Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення\~та гарячого\~водопостачання в сумі 57668,50 грн та витрати у зв`язку зі сплатою судового збору в сумі 2481 грн. В обгрунтування\~ заявлених позовних\~вимог покликається\~на те,\~що ТОВ \~"Рівнетеплоенерго"\~ здійснює відпуск \~теплової енергії \~для опалення \~та гарячого \~водопостачання у\~ житлове приміщення \~за адресою \~ [ADDRESS] ,\~власником\~якого є\~\~ [PERSON] . Відповідач користується послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання та зобов`язана оплачувати за житлово-комунальні послуги. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасного внесення поточних платежів станом на липень 2022 року виникла заборгованість за надані послуги теплопостачання в розмірі 57668,50 грн за період з березня 2016 року по червень 2022 року. Від добровільного погашення заборгованості відповідач ухиляється. Ухвалою від 11 серпня 2022 року позовну заяву суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторонм не з`явилися. У поданій до суду заяві від 24 квітня 2023 року представник позивача [PERSON] просить розгляд справи здійснити без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач у заяві від 20 січня 2023 року просить затосувати позовну давність. У заяві від 16 березня 2023 року відповідач зазначає, що станом на подання позовної заяви у квартирі на [ADDRESS] немає поданя води, вода у квартиру не подається з 2016 року. В квартирі прописано дві людини. Теплоенерго нараховує за гарячу воду, якої немає, і на покійників. Тепла в квартирі немає, батареї холодні. Двічі викликала в 2016 році контролерів з водоканалу. З Теплоенерго на перевірку стану з водою ніхто не приходив. Подавала документи на субсидію, яка була оформлена, але Теплоенерго субсидії та пільг не списувало, хоча син [PERSON] має на них право як учасник АТО. Суд, дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. \~ \~Суд встановив,\~що\~ТОВ\~«Рівнетеплоенерго» здійснює\~відпуск\~теплової\~енергії для\~опалення\~та гарячого\~водопостачання \~у\~житлове\~ приміщення,\~\~що знаходиться\~\~за адресою\~\~ [ADDRESS] \~(особовий\~рахунок\~№\~ [NUMBER] ),\~споживачем\~якої\~є\~відповідач [PERSON] . Статтею 322 Цивільного кодексу України передбачено обов`язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води здійснюється відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, якими визначений порядок надання послуг, порядок їх обліку, оплати, права та обов`язки споживача і виконавця тощо. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічні положення містить і ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час розгляду справи. Обов`язок відповідача як споживача житлово-комунальних послуг закріплений також у ст.67, 68, 162 Житлового кодексу України. Відповідно до ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги), або відтворити на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій (дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій) QR-код, що дає змогу споживачеві здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, або надіслати електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти. Таким розрахунковим документом є квитанція, яку щомісяця надсилає виконавець споживачам для оплати наданих їм комунальних послуг. Підтвердженням наданої споживачу житлово-комунальної послуги є розрахункова квитанція. Позивач належним чином та у повному обсязі надає відповідачу послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, доказів на спростування зазначеної обставини суду не надано. Суд не приймає до уваги докази, додані відповідачем до заяви від 16 березня 2023 року, оскільки вони подані з порушенням ст.83, 178 ЦПК України. Крім того, з актів обстеження від 2 березня 2016 року та 14 лютого 2018 року, складених РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" вбачається, що за адресою [ADDRESS] відсутнє водовідведення (а не водопостачання). \~ \~Розрахунок вартості\~\~наданих послуг\~з \~теплопостачання\~позивач здійснює\~\~відповідно до\~тарифів,\~затверджених\~рішеннями\~виконавчого комітету\~Рівненської\~міської\~ради №\~137\~від\~9\~жовтня \~2008\~року,\~№\~6\~від\~4\~січня\~2011\~року\~та\~постановами НКРЕКП\~«Про\~встановлення\~тарифів на\~теплову\~енергію,\~\~її виробництво,\~\~транспортування,\~\~постачання для\~\~потреб населення\~\~Товариству з\~обмеженою\~відповідальністю\~"Рівнетеплоенерго". Отже, відповідач, отримавши за спірний період послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання належної якості, зобов`язана була оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі чинних тарифів. Однак, відповідач, користуючись послугами з теплопостачання ТОВ "Рівнетеплоенерго", здійснювала їх оплату частково, внаслідок чого станом на 1 липня 2022 року утворилася заборгованість в розмірі 57668,50 грн за період з березня 2016 року по червень 2022 року, що підтверджується оборотною відомістю по особовому рахунку № [NUMBER] . Відтак, наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Разом з тим, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За положеннями ч.1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Частиною п`ятою статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на вказані норми закону позовна давність спливла до позовних вимог про стягнення боргу щодо тих щомісячних платежів, від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом минуло три роки. Позивач звернувся до суду з позовом 25 липня 2022 року. Послуги, надані в червні 2019 року, відповідач мала оплатити до 20 липня 2022 року включно, тому позовна давність повинна обчислюватися з червня 2019 року. За таких обставин з відповідача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з червня 2019 року по червень 2022 року. За вказаний період за особовим рахунком № [NUMBER] нараховано 36619,54 грн за опалення та ГВП, сплачено споживачем 29132,30 грн, отже заборгованість становить 7487,24 грн. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за надані послугим з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з березня 2016 року до 1 червня 2019 року задоволенню не підлягають в зв`язку зі спливом позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Представник позивача покликається на те, що в грудні 2019 року відповідачем сплачено 1623,73 грн, хоча нараховано за цей місяць 1413,40 грн, тобто відповідачем оплачено суму більшу, ніж нараховано. За період з червня по вересень 2020 року відповідач також здійснювала оплати, однак нарахувань за відповідні місяці не було. Сплачені суми були зараховані на погашення попереднього боргу. Ьакі дії відповідача свідчать про визнання нею свого боргу шляхом його часткової сплати, а тому з цього моменту строки позовної давнсі перериваються. Однак, з оборотної відомості вбачається, що за листопад-грудень 2019 року відповідачу нараховано до сплати за послуги по опаленню та гарячому водопостачанню 3061,34 грн. Сплачено відповідачем за вказаний період 2522,72 грн. За період з листопада 2019 року до травня 2020 року відповідачу нараховано до сплати 10138,07 грн, сплачено борником 4142,67 грн. Отже, за період з листопада 2019 року по травень 2020 року у відповідача була наявна заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 5995,39 грн. За таких обставин сплата відповідачем в грудні 2019 року 1623,73 грн та коштів в червні-вересні 2020 року не є беззаперечним доказом визнання нею боргу саме за період з березня 2016 року по липень 2019 року, а не за період з листопада 2019 року до травня 2020 року. Таким чином, позов належить задовольнити частково. За правилами ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведенного та

Outcome: partial