей та молоді Вінницької області до служби у справах дітей Ямпільської райдержадміністрації за № 01-13/59 (а.с.21) видно, що вони вважають за доцільне позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , жительки м. Ямпіль, Вінницької області, відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . З копії акту обстеження умов проживання від 31.01.2020 року (а.с.10) вбачається, що [PERSON] , [INFO] та її мати - [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Помешкання орендоване. Територія домоволодіння у занедбаному стані, благоустрій у незадовільному стані. Санітарно- гігієнічний стан незадовільний. На момент обстеження у будинку відсутнє електропостачання. Опачення помешкання пічне, забезпечення дровами часткове. В будинку безлад та антисанітарія. Водопостачання відсутнє. Продуктами харчування сім"я не забезпечена. Відсутні необхідні меблі, побутова техніка, засоби особистої гігієни. Основні потреби дитини не забезпечені. Мати дитини [PERSON] - [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, що видно із відповідей на запити (а.с. 15-20). [PERSON] , [INFO] була взята на облік, як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах, з підстави проживання малолітньої у сім"ї, у якій її мати [PERSON] , [INFO] ухиляється від виконання своїх обов"язків з виховання дитини, що видно з копії наказу № 15 від 19.02.2020 року. 08.04.2021 року виконкомом Ямпільської міської ради видано рішення за № 79 про відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , [INFO] без позбавлення батьківських прав у зв"язку із загрозою для життя та здоров"я дитини, що вбачається з копії витягу вищевказаного рішення. 27.04.2021 року службою у справах дітей Ямпільської міської ради видано наказ № 102 "Про взяття на облік дитини, яка перебуває в складних життєвих обставинах". Згідно даного наказу, взято на облік малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах, у зв"язку з ухиленням батьками або особами, що їх замінюють, від виконання своїх обов"язків з виховання дитини та переданям документації від служби у справах дітей, сім"ї та молоді Могилів-Подільської райдержадміністрації до служби у справах дітей Ямпільської міської ради, що вбачається з копії даного наказу (а.с.24). [INFO] дитина - [PERSON] , [INFO] прийнята в КЗ "Жмеринський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей", що видно з копії акту прийому дитини до центру (а.с.13). Станом на 14.09.2022 року жителька м. Ямпіль [PERSON] , [INFO] на обліку в Ямпільській районній філї Вінницького обласного центру зайнятості не перебуває, що видно з копії листа службі у справах дітей Ямпільської міської ради за № 28.01-19/314-22 від 14.09.2022 року (а.с.31). З копії довідки про неотримання допомоги за № 831/01-27/4 від 08.08.2022 року(а.с.32) видно, що [PERSON] , [INFO] на обліку Управління соціального захисту населення Вінницької області не перебуває та не отримує ніяких видів соціальних допомог. Згідно висновку до рішення виконавчого комітету Ямпільської міської ради від 11.04.2023 року за №97 орган опіки та піклування Ямпільської міської ради вважає за доцільне позбавлення [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] батьківських прав відносно їх малолітньої доньки - [PERSON] [INFO] . Рішенням № 97 від 11.04.2023 року виконавчий комітет Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області області вирішив затвердити висновок органу опіки та піклування Ямпільської міської ради про доцільність позбавлення [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] батьківських прав відносно їх малолітньої доньки - [PERSON] [INFO] та вважати таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету Ямпільської міської ради Могилів-ГІодільського району Вінницької області № 336 від 09.12.2022 року «Про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність вилучення малолітньої [PERSON] », що видно з даного рішення, яке долучене представником позивача до матеріалів справи. Враховуючи вищевикладене рішення та висновок, а також інші докази в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що відповідачі неналежно виконують обов`язки, покладені на них чинним законодавством України та ухиляються від їх виконання. Відповідачі не вчинили будь-які передбачені законом, вимоги та пропозиції, щодо вирішення питання про повернення дитини на виховання, що доводить абсолютне нерозуміння загальноприйнятих норм, в тому числі ігнорування виконання прямого обов`язку матері та батька. Інформації, що відповідачі працевлаштовані на час перебування справи на розгляді, у суду не має. Із здобутої судом інформації можна ствердити, що неналежне виконання відповідачами батьківських обов`язків є прямими та свідомими їх діями, в тому числі факти способу їх життя, мають негативний вплив на дитину. Суд приходить до висновку, що вищевикладена інформація є прямим та важливим доказом, що характеризує певним чином відповідачів та тривале і систематичне невиконання ними обов`язків, як матері та батька щодо їх дитини. Дитина [PERSON] впродовж тривалого часу перебувала у прийомній сім"ї, а в подальшому у КЗ "Жмеринський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей", де перебуває по даний час, отже фактично позбавлена батьківської уваги та турботи, оскільки продовжує перебувати поза сімейним оточенням. Відповідачі не займаються її вихованням та ухиляються від виконання своїх обов`язків. Сам факт не відвідування ними дочки, не зацікавлення нею, де така перебуває, доводить відсутність інтересу з боку відповідачів, який суд розцінює, як розуміння відповідальності передбаченої законом, а саме можливе позбавлення батьківських прав. