Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, укладеного 11.11.2008 року між нею та [PERSON] , за яким передала [PERSON] у власність нерухоме майно домоволодіння [ADDRESS] , а той зобов`язався забезпечувати [PERSON] утриманням щомісячно в розмірі 250,00 грн, щоденним триразовим харчуванням, придатним для носіння одягом та взуттям, наданням необхідної допомоги, лікувальними засобами. [INFO] [PERSON] помер, а його обов`язки за вказаним договором перейшли до спадкоємця [PERSON] .. Однак остання, обов`язків за договором довічного утримання від 11.11.2008 року не виконує, що є підставою для його розірвання. 14.10.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. В ході підготовчого провадження 08.11.2022 року вирішено клопотання сторони позивача про витребування доказів спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , викликано свідків з боку позивача. Крім того, 26.12.2022 року відповідачці поновлено строк на подання відзиву, який подано 26.12.2022 року, викликано свідків відповідача з боку відповідача. 26.12.2022 року підготовче провадження закрито, призначено розгляд справи по суті. Вирішення справи неодноразово відкладалося для врегулювання спору мирним шляхом. В судовому засіданні 24.04.2023 року позивачка позов підтримала, пояснила, що після смерті сина [PERSON] до його дружини [PERSON] , яка є спадкоємицею за законом, перейшли обов`язки за договором довічного утримання від 11.11.2008 року, які вона не виконує, а саме не надає їй щомісячного грошового утримання в розмірі 250,00 грн, не забезпечує щоденним триразовим харчуванням. Щодо інших обов`язків за договором довічного утримання, пояснила, що вона їх виконання не потребувала, а тому не зазначає їх як підставу для розірвання договору. Просила суд задовольнити позов. Від виклику та допиту свідків сторона позивача відмовилася. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала, пояснила, що дійсно після смерті чоловіка до неї перейшли його права та обов`язки за договором довічного утримання від 11.11.2008 року, в тