Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

У лютому 2023 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) про стягнення грошових коштів за договором позики врозмірі 58 687,20 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 23.05.2017 позивач уклав з відповідачем договір позики № 23/05/17-3 про надання у борг грошових коштів у сумі 120 962,08 грн, що є еквівалентом 4 592 дол. США, які відповідач зобов`язався повернути у строк до 23.07.2017. 08.04.2021 між сторонами договору укладено додаткову угоду до договору позики № 23/05/17-3 (далі також - Договір), згідно умов якого були внесені зміни у п. 1, 5 та 6 Договору, а саме: сума наданих у борг грошових коштів склала 141 657 грн., що є еквівалентом 5 043 дол. США, які відповідач зобов`язався повернути у строк до 23.03.2022. У встановлений договором строк відповідач свої зобов`язання в повному обсязі не виконав, повернувши позивачу лише 103 090 грн, що є еквівалентом 3 561 дол. США. Відповідач ухиляється від повернення суми боргу та ігнорує прохання та вимоги позивача повернути борг. Ухвалою від 13.01.2022 суд відкрив провадження за даним позовом та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Отже ураховуючи, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання відповідачем у встановлення судом строк відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами відповідно до положень частини 8 статті 178 ЦПК України. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 23.05.2017 позивач уклав з відповідачем договір позики № 23/05/17-3 про надання у борг грошових коштів у сумі 120 962,08 грн, що є еквівалентом 4 592 дол. США, які відповідач зобов`язався повернути у строк до 23.07.2017. 08.04.2021 між сторонами договору укладено додаткову угоду до договору позики № 23/05/17-3, згідно умов якого були внесені зміни у п. 1, 5 та 6 Договору, а саме: сума наданих у борг грошових коштів склала 141 657 грн., що є еквівалентом 5 043 дол. США, які відповідач зобов`язався повернути у строк до 23.03.2022. У встановлений договором строк відповідач свої зобов`язання в повному обсязі не виконав, повернувши позивачу лише 103 090 грн, що є еквівалентом 3 561 дол. США. Зважаючи на положення частини 2 статті 1047 ЦК України, розписка відповідача, яка посвідчує передання йому позивачем грошових коштів і містить вказівку на його зобов`язання повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, розцінюються судом як доказ укладення між сторонами договору позики. З пояснень позивача вбачається, що [PERSON] своїх грошових зобов`язань у встановлений договором позики строк не виконала, що підтверджується наявністю у позивача договору позики № 23/05/17-3, додаткової угоди та розписки відповідача. Правовідносини, які випливають з договору позики, врегульовані нормами параграфу 1 глави 71 ЦК України. Відповідно до положень статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За приписом частини 1 статті 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до вимог частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з приписами частини 1 статті 533 цього Кодексу грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Однак з огляду на те, що в даному випадку предметом позики є грошові кошти, грошовий еквівалент яких визначено в іноземній валюті - доларах США, сума, що підлягає сплаті у гривнях, повинна визначатися за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що передбачено частиною 2 статті 533 ЦК України. Станом на 16.02.2023 в своїй позовній заяві позивачка розрахувала, що заборгованість відповідача складає 1 482 дол. США (що за курсом продажів доларів США в АТ "Приватбанк" до національної валюти України відповідає 1 дол. США = 39,60 грн), а відтак відповідач повинен повернути позивачу 58 687,20 грн. Отже зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення матеріального законувимоги [PERSON] суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх в повному обсязі. Враховуючи, що рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в загальному розмірі 1 073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved