Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

У провадження Деснянського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.12.2023 року відкрито провадження у зазначеній справі. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Шарковим О.О. 14.01.2022 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № [NUMBER]. Відкриття провадження було здійснено на підставі виконавчого напису нотаріуса від 29.06.2021р., вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрованим в реєстрі за №249377 про стягнення 8 988,25 грн. з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Позивач вважає, що зазначений вище виконавчий напис незаконний та вчинений з порушенням норм чинного законодавства та як наслідок є таким, що не підлягає виконанню. Позивач зазначає, що вона ніколи не отримувала кредит ні у ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», ні у ТОВ «Кредитна установа «Європейська Кредитна Група», ні у будь-яких третіх осіб. Жодних кредитних правовідносин з цими особами позивач не мала. Як зазначено в кредитному договорі №2775901429/492545 від 18.02.2020 р. кредит надавався на платіжну карту [NUMBER]. Однак даної кредитної карти у позивача ніколи не існувало. Номер мобільного телефону, з якого позивач начебто замовила кредит та на який начебто прийшов код з цифровим підписом ( [NUMBER] ) ніколи не належав позивачу. Навіть прізвище позичальника зазначено не вірно, вказано [PERSON] , а згідно паспорта вона [PERSON] . До адреси, вказаної в кредитному договорі - [ADDRESS] , позивач не має жодного відношення і там ніколи не проживала. Повідомлення про суми заборгованості, направлення якого передує вчиненню виконавчого напису, позивач не отримувала, що є порушенням п.2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ від 22.02.2012 р. №296/5. Направлення даної вимоги та фактичне отримання боржником є обов`язковою передумовою вчинення виконавчого напису. Отже, позивач не могла заперечити та спростувати розрахунок заборгованості, який явно вчинено неправомірно та правомірність вимог кредитора, який набув право вимоги за договором, який позивач ніколи не укладала. Згідно п.1.2. кредитного договору та графіку розрахунків, кредит надавався на 20 днів до 08.03.2020 р. та розмір відсотків становив 693,5% річних в загальній сумі 808,25 грн. Згідно ж оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса встановлено, що заборгованість по відсоткам нарахована за період з 25.05.2021 р. по 03.06.2021 р. в сумі 5558,25 грн., тобто в більшій сумі та поза межами строку кредитування, що заборонено. В даному випадку виконавчий напис порушує норми вказаного Закону. Відповідач не надав і не міг надати належних і допустимих доказів як наявності заборгованості, так і її безспірності, а позивач цей борг заперечує з наведених вище підстав. Як зазначено в оскаржуваному виконавчому написі його було вчинено на кредитному договорі на підставі пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. В пункті 2 цього Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Даний пункт внесено до Переліку постановою КМУ №662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Однак, нотаріус та відповідач не звернули увагу на те, що постанову КМУ № 662 від 26.11.2014р. в частині п.1 і п.2 судом визнано незаконною та нечинною згідно Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. та Постановою Великої Палати ВС від 20.06.2018 р. Отже, позивач вважає, що враховуючи положення постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. у справі №826/20084/14, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. та Постановою Великої Палати ВС від 20.06.2018 р., положення статті 325 КАС України та статті 82 ЦПК України, на момент вчинення виконавчого напису у приватного нотаріуса, взагалі не існувало законних підстав для вчинення відповідних нотаріальних дій та як наслідок, такий виконавчий напис є незаконним та таким, що не підлягає виконанню. З метою надання попереднього орієнтовного розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести в зв`язку з розглядом справи позивач повідомила, що в майбутньому можуть бути понесені витрати на правничу допомогу (- здійснення правового аналізу документів у спірних правовідносинах та надання консультаційних послуг - 2000 грн.; - складання претензії, листів адвокатського запиту - 1500 грн. за кожний; - складання проекту позовної заяви до суду/зустрічного позову/ відзиву на позов у суді першої інстанції - 7000 грн. за кожен документ; - складання відповіді на відзив, заперечень, пояснень та інших процесуальних документів - 4000 грн за кожний; - здійснення представництва інтересів у суді - 2500 грн. за кожне підготовче/судове засідання; - складання відзиву, заперечень у суді апеляційної та касаційної інстанцій, апеляційної скарги, касаційної скарги, заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, заяви про перегляд заочного рішення - 5000 грн. за кожен процесуальний документ; - надання правової допомоги поза межами судового засідання (збирання доказів, ознайомлення з матеріалами судової справи тощо) - 1000 грн. за 1 годину надання послуг; - гонорар 10 000 грн. 00 коп., тощо). Докази майбутньої фактичної оплати будуть надані позивачем додатково, як то передбачено ч.8 ст. 141 ЦПК. Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження з копією позову та додатками до нього 23.02.2023 року. 16.03.2023 року на адресу суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» - Шпичак К.М. надійшло клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу, вважаючи дану вимогу позивача необґрунтованою та просили суд відмовити позивачу у задоволені позову. Треті особи свою позицію щодо позовних вимог на адресу суду не надсилали. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін і дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Судом встановлено, що на підставі виконавчого напису від 29.06.2021 р., вчиненого Остапенко Є.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за р.№249377 про стягнення 8 988,25 грн. з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Шарковим О.О. 14.01.2022 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № [NUMBER]. Вважаючи виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки існує спір щодо укладання кредитного договору, позивач звернулась до суду з вказаним позовом з наміром захистити своє порушене цивільне право. Вирішуючи спір, суд виходить з наступних положень закону та відповідних правовідносин. Так, згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1,3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 (зі змінами та доповненнями) передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно пункту 1.1. вказаної Глави для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до пункту 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172. Так, згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставне майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87,88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. Однак відповідач та приватний нотаріус не надали суду жодних доказів щодо укладення кредитного договору між [PERSON] та ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» або з ТзОВ «Кредитна Установа «Європейська Кредитна Група», а також безспірності заборгованості. Позивач стверджує, що нотаріусом не було перевірено документи на підтвердження безспірності стягуваної суми боргу для вчинення виконавчого напису. Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру суми, що підлягають стягненню за написом, а саме у загальному розмірі 8988,25 грн. за період з 25.05.2021 року по 03.06.2021 року, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, відповідачем не надано відповідних доказів укладення з позивачем спірного кредитного договору, який є підставою стягнення заборгованості та подальшого вчинення виконавчого напису. При вирішенні даного спору суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №320/7932/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про визнання виконавчого напису такими, що не підлягають виконанню, обґрунтованими та доведеними. Відтак позов є обгрунтованим і підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір таких витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), які подаються: - до закінчення судових дебатів у справі; - або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивач при зверненні до суду звернула увагу, що докази на підтвердження судових витрат будуть надані суду протягом 5 днів з дати винесення рішення

Outcome: approved