Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», в якому просить: - \~ \~ \~ \~припинити запис про іпотеку реєстраційний № 4075861 від 17.11.2006 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі договору іпотеки № 08/2006/840з826 від 17.11.2006, приватний нотаріус Кравченок С.В., Іпотекодержатель «НАДРА» філія ВАТ КБ Черкаське РУ, код ЄДРПОУ 26423703 на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , РПВН 5379646, який належить [PERSON] ; - \~ \~ \~ \~припинити запис про обтяження нерухомого майна заборони на нерухоме майно реєстраційний № 4075773 від 17.11.2006 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі договору іпотеки № 08/2006/840з826 від 17.11.2006, приватний нотаріус Кравченок С.В., Іпотекодержатель «НАДРА» філія ВАТ КБ Черкаське РУ, код ЄДРПОУ 26423703 на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , РПВН 5379646, який належить [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір № 08/2006/840к826 від 17.11.2006. Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним договором між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та [PERSON] було також укладено іпотечний договір №08/2006/840з826 від 17.11.2006, посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В., за умовами якого позивачем передано в іпотеку банку нерухоме майно, а саме будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . У подальшому 12.06.2020 між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги, на підставі якого відступлено право вимоги за кредитним договором № 08/2006/840к826 від 17.11.2006, укладеним між позивачем та ВАТ КБ «Надра». У листопаді 2022 року позивач виконав свої зобов`язання за вказаним договором, що підтверджується довідкою ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» № 66740 від 02.11.2022. Однак, незважаючи на повне виконання зобов`язання позивачем перед кредитором за кредитним договором, належне позивачеві нерухоме майно наразі обтяжене іпотекою та діє заборона щодо його відчуження. Ухвалою суду від 22.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» надало до суду 16.01.2023 відзив на позов, в якому просить визначити Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» як неналежного відповідача, оскільки відповідно до додатку до договору про відступлення права вимоги № GL6N718144 від 12.06.2020 за заборгованістю [PERSON] зазначається тільки кредитний договір № 08/2006/840к826 від 17.11.2006. Інші договори та права вимоги за ними не відступались. Також у відзиві зазначено, що відповідно до наданої позивачем інформаційної довідки №314547460, станом на дату формування довідки (08.11.2022) іпотекодержателем є саме ПАТ КБ «Надра». Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра», виведення якого здійснюється безпосередньо Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, надало до суду 30.01.2023 відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Як зазначено у відзиві за даними ЄОІС між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір від 17.11.2006 № 08/2006/840к826, забезпеченням за яким виступає житлова нерухомість. Право вимоги за кредитним договором відступлене ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» у складі лоту GL6N718144. Враховуючи, що у [PERSON] перед банком була наявна заборгованість відповідно даний актив містився у ліквідаційній масі банку і був виставлений на продаж. Ухвалою суду від 07.02.2023 продовжено строк підготовчого провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про припинення запису про іпотеку, та запису про обтяження нерухомого майна на 30 (тридцять) днів, відкладено підготовче судове засідання з розгляду цивільної справи до 09 год 00 хв 28.02.2023. Ухвалою суду від 28.02.2023 закрито підготовче провадження в даній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання призначене на 09 год 00 хв 06.04.2023 позивач не прибув, явку свого представника не забезпечив. Згідно з наявними в матеріалах справи заявами позивач та його представник просять здійснювати розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позову наполягають. Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, явку своїх представників у судове засідання не забезпечили. Відповідно до ч. ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, ознайомившись з відзивом, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. З матеріалів справи судом встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір № 08/2006/840к826 від 17.11.2006. Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним договором між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та [PERSON] було також укладено іпотечний договір №08/2006/840з826 від 17.11.2006, посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В. за реєстровим номером 8711, за умовами якого позивачем передано в іпотеку банку нерухоме майно, а саме будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . Згідно з наявною Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 314547460 від 08.11.2022, право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Також відповідно до наявної Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 314547460 від 08.11.2022, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на вказаний будинок накладено обтяження заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 4075773, зареєстровано 17.11.2006 на підставі договору іпотеки № 08/2006/840з826 від 17.11.2006. Крім того згідно з наявною Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 314547460 від 08.11.2022, в Державному іпотек наявний запис про іпотеку реєстраційний номер обтяження 4075861 від 17.11.2006, підстава обтяження договір іпотеки № 08/2006/840з826 від 17.11.2006, об`єкт обтяження будинок за адресою: [ADDRESS] , іпотекодержатель «Надра» філія ВАТ КБ Черкаське РУ, іпотекодавець [PERSON] . У подальшому 12.06.2020 між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги, на підставі якого відступлено право вимоги за кредитним договором № 08/2006/840к826 від 17.11.2006, укладеним між позивачем та ВАТ КБ «Надра». Згідно з довідкою № 66740 від 02.11.2022 виданою директором ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» відповідно до умов Договору про відступлення прав вимоги від 12.06.2020 ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» наділено усіма правами вимоги до [PERSON] , якими раніше було наділене ПАТ КБ «Надра». Також у вказаній довідці № 66740 від 02.11.2022 зазначено, що станом на 02.11.2022 до [PERSON] претензій щодо виконання зобов`язань за Кредитним договором № 08/2006/840к826 від 17.11.2006 ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» не має, заборгованість погашена в повному обсязі. 10 листопада 2022 року позивач звернувся до ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» із зверненням, в якому вказував, що незважаючи на повне виконання зобов`язань за кредитним договором, предмет іпотеки наразі обтяжений іпотекою та забороною. Тому позивач у вказаному зверненні просив ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» подати до нотаріуса (державного реєстратора) заяву про припинення запису про заборону на нерухоме майно та заяву про припинення запису про іпотеку щодо належного позивачеві нерухомого майна. У відповідь на вказане звернення ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» повідомило листом позивача, що оскільки ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» не є іпотекодержателем будинку за адресою: [ADDRESS] , відсутні підстави для припинення записів про іпотеку та заборону щодо вищенаведеного майна. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи судом встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір № 08/2006/840к826 від 17.11.2006. Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним договором між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та [PERSON] було також укладено іпотечний договір №08/2006/840з826 від 17.11.2006, посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В. за реєстровим номером 8711, за умовами якого позивачем передано в іпотеку банку нерухоме майно, а саме будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . У подальшому 12.06.2020 між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги, на підставі якого відступлено право вимоги за кредитним договором № 08/2006/840к826 від 17.11.2006, укладеним між позивачем та ВАТ КБ «Надра». Згідно з довідкою № 66740 від 02.11.2022 виданою директором ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» відповідно до умов Договору про відступлення прав вимоги від 12.06.2020 ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» наділено усіма правами вимоги до [PERSON] , якими раніше було наділене ПАТ КБ «Надра». Також у вказаній довідці № 66740 від 02.11.2022 зазначено, що станом на 02.11.2022 до [PERSON] претензій щодо виконання зобов`язань за Кредитним договором № 08/2006/840к826 від 17.11.2006 ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» не має, заборгованість погашена в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України). За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, в силу наведеної норми закону кредитні зобов`язанні припинені повним виконанням, що підтверджується довідкою № 66740 від 02.11.2022, виданою директором ТОВ ФК «Довіра та Гарантія». Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Водночас згідно абзацом 9 статті 1 Закону України «Про іпотеку» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) іпотекодержатель кредитор за основним зобов`язанням. У статті 24 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. З системного аналізу положень абзацу 9 статті 1, статті 24 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що іпотекодержателем може бути тільки особа, яка є кредитором за основним зобов`язанням. Це пов`язано з тим, що для іпотеки є характерною така властивість як слідування, оскільки іпотека слідує за основним зобов`язанням з метою його забезпечення. Для відступлення прав за іпотечним договором необхідним є вчинення правочину в письмовій формі з нотаріальним посвідченням. Законом України «Про іпотеку» не передбачено існування конструкції «абстрактної» іпотеки, при якій іпотека існує поза зв`язком із забезпеченням основного зобов`язання. Тобто, законодавством не допускається такої конструкції, коли суб`єктом права вимоги за основним договором буде один суб`єкт, який набув право вимоги внаслідок відступлення, а іпотекодержателем інший суб`єкт, адже призначенням іпотеки є забезпечення основного зобов`язання. Наведений правовий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 12.12.2018 у справі № 758/3453/16-ц. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертої статті 263 ЦПК України). Таким чином, на підставі викладеного вище, оскільки в ПАТ КБ «Надра» як іпотекодержателя відсутнє право вимоги за кредитним договором № 08/2006/840к826 від 17.11.2006, то ПАТ КБ «Надра» не може бути іпотекодержателем. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на повне виконання кредитного зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Оскільки статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики, ці зобов`язання вважаються припиненими. Відповідно до абзацу другого частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі, зокрема припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості, припиняється за фактом виконання основного зобов`язання. За змістом правила, викладеного в частині першій статті 593 ЦК України, відбувається припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання, що забезпечено у такий спосіб. Встановлення факту припинення основного зобов`язання в результаті його належного виконання має своїм наслідком також й припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки. Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини першої статті 593 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 1215, 20 ЦК України), вбачається, що у разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України. Отже, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором. Наведений правовий висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14 та підтримано Верховним Судом в постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц і постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 126/1056/15-ц. Виходячи з вищезазначеного, та враховуючи те, що іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання, суд приходить до висновку, що забезпечувальне зобов`язання також припинилося, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.03.2019 у справі № 711/4556/16-ц. Водночас щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права суд зазначає про таке. Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору). Згідно з частиною третьою статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з пунктом першим частини другої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Згідно з пунктом 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141 (з відповідними змінами), внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні відповідних записів, а також у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З наведеного вбачається, що такого способу захисту порушених речових прав як припинення запису про іпотеку та запису про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно закон не передбачає. Отже, за змістом наведених правових норм виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Тобто до їх переліку не належить судове рішення про припинення запису про іпотеку (обтяження), тому цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03.02.2021 року у справі № 278/3367/19, від 03.09.2020 року у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду відомості Державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18)). Отже, наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (Buchbesitz (нім.) - книжкове володіння). Якщо власник предмета іпотеки або інша зацікавлена особа вважає, що таке право іпотеки припинено або взагалі не існувало, то може звернутися з позовною вимогою про визнання права іпотеки припиненим чи про визнання відсутності права іпотеки, оскільки судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для державної реєстрації припинення права іпотеки (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відтак, ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим має оцінюватися, виходячи з обставин справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії), що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду наведеним у постанові від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц. Згідно з ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Таким чином, на підставі викладеного вище, вбачається, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором №08/2006/840з826 від 17.11.2006, укладеним між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] , посвідченим 17.11.2006 приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В. за реєстровим номером 8711. Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання припиненими записів про іпотеку та про заборону на нерухоме майно не підлягають до задоволення у зв`язку з тим, що позивачем обраний неефективний спосіб захисту своїх прав.

Outcome: partial