Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

В грудні 2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила стягнути із відповідача на користь позивача кошти в сумі 23332,50 грн., а також судовий збір в сумі 992,40 грн. В обгрунтування позову зазначено, що 10.04.1998 року позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] набули право приватної спільної власності на квартиру [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] . 19.07.2018 року [PERSON] подарував свою частку на зазначену квартиру позивачу. Позивач вказує, що із повнолітніх осіб в зазначеній квартирі зареєстровані позивач, батько позивача та відповідач. [INFO] [PERSON] помер, та позивач за заповітом успадкувала його частку у власності зазначеної квартири. З огляду на категоричні відмови позивача сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги за період із 01.01.2020 р. по 01.12.2022 р., а також через відмову відповідача брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, позивач вказує, що нею за вказаний період було сплачено за житлово-комунальні послуги суму в розмірі 51177,00 грн. Відповідач зареєстрована у вказаній квартирі та фактично в ній проживає, але відмовляється сплачувати за спожиті житлово-комінальні послуги вже більше трьох років. В грудні 2022 року з метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено відповідачу лист із вимогою сплатити борг, який було залишено відповідачем без належного реагування. Посилаючись на викладене, позивач вказує, що відповідач має сплатити на її користь суму в розмірі 23332,50 грн., а тому вона вимушена звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.01.2023 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В лютому 2023 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що позивачем не доведено належними доказами те, що саме позивачем були сплачені кошти за житлово-комунальні послуги, оскільки, в квитанціях на сплату за послуги зазначено батька сторін - [PERSON] . З наданих доказів неможливо встановити, що оплата за житлово-комінальні послуги та витрати на управління майном було здійснено саме позивачем. Відповідач жодних прав позивача не порушувала, пред`явлена до стягнення сума є недоведеною, в квартирі фактично проживають шість осіб, а тому вимоги до відповідача про сплату майже половини коштів від загальної суми сплачених коштів за житлово-комунальні послуги є безпідставними, та такими, що не дорівнюють частці відповідача у спільній частковій власності. В лютому 2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого сторона позивача наполягала на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач, як співвласник майна, зобов`язана сплачувати кошти за спожиті житлово-комунальні послуги, однак, відмовляється це робити, в зв`язку з чим позивач вимушена сплачувати кошти по відповідним квитанціям, а відтак наявні підстави для стягнення пред`явленої суми із відповідача на користь позивача. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.02.2023 року, було вирішено перейти від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з викладених в позові підстав. Відповідач та її представник в судовому засіданні просили в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на підстави, які викладені у письмовому відзиві. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 10.04.1998 року, квартира [ADDRESS] на праві власності в рівних частинах належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.07.2018 року, позивач є власником квартири [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Позивач вказує, що частина квартири була їй була подарована за життя [PERSON] , а також частина квартири була нею успадкована після його смерті. Однак, достатніх доказів, які б достеменно підтверджували кому та в яких частках на час подачі позову належить зазначена квартира, в т.ч. після смерті батьків сторін, - матеріали справи не містять та стороною позивача суду надано не було. Позивач вказує, що одноособово сплачує кошти за житлово-комунальні послуги, а відтак, на її переконання, майже половину сплаченої нею суми має компенсувати їй відповідач, як співвласник квартири. В матеріалах справи дійсно наявні копії чеків про сплату коштів за житлово-комунальні послуги, однак, копії квитанцій, відповідно до яких експлуатуючими організаціями нараховані суми до сплати, - виготовлені таким чином, що встановити яким чином здійснювалось нарахування коштів за житлово-комунальні послуги у вказаній квартирі (із рохрахунку кількості зареєстрованих осіб чи із розрахунку площі квартири), - не вбачалось можливим. Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вказувала на те, що позивачем не доведено пред`явлений до стягнення розмір коштів, а також ця сума значно перевищує розмір частки в квартирі, яка фактчино належить відповідачу. Перевіряючи обгрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до положень ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - договір). Відповідно до п. 11 Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил. Відповідно до п. 20 Правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги», передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово- комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово- комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18). Позивач вказує, що відповідач є співвласником квартири, що не заперечувалось стороною відповідача в ході розгляду справи, а відтак доводи позивача про те, що відповідач зобов`язана компенсувати позивачу частину коштів, які були сплачені позивачем одноособово є слушними. Однак, стороною позивача на час пред`явлення позову, а також в ході розгляду справи, - не доведено достатніми доказами розмір часток, який належить як позивачу так і відповідачу в квартирі. Позивач вказує, що за життя батько подарував їй частину квартири, а також після його смерті вона успадкувала частину квартири, однак, доказів наведеному матеріали справи не містять, як і не містять доказів того, що відповідачем після смерті батьків не було успадковано частину квартири. За відсутності достатніх доказів, які б підтверджували розмір частки кожного із співвласника у праві власності, не можливо визначити обгрунтований та об`єктивний розмір коштів, який за законом підлягає стягненню із співласника, який відмовляється брати участь у цих витратах. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивач хоч і отримала право на зворотну вимогу до відповідача про стягнення з неї частки сплачених нею коштів за житлово-комунальні послуги, оскільки, вона виконала солідарний з відповідачем обов`язок з оплати житлово-комунальних послуг по квартирі, однак, з огляду на відсутність належних доказів, які б підтерджували розмір частки у праві власності кожного із співвласників, розмір пред`явленої до стягнення суми із відповідача є недоведеним, а відтак в задоволенні позовних вимог слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed