Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

25 листопада 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , в якій просить суд стягнути на свою користь з Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» страхове відшкодування за договором (полісом) добровільного страхування від нещасних випадків № DNHONS-167P8MN від 25 серпня 2016 року у сумі 50\~000 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15\~000 гривень. За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою суду від 28 листопада 2022 року позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення страхового відшкодування за договором (полісом) добровільного страхування було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та встановлено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 16 січня 2023 року від представника позивача засобами електронного зв`язку до суду надійшло клопотання, в якому просить суд долучити до матеріалів справи копію листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» від 21.10.2022 року. 23 січня 2023 року засобами електронного зв`язку від Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач заперечує проти позову з огляду на те, що смерть [PERSON] (застрахованої особи) не є страховим випадком, а у тому у Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» не було обов`язку у страховій виплаті за договором № DNHONS-167P8MN від 25 серпня 2016 року. Окрім того, відповідач просить суд, у випадку задоволення позову, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, яка не є співмірною зі складністю справи та ціною позову. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов до наступних висновків. Суд встановив, що 25 серпня 2016 року між [PERSON] (покійним чоловіком позивачки) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» було укладено договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків № DNHONS-167P8MN від 25 серпня 2016 року, відповідно до якого страхова сума склала 50\~000 гривень. Страховими випадками згідно із Договором та Правилами страхування є події, які сталися внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії договору страхування та підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому законодавством порядку , тобто медичними закладами, судом тощо. До страхового випадку, зокрема, п. 6.1.1 відносить смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, під яким, відповідно до п.6.2 Договору слід вважати раптову, короткочасну, незалежну від волі застрахованої особи подію, що фактично відбулася і внаслідок якої настав розлад здоров`я застрахованої особи або її смерть. 30 березня 2022 року [PERSON] звернувся до КНП «Міська клінічна лікарня № 10» Одеської міської ради з електронним направленням від сімейного лікаря для виконання мультифокальної біопсії передміхурової залози. При госпіталізації останньому було поставлено діагноз гіперплазія передміхурової залози. 30 березня 2022 року після виконання проби на визначення переносимоств анестетику, під місцевою анестезією була виконана мультифокальна транс ректальна біопсія передміхурової залози, яку пацієнт переніс добре, технічних труднощів під час процедури виконання не було, а по її завершенню, було ректильно введено супозиторій Диклоберл 50 мг. У задовільному стану хворий був переведений у палату після операційного перебування для динамічного спостереження. Через 10 хвилин після завершення біопсії в палаті післяопераційного догляду стан хворого раптово погіршився, пацієнт відмітив різке утруднення дихання, приступ задухи. Терміново викликаний лікар анестезіолог в/м ввів 4 мг Дексамезатону. Лікарем реаніматологом була проведна інкубація трахеї з підключенням до апарату ШВЛ та забезпечено центральний венозний доступ для проведення інтенсивної терапії. 31 березня 2022 року о 00:20 пацієнт був переведений у відділення інтенсивної терапії, де було продовжено лікувальні реанімаційні заходи. Утім, незважаючи на проведення інтенсивної терапії, 31 березня 2022 року о 03:00 стан пацієнта почав прогресивно погіршуватися, у зв`язку з чим була проведена повторна інкубація дихальних шляхів. О 04:20 31 березня 2022 року була зафіксована зупинка серцевої діяльності, розпочата легендо серцева реанімація, яка о 05:00 була визнана неефективною та констатовано біологічну смерть [PERSON] , що підтверджується випискою (посмертним епікризом № 2423 із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] від 31.03.2022 року. З приводу смерті [PERSON] у віці 58 років в урологічному відділенні МКЛ № 10 м. Одеси,слідчим СВ відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області старшим лейтенантом поліції Бандус О.О. 1 квітня 2022 року було відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (умисне вбивство), внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022162470000444, однак 4 квітня 2022 року постановою вказане кримінальне провадження було закрито у зв`язку зі встановленням відсутності в діяннях кримінального правопорушення. Згідно висновку судово медичної експертизи КУ «Одеське обласне бюро судово медичної експертизи» від 31.03.2022 року, лікарського свідоцтва про смерть № 1493-а від 04.05.2022 року, копії яких містяться у матеріалах справи, причиною смерті [PERSON] слід вважати: поліорганну недостатність; гупоксично-ішемічну енцефалопатію; патологічну реакцію на лікарські засоби чи медикаменти, неуточнену Т88.7 та побічну дію не уточнених лікарських засобів або медикаментів Y57.9. В подальшому позивач звернулася до ТОВ «СК «Кредо» із заявою про настання страхової події за договором (полісом) добровільного страхування від нещасних випадків № DNHONS-167P8MN від 25 серпня 2016 року та у відповідь отримала лист від 21.10.2022 року яким страхова компанія відмовила позивачеві у страховій виплаті за вище вказаним договором з підстав відсутності у смерті застрахованої особи [PERSON] ознак нещасного випадку, передбаченого п.6.2 договору страхування. Вважаючи таку відмову безпідставною та незаконною, позивач звернулася до суду із вказаним позовом та просить суд його задовольнити у повному обсязі. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 979 ЦК України, ч. 1 ст. 16 Закону України від 07.03.1996 року № 85/96-ВР «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) -ст.980 ЦК України. Приписами ст. 981 ЦК України визначено, що договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон) страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст.4 Закону України «Про страхування», предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування). Частинами 1, 6 ст. 6 вищевказаного закону, передбачено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Страхування життя - це вид особистого страхування, який передбачає обов`язок страховика здійснити страхову виплату згідно з договором страхування у разі смерті застрахованої особи, а також, якщо це передбачено договором страхування, у разі дожиття застрахованої особи до закінчення строку дії договору страхування та (або) досягнення застрахованою особою визначеного договором віку. Умови договору страхування життя можуть також передбачати обов`язок страховика здійснити страхову виплату у разі нещасного випадку, що стався із застрахованою особою, та (або) хвороби застрахованої особи. Згідно з ч.1 ст. 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) . Частинами 1-3 ст. 28 цього Закону передбачено, що дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, а також у разі: закінчення строку дії; виконання страховиком зобов`язань перед страхувальником у повному обсязі; несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки. При цьому договір вважається достроково припиненим у випадку, якщо перший (або черговий) страховий платіж не був сплачений за письмовою вимогою страховика протягом десяти робочих днів з дня пред`явлення такої вимоги страхувальнику, якщо інше не передбачено умовами договору; ліквідації страхувальника - юридичної особи або смерті страхувальника - фізичної особи чи втрати ним дієздатності, за винятком випадків, передбачених ст. ст. 22, 23 і 24 цього Закону; ліквідації страховика у порядку, встановленому законодавством України; прийняття судового рішення про визнання договору страхування недійсним; в інших випадках, передбачених законодавством України. Дію договору страхування може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика, якщо це передбачено умовами договору страхування. Дія договору особистого страхування не може бути припинена страховиком достроково, якщо на це немає згоди страхувальника, який виконує всі умови договору страхування, та якщо інше не передбачено умовами договору та законодавством України. Про намір достроково припинити дію договору страхування будь-яка сторона зобов`язана повідомити іншу не пізніш як за 30 календарних днів до дати припинення дії договору страхування, якщо інше ним не передбачено. Відповідно до п. 4.3 договору (полісу) добровільного страхування від нещасних випадків №CSSBNS-167IG7T від 18 серпня 2016 року (далі - договору страхування) цей договір укладено між страховиком і страхувальником відповідно до «Правил добровільного страхування від нещасних випадків № П-02», затверджених розпорядженням № 50 від 27.02.2007 року, зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України від 22.03.2007 (далі - Правила страхування). Згідно п. 6.1 договору страхування страховими випадками згідно з вказаним договором і правилами страхування є події, які сталися внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії договору страхування та підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому законом порядку (медичними закладами, судом, тощо). Відповідно до п. 7 договору страхування договір діє 12 місяців з 25 серпня 2016 року 00 годин 00 хвилин по 24 серпня 2017 року 00 годин 00 хвилин включно (але не більше ніж сплачуємий період). При цьому договір набуває чинності з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем сплати страхового платежу на поточний рахунок страховика. Договір лонгується на такий же строк у разі сплати наступних страхових платежів. Сплачуємий період страхування - 1 місяць та починається з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем надходження страхового платежу на поточний рахунок страховика. Якщо страховий платіж надійшов у діючому періоді страхування, то сплачуємий період починається з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем закінчення попереднього періоду страхування. Згідно з п. 11.5 договору страхування у разі несплати або неповної сплати відповідної частини страхового платежу договір не набуває чинності (або припиняє свою дію) і ніякі виплати страхового відшкодування по ньому не здійснюються. Таким чином, укладеним договором передбачено, що дія договору триває 1 місяць з моменту внесення страхувальником чергового страхового платежу. Згідно п. 4.2. Умов