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони й піклування і допомогу, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Суд звертає увагу на те, що відповідачі не мають жодних намірів забрати дитину на виховання та не зверталися з цього приводу у встановленому законом порядку до будь- яких із суб`єктів соціальної роботи. Враховуючи вказану інформацію та загальний аналіз обставин виконання батьківських обов`язків у виконавчого комітету Ямпільської міської ради були всі законні та правові підстави на прийняття рішення та висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітньої дочки [PERSON] . На даний час дитина потребує належної батьківської опіки, а дії відповідачів не дають підстав вважати про наявність об`єктивних причин, які унеможливили б дбати про неї, належно виховувати, забезпечувати фізичний та розумовий розвиток, таким чином дитина потребує захисту з боку органу опіки та піклування. Доказів надання будь-якої матеріальної, фінансової чи натуральної допомоги для дитини від відповідачів не має, з чого суд робить висновок про те, що жодних витрат на дитину вони не несуть, звідки вбачається повне не бажання цікавитись нею у будь-якій формі. Відповідно ст.ст. 11, 12, 15 та Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а батьки, які проживають окремо зобов`язані брати участь у їх вихованні. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального розвитку дитини її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення. Вихованням сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватись на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови національних, історичних і культурних цінностей, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 20 від 19.12.2008 р. - ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно ст. 5 Сімейного кодексу України - держава охороняє сім`ю, та бере під свою охорону кожну дитину сироту і дитину, позбавлену батьківського піклування. В ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України зазначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. П. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В контексті пункту 2 ст. 8 Конвенції про права дитини, ЄСПЛ наголосив, що в усіх випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне застосовувати в якнайкращих інтересах дитини може бути необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» (заява від 07 грудня 2006 року N931111/04) наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по- перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Стаття 8 Конвенції включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов`язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов`язаних із обов`язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім`ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року та у справі «Фуска проти Румунії» від 13 липня 2010 року). Крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюють обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Йохансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року). Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 1січня 2008 року у справі «Кірнс проти Франції» заява №35991/04 - Kearns v. France) В основу правової позиції слід керуватись положеннями Конвенції про права дитини (в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, стабільності та матеріальної забезпеченості. В контексті пункту 2 ст. 8 Конвенції про права дитини, ЄСПЛ наголосив, що в усіх випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини, звертаємо увагу суду, що в даному конкретному випадку питання захисту права та законного інтересу полягає у не можливості реалізовувати свої права та законні інтереси будучи без батьків та законного представника. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що похідним від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання є, та у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Також суд враховує положення Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблелею ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду як джерело права Статтею ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У зв"язку із вищенаведеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог позивача про стягнення аліментів з відповідачів на користь малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] у зазначеному у позові розмірі, суд приходить до наступного висновку. Зідповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів- передбачені ст. 182 СКУ, ч. 2 якої зазначає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку доходу матері, батька, яка буде стягуватися на дитину, визначається судом. За рішенням суду кошти на утримання дитини - аліменти, присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Ст. 184 Сімейного кодексу України передбачена можливість визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів на дитину має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку для дитини. Оскільки інформації, що відповідачі працюють та мають офіційний дохід у суду немає, а відтак можуть мати мінливий дохід чи нерегулярний, тому суд вважає за доцільне стягувати з відповідачів аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення донькою повноліття починаючи з 26.09.2022 року (часу подачі позову до суду). Заявлені позовні вимоги ґрунтуються на встановлених обставинах, що доказуються письмовими доказами, на які позивач посилається, як на підтвердження своїх позовних вимог, відповідно до Цивільно процесуального кодексу України та Сімейного кодексу України і вказаної постанови. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи по суті. Позивачем надані допустимі, достовірні та достатні докази, які доводять підставність позовних вимог їх належність, і такими, що безпосередньо стосуються предмету доказування, а від так стороною позивача виконано обов`язок доказування відповідно до ст. 81 УПК України. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях чи на невстановлених обставинах. Обставини, на які позивач посилається, підтверджені письмовими доказами та матеріалами справи. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які будуть досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» заяви, апеляційні та касаційні скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до закону або міжнародного договору, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, здійснюють Міністерство юстиції України, суб`єкти надання безоплатної вторинної правової допомоги та/або органи опіки та піклування або служби у справах дітей - судовий збір не стягується. Ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому суд прийшов до висновку, що з відповідачів в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 1984 грн. 80 коп. з кожного. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved