Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

У вересні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, мотивуючи тим, що 28.10.2019 року [PERSON] (далі - Позивач) уклав з [PERSON] (далі - Відповідачем) Договір позики. Відповідно до п.1.1. даного Договору Позикодавець (Позивач) надає Позичальникові (Відповідачу), а останній зобов`язується повернути позику в сумі 10 000 (десять тисяч) доларів США 00 центів в порядку та на умовах, визначених даним Договором. На виконання вимог п.2.1.1 Договору 28.10.2019 року Позичальником було складено розписку, що засвідчує факт отримання останнім позики. Відповідно до п. 2.1.1 розписка надається Позичальником в момент передачі йому суми позики. В момент повернення суми позики розписка, згідно п. 2.1.1 Договору, підлягає поверненню Позичальнику. Згідно з п. 1.2 Договору сторони дійшли згоди, що позика має бути повернута Позичальником повністю не пізніше 28.10.2020 року. Однак, незважаючи на взяті на себе зобов`язання щодо повернення позики, вказану суму позики Відповідач не повернув, зобов`язання щодо сплати процентної ставки позики (п. 1.3. Договору) не виконував. Телефонні та особисті розмови з Відповідачем результатів не дали. З огляду на зазначене, Позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом про стягнення заборгованості з метою захисту своїх майнових прав. Ухвалою суду від 30.09.2022 року відкрито провадження у порядку позовного загального провадження. 09.11.2022 року позивачем через канцелярію суду подано оригінал розписки від 28.10.2019 року та оригінал договору позики від 28.10.2019 Ухвалою суду від 22.12.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони до судового засідання не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи в порядку заочного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 передбачено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Судом встановлено, що 28.10.2019 року Позивач уклав з Відповідачем Договір позики. Відповідно до п.1.1. даного Договору Позикодавець (Позивач) надає Позичальникові (Відповідачу), а останній зобов`язується повернути позику в сумі 10 000 (десять тисяч) доларів США 00 центів в порядку та на умовах, визначених даним Договором. На виконання вимог п.2.1.1 Договору 28.10.2019 року Позичальником було складено розписку, що засвідчує факт отримання останнім позики. Відповідно до п. 2.1.1 розписка надається Позичальником в момент передачі йому суми позики. В момент повернення суми позики розписка, згідно п. 2.1.1 Договору, підлягає поверненню Позичальнику. Згідно з п. 1.2 Договору сторони дійшли згоди, що позика має бути повернута Позичальником повністю не пізніше 28.10.2020 року. Оскільки, Відповідач свої договірні зобов`язання за Договором позики від 28.10.2019 року щодо повернення коштів порушив, про що свідчить, зокрема, наявність розписки від 28.10.2019 у Позивача, заборгованість за даним Договором має бути стягнута за рішенням суду у примусовому порядку. Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частин 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно з ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк (стаття 610 ЦК України). За положеннями ст. 525, 526 ЦЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Також, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Частиною 2 ст. 524 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У строк, встановлений договором позики (графіком повернення позичальником грошових коштів), відповідач суму позики позивачу не повернув. Договір позики відповідач не оспорював, не визнавав його недійсним чи удаваним правочином, що має на меті приховати інший правочин. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У п. 1.3 Договору зазначено (мовою оригіналу): «Процентная ставка устанавливается в раз мере 12 (двенадцать процентов) годовых». Згідно п. 1.4 Договору «Выплата процентов осуществляется ежемесячно». У п. 3.5 Договору передбачено (мовою оригіналу): «В случае несвоевременной выплаты процентов согласно п. 2.1.4 Займа Заимодателю по окончанию договора (п.1.2) или досрочного расторжения Договора (п.2.1.3), на невозвращенную в срок сумму Займа и процентов начисляются и выплачиваются Заемщиком проценты в раз мере 24 % годовых. Начисление происходит в случае задержки выплаты Займа и процентов более, чем на 7 календарных дней. Процентная ставка 24 % годовых применяется со дня, следующего за днем выплаты Займа или процентов согласно Договора. Применение данной процентной ставки не освобождает Заемщика от выполнения обязательств по данному Договору». Позивачем здійснено розрахунок 12% відповідно до п.1.3 Договору позики, з 29.10.2019 по 28.10.2020 року та яка становить 1200,57 доларів США. 24 % річних від суми відповідно до п 3.5 Договору позики , нараховуються з дня, наступного за днем виплати позики чи відсотків згідно договору, тобто період прострочення першої суми несплачених відсотків з 02.11.2019 по 13.09.2022 року, другої з 02.12.2019 по 13.09.2022 року становить 671,94 доларів США. 24 % річних від суми основного зобов`язання відсотків (відповідно до п. 3.5 Договору позики від 28.10.2019); нараховуються припинення договору, тобто період прострочення з 29.10.2020 по 13.09.2022 року становить 4509,54 доларів США Тому суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6169,57 грн., сплачений позивачем за подання до суду позовної заяви. На підставі викладеного та

Outcome: approved