страхування по договору добровільного страхування від нещасних випадків (далі - Умов страхування) не визнаються страховими випадками травматичні ушкодження, які відбулися до моменту набрання чинності цим договором та після припинення дії цього договору. Отже відповідно до умов страхування страхувальник зобов`язаний своєчасно сплачувати страхові платежі. Суд звертає увагу на тому, що позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження сплати померлим [PERSON] страхових платежів відповідно до умов договору добровільного страхування від нещасних випадків № DNHONS-167P8MN від 25 серпня 2016 року та на підтвердження продовження його дії, у той же час, уважно ознайомившись з листом страхової компанії від 21.10.2022 року, яким остання відмовила позивачеві у страховій виплаті за вище вказаним договором з підстав відсутності у смерті застрахованої особи [PERSON] ознак нещасного випадку, передбаченого п.6.2 договору страхування та відзивом від 23 січня 2022 року, суд дійшов до висновку, що відповідач визнає чинність договору на момент настання страхового випадку, тобто смерті застрахованої особи 31 березня 2022 року, а підставою для відмови у виплаті страхового випадку є відсутність ознак страхового випадку, передбачених п. 6.2 договору страхування. Відповідно до вимог ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 1493-а від 4 травня 2022 оку причиною смерті смерть [PERSON] настала внаслідок алергічної реакції. При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до Виписки (посмертного епікризу) № 2423 із медичної карти стаціонарного хворого у померлого, зі слів його дружини, раніше були помічені алергічні реакції з невстановленим алергеном. У той же час суд, детально вивчивши договір добровільного страхування від нещасних випадків № DNHONS-167P8MN від 25 серпня 2016 року, встановив, що відповідно до п.4.2 вказаного договору, обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування настає у разі настання страхового випадку, яким відповідно до п.6.1 Договору, страховими випадами, згідно цього Договору і Правил страхування є наступні події, які сталися внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії договору страхування та підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому законодавством порядку (медичними закладами, судом), а саме: смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку та ушкодження здоров`я Застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, згідно Додатку № 1 до правили страхування. Відповідно до пункту 6.2. договору страхування, нещасним випадком за цим договором слід вважати раптову, випадкову, короткочасну, незалежну від волі застрахованої особи подію, що фактично відбулась, і внаслідок якої настав розлад здоров`я (травматичне пошкодження, опіки, відмороження, випадкове гостре отруєння отруйними рослинами, хімічними речовинами (промисловими або побутовими), недоброякісними харчовими продуктами (за винятком сальмонельозу, дизентерії), ліками, ботулізм, захворювання кліщовим енцефалітом (енцефаломієлітом), поліомієлітом, сказ внаслідок укусу тварини, правець) застрахованої особи або її смерть. Суд наголошує на тому, що п.6.2 містить вичерпний перелік подій, які підпадають під поняття «нещасного випадку» і алергія не є страховим випадком. Окрім того, відповідно до змісту зазначеного пункту, випадковість є одним із кваліфікуючих факторів нещасного випадку, а зі змісту медичної документації, зокрема висновку експерта КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи від 31.02.2022 року зазначено, що зі слів дружини у хворого анафілактичні реакції на НПВС були неодноразовими за останні 4 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Як зазначено в ч.ч. 1, 2 ст. 991 ЦК України, ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом. Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону. Виходячи зі змісту вищевказаних норм чинного законодавства України, можна зробити висновок, що коли виникає страховий випадок, страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку. Закон пов`язує обов`язок страховика здійснити відшкодування саме із настанням страхового випадку, а не з наданням певних доказів страхувальником на підтвердження чи спростування обставин події страхового випадку. Всі сумніви щодо того, чи є подія страховим випадком страховик має можливість встановити. Суд приймає твердження позивача про те, що смерть [PERSON] дійсно настала раптово, не залежала від його волі та бажання, однак його смерть в результаті алергічної реакції на медичні препарати не підпадає під ознаки страхового випадку відповідно до умов договору (полісу)добровільного страхування від нещасних випадків № DNHONS-167P8MN від 25 серпня 2016 року, з настанням якого у страховика, тобто Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» виникає обов`язок у виплаті страхового відшкодування. У зв`язку із вище викладеним, суд дійшов висновку про законність відмови у задоволенні вимоги про виплату страхового відшкодування з посиланням на п. 6.2. вказаного договору, викладену Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» у листі від 21.10.2022 року та адресовану [PERSON] , а позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 с. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача;у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу покладаються на позивача. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed