Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] , укладено договір про надання споживчого кредиту №11119139000. Відповідно до умов Кредитного договору, позивач надав Відповідачу-1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 77000,00 доларів США 00 центів, а Відповідач-1 зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 21 лютого 2028, згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 11,8 % річних. Відповідно до додатку №1 до Кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно з п. 1.3.4. Кредитного договору відбувається з 1 по 19 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти. Позивач зазначає, що виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі. Відповідач-1, всупереч умовам Кредитного договору, не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Згідно з п. 7.1. Кредитного договору, за порушення Відповідачем-1 термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених «Кредитним договором», зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Позивач має право вимагати від Відповідача-1 додатково сплатити Позивачу пеню в розмірі 0,2 % річних від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. Станом на 02.04.2013 року заборгованість Відповідача-1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені, становить 112 715,48 доларів США 48 центів, що за курсом НБУ станом на 02.04.2013 становить 900 934,79 гривні 79 копійок, з яких:71 194,36 дол. США, що за курсом НБУ станом на 02.04.2013 року становить 569 056,52 грн.- заборгованість за кредитом;41 422,86 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.04.2013 року становить 331 092,92 грн,- заборгованість по процентам за користування кредитом;28,85 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.04.2013 року становить 230,56грн,- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;69,41 доларів США , що за курсом НБУ станом на 02.04.2013 року становить 554,79 грн.- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам. Крім того, позивач вказує, що з метою забезпечення виконання зобов`язань Відповідача-1 за Кредитним договором, між Позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №96880 від 19.02.2007 року. Відповідно до умов Договору поруки, Відповідач-2 зобов`язалась відповідати перед Позивачем за невиконання Відповідачем-1 усіх його зобов`язань, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту №11119139000 від 19.02.2007 року, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так, і тих, що можуть виникнути в майбутньому (в тому числі за повернення повної суми боргу, процентів за користування кредитними коштами, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених Кредитним договором). З огляду на викладене, позивач просить в судовому порядку стягнути солідарно з відповідачів суми боргу за кредитним договором. 10.05.2013 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до АТ «УкрСиббанк», [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко Ірина Сергіївна про визнання недійсним кредитного договору № 11119139000 від 19.02.2007 р., визнання недійсним договору іпотеки № 57447 від 19.02.2007 р., укладеного між [PERSON] та АТ «УкрСиббанк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С., визнання недійсною заборони приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. на відчуження квартири [ADDRESS] , визнання недійсним договору поруки № 96880 від 19.02.2007 р., укладеним між [PERSON] та АТ «УкрСиббанк». Вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що позивач за зустрічним позовом не надавала згоди на укладення [PERSON] договорів з Банком, при укладенні Кредитного договору не були дотримані вимоги ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та не надана вся необхідна інформації про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, термін, мету, переваги та недоліки запропонованих схем кредитування. Дії Банку можна розцінювати як нечесну підприємницьку практику, що є підставою для визнання недійсним кредитного договору. Крім того, відповідач зазначає, що умови кредитного договору обмежують конкуренцію страхових компаній, оскільки зобов`язують позичальника застрахувати предмет забезпечення в рекомендованій страховій компанії, обмежують встановлення правовідносин у позичальника з іншими кредитними установами, є несправедливими. Крім того, [PERSON] вказує, що не укладала договір поруки, поручителем за кредитним договором № 11119139000 не виступала, а підписи в договорі виконані іншою особою. Зазначений зустрічний позов в зв`язку з повторною неявкою [PERSON] в судове засідання та відсутністю заяви про розгляд справи у її відсутність залишено судом без розгляду відповідно до ухвали від 06.04.2023 р. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до АТ «УкрСиббанк», [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. про визнання недійсним в цілому кредитного договору від 19.02.2007 р. № 11119139000, визнання недійсним договору іпотеки № 57447 від 19.02.2007 р., укладеним між [PERSON] та АТ «УкрСиббанк», посвідченого приватним нотаріусом Кравченко І.С. за реєстровим № 351, визнання недійсною заборони приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. на відчуження квартири [ADDRESS] , визнання недійсним договору поруки № 96880 від 19.02.2007 р., укладеним між [PERSON] та АТ «УкрСиббанк». Підстави для визнання правочину недійсними за зустрічним позовом [PERSON] є аналогічними підставам за зустрічним позовом [PERSON] АТ «УкрСиббанк» подані письмові заперечення з приводу заявлених зустрічних позовів, відповідно до яких позивач просить відмовити у їх задоволенні, оскільки позичальник був ознайомлений з умовами кредитного договору, засвідчив, що йому надано інформаційний лист відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», [PERSON] надала письмову згоду на укладення іпотечного договору. Вказує, що заявлені зустрічні позови спрямовані на припинення зобов`язань за договорами. Третьою особою - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С., подані письмові пояснення, відповідно до яких просить відмовити у задоволенні позову, оскільки нотаріусом були виконані всі вимоги Закону України «Про нотаріат», Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальної дії нотаріусами України» при посвідченні іпотечного договору та накладення заборони на відчуження предмету іпотеки, договір підписано в присутності нотаріуса, отримана згода другого подружжя, і в подальшому посвідчено нотаріусом. 22.12.2014 р. позивачем подана заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 130723,77 доларів США, що становить 2048742,79 гривень, з яких 71194,36 доларів США кредитна заборгованість, 59529,41 доларів США заборгованість за відсотками, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 235751,45 гривень. 20.11.2015 р. позивачем подана заява про зміну предмету позову, відповідно до якого позивач просить стягнути суму заборгованості в розмірі 130723,77 доларів США в валюті зобов`язання, а також пеню в розмірі 235751,45 гривень. 01.02.2017 р. позивачем подана заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 11119139000 від 19.02.2007 р. в розмірі 156130,08 доларів США, з яких 71194,36 доларів США заборгованість за кредитом, 84935,72 доларів США заборгованість за відсотками та пеня в сумі 948823,46 гривні. 12.09.2017 р. позивачем подана заява про зміну розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 11119139000 від 19.02.2007 р. в розмірі 163272,91 доларів США, з яких 71194,36 доларів США заборгованість за кредитом, 92078,55 доларів США заборгованість за відсотками та пеня в сумі 821379,82 гривні. 14.05.2019 р. судом вирішено питання про закриття підготовчого провадження. Представник позивача в ході судового розгляду підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову, просила його задовольнити, посилаючись на невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором. У задоволенні зустрічних позовів просила відмовити, в зв`язку з їх необґрунтованістю. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення первісного позову, просив застосувати наслідки пропуску позивачем строків звернення до суду. Також просив задовольнити зустрічний позов, з підстав, зазначених в ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про місце і час судового розгляду повідомлялась у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України. Судові повістки повернулись до суду без вручення в зв`язку з відсутністю адресата за адресою проживання. В зв`язку з належним повідомленням відповідача про місце і час розгляду справи, повторною неявкою в судове засідання, відсутністю клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність відповідача [PERSON] . Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами. Відповідно до статей 2, 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). Судом встановлено, що 19 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] , укладено договір про надання споживчого кредиту №11119139000. Відповідно до умов Кредитного договору, позивач надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 77000,00 доларів США 00 центів, а останній зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 21 лютого 2028, згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 11,8 % річних. Відповідно до додатку №1 до Кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно з п. 1.3.4. Кредитного договору відбувається з 1 по 19 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, а [PERSON] отримав їх, витратив на власні потреби і частково погашав суми заборгованості за кредитним договором. Згідно з п. 7.1. Кредитного договору, за порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених «Кредитним договором», зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Кредитор має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Позивачу пеню в розмірі 0,2 % річних від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, несвоєчасно та не в повному розмірі сплачував кредит, проценти, внаслідок чого відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 12.07.2017 р. у останнього наявна заборгованість в розмірі 163272,91 доларів США, з яких: 71194,36 доларів США заборгованість за кредитом, 92078,55 доларів США заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом, 821379,82 гривні пеня. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до. ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). При порушенні зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, несвоєчасно та не в повному розмірі сплачував кредит, проценти і винагороду. Як вбачається з наданого Банком розрахунку Позичальник вніс останній платіж на погашення суми кредиту 29.09.2008 р., а на погашення відсотків 23.02.2009 р. Представник відповідача [PERSON] заявив клопотання про застосування наслідків пропуску позивачем строків звернення до суду з вимогами до позичальника про стягнення заборгованості, враховуючи те, що такий строк був пропущений при зверненні до суду. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Положеннями ч.1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно ч. 3. ч. 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення ЄСПЛ від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). Верховний Суд України зазначав, що поряд зі встановленням строку дії договору сторони (банк та клієнт)встановили і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів згідно графіку платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.Таким чином, графік платежів є складовою частиною договору, в ньому зазначено умови погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів, що визначено місяцями. Також Верховний Суд України прийшов до висновку, що у разі якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлюються окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Такі висновки сформульовані Верховним Судом України у постановах від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13, від 19 березня 2014 року у справі №6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі №6-167цс14, від 03 червня 2015 року у справі №6-31 цс 15, від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі №6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі №6-2462цс16.. Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 не встановив підстав для відступлення від наведених висновків, а тому вони підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Як вбачається з умов Кредитного договору сторони погодили, що погашення заборгованості відбувається відповідно до Графіку погашення, черговими платежами у встановлені терміни. Кінцевим строком повернення кредиту є 21.02.2028 р. Банк звернувся до суду з позовом24.04.2013 р. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором в межах строку позовної давності, починаючи з квітня 2010 року, а саме за тілом кредиту в сумі 65388, 72 доларів США, за відсотками в розмірі 79411,77 доларів США, а також з відповідача підлягає стягненню пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором, що розрахована позивачем в межах встановленого строку позовної давності, зокрема за прострочення тіла кредиту в розмірі 219277,84 гривні, за прострочення погашення процентів в сумі 602101,98 гривень. В іншій частині вимоги позивача про стягнення суми боргу не підлягають задоволення в зв`язку з пропуском строків позовної давності. Отже вимоги позивача до відповідача [PERSON] підлягають задоволенню частково. Щодо позовних вимог до [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості суд зазначає наступне. Банк посилається на те, що 19.02.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір поруки № 96880. Відповідно до умов Договору поруки, Поручитель зобов`язалась відповідати перед Кредитором за невиконання [PERSON] усіх його зобов`язань, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту №11119139000 від 19.02.2007 року, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так, і тих, що можуть виникнути в майбутньому (в тому числі за повернення повної суми боргу, процентів за користування кредитними коштами, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених Кредитним договором). Натомість, відповідно до висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 5104/5405/15-32 від 09.06.2015 р. підписи від імені [PERSON] у графі «Поручитель» у правому нижньому куті першого аркушу,у графі «поручитель: [PERSON] » у рядку « [PERSON] )» у договорі поруки № 96880 від 19.02.2007 р.,виконано не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням її підпису. За положенням частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Оскільки [PERSON] не підписувала Договір поруки, такий договір не є укладеним, а отже не тягне виникнення зобов`язань у [PERSON] , як поручителя. З огляду на викладене, вимоги Банку до [PERSON] не підлягають задоволенню. Позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом не підлягають задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] , звертаючись до суду з зустрічним позовом, посилається на недотримання Банком положень ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів». Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно статті 627 Цивільного кодексу України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначає п.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У даному випадку, наявність підписаних правочинів свідчить про те, що обидва учасники бажали укласти правочин і, що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому. Крім того, законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 Цивільного кодексу України). Зокрема, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Обставин, визначених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України при розгляді даної справи судом не встановлено. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно до положень зазначеного Закону у разі ненадання даної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, а саме у виді штрафу або відшкодування шкоди. Однак, Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачена можливість визнання кредитного договору недійсним у разі ненадання інформації про умови кредитування. У своєму позові позивач посилається на порушення відповідачем умов ст.ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з положеннями ч.ч 1. 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні з`ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Пунктом 14 Постанови № 5 від 30.03.2012 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048- 1052,1054- 1055), статті 18- 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. [PERSON] , посилаючись на несправедливість умов укладеного між сторонами Кредитного договору, повинен надати докази на підтвердження того, що наслідком укладення такого договору виникає дисбаланс прав і обов`язків сторін, а також, що це призвело до завдання шкоди Позичальнику, як споживачу кредитних послуг. Таких доказів суду надано не було. Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати, що оспорюваний відповідачем кредитний договір є несправедливими, оскільки при підписанні зазначеного договору [PERSON] ознайомився та погодився з його умовами, мав намір укласти такий договір, отримав кредитні кошти, витратив їх, вчиняв дії щодо виконання зобов`язань. Відповідно до п.8.2 Кредитного договору [PERSON] засвідчив, що перед укладенням даного договору ним отримано інформаційний лист згідно вимог законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що [PERSON] не довів належними і допустимими доказами наявність обставин, що свідчать про недійсність оспорюваного кредитного договору. Є необґрунтованими вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним Іпотечного договору за відсутності згоди [PERSON] на укладення договору, оскільки правилами ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її , його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за даним Договором Банком прийнято заставу нерухомості (іпотека квартири) за адресою: [ADDRESS] згідно договору іпотеки № 57347 від 19.02.2007 р.,укладеного з [PERSON] [PERSON] надала письмову згоду на купівлю [PERSON] квартири [ADDRESS] та подальшу передачу квартири в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк». Зазначена заява була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. А отже, твердження [PERSON] щодо відсутності згоди дружини спростовуються дослідженими судом письмовими доказами. В зв`язку з викладеним не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки та визнання недійсною заборони на відчуження предмета іпотеки. Не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] за зустрічним позовом про визнання недійсним договору поруки № 96880 від 19.02.2007 р., між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , оскільки як встановлено судом такий договір не був підписаний останньою, не є укладеним, не тягне юридичних наслідків, а отже його не можна визнати недійсним. З огляду на зазначене, зустрічний Позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з чим з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, пропорційно до задоволених вимог. В зв`язку з відмовою у задоволенні зустрічного позову [PERSON] судові витрати не підлягають відшкодуванню позивачем.

Outcome: partial