Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. У лютому 2023 року ТОВ «Перший український експертний центр» звернулося до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Позивач надає послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] ). Відповідач, як власник квартири, споживав житлово-комунальні послуги, однак у нього за період з 1 лютого 2022 року по 31 серпня 2022 року утворилась заборгованість за комунальні послуги в розмірі 8127 гривень 05 копійок. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 8127 гривень 05 копійок, сплачений судовий збір у розмірі 2684 гривень 00 копійок, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень 00 копійок. 2. Процесуальні дії у справі. Ставлення учасників справи до позову. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 лютого 2023 року (а.с.46) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим ТОВ «Перший український експертний центр», була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Семенюті О.Ю. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 24 лютого 2023 року (а.с.52) було відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача Закарлюка Н.С. позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач до початку розгляду справи подав заяву, в якій позов визнав та не заперечував проти стягнення з нього заборгованості. У судовому засіданні [PERSON] заперечив проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень, зазначив, що такий розмір є надмірним щодо обсягу роботи, проробленої адвокатом у цій справі. Крім того, справа є нескладною, а позовні вимоги він визнає. Тому [PERSON] просив вдвічі зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №320921415 від 24 січня 2023 року (а.с.35-36). Між ТОВ «Перший український експертний центр» та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] ) в особі [PERSON] був укладений договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 29 квітня 2020 року (а.с.11-17). Додатком №1 до цього Договору визначена ціна на послугу з управління багатоквартирним будинком для житлових та нежитлових приміщень (а.с.18), відповідно до якого ціна на послугу за адресою: [ADDRESS] ) складає 8,98 грн за 1 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №726 від 13 вересня 2021 року (а.с.19-25) ТОВ «Перший український експертний центр» були встановлені тарифи на теплову енергію, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для потреб споживачів багатоквартирного будинку по [ADDRESS] . Наказом ТОВ «Перший український експертний центр» №3 від 14 січня 2022 року (а.с.27-29) були внесені зміни до тарифів і структури тарифів на послуги з управління багатоквартирним будинком по [ADDRESS] , ціна на зазначену послугу склала 10,46 грн за 1 кв.м. З розрахунку заборгованості за комунальні послуги станом на 18 січня 2023 року (а.с.8) вбачається, що [PERSON] , власник квартири [ADDRESS] за період часу з 1 лютого 2022 року по 31 серпня 2022 року має борг у розмірі 8127 гривень 05 копійок. 4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. Виходячи з положень ч.1 ст.17, ст.20, ч.ч.6, 7, 8 ст.22, ч.4 ст.23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» власники квартир у багатоквартирному будинку, функції по утриманню якого і прибудинкової території здійснює об`єднання співвласників, зобов`язані нести витрати по утриманню спільного неподільного майна. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про особливості здійснення прав власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком у тому числі включають: витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічної переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку та інше. Частиною 2 ст.12 Закону України «Про особливості здійснення прав власності у багатоквартирному будинку» визначено, що витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток, якщо рішенням зборів співвласник або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Згідно з п.8 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» колективний договір про надання комунальних послуг - договір про надання комунальних послуг, який укладається з виконавцем комунальних послуг за рішенням співвласників (на умовах, визначених у рішенні співвласників (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. Відповідно до ч.4 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» колективний договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем такої послуги особою, уповноваженою на це співвласниками, від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку. Такою уповноваженою особою може бути: управитель багатоквартирного будинку; уповноважений орган управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку; правління житлово-будівельного кооперативу. У разі укладення колективного договору до відносин між співвласниками багатоквартирного будинку та уповноваженою співвласниками особою застосовуються положення Цивільного кодексу України про доручення, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Колективний договір про надання комунальних послуг підписується на умовах, визначених у рішенні співвласників (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно з статтею 162 ЖК України власники (споживачі) повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Зі змісту статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що між позивачем та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] ) був укладений колективний договір про надання комунальних послуг, який є обов`язковим для усіх співвласників цього будинку. Відповідач, як власник однієї з квартир в будинку, отримував комунальні послуги, які надавалися позивачем. Тому, у відповідача виник обов`язок зі сплати за отримані комунальні послуги. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] добровільно сплатив борг. Відповідач у судовому засіданні визнав позов, пред`явлений ТОВ «Перший український експертний центр». З огляду на викладене суд висновує, що з [PERSON] на користь ТОВ «Перший український експертний центр» належить стягнути основну заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 8127 гривень 05 копійок. 6. Розподіл судових витрат. а. щодо судового збору. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. ТОВ «Перший український експертний центр» сплатило судовий збір у розмірі 2684 гривень 00 копійок, що підтверджуються платіжною інструкцією №20418 від 27 січня 2023 року (а.с.7). Пред`явлений позов задоволений в повному обсязі. Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд висновує, що з [PERSON] на користь ТОВ «Перший український експертний центр» належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1342 гривень 00 копійок. Крім того, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого ТОВ «Перший український експертний центр» судового збору в розмірі 1342 гривень 00 копійок. б. щодо витрат на професійну правничу допомогу. Як вбачається із тексту позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 року у справі № 927/237/20). Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. В іншій постанові від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19 Верховний Суд наголосив на тому, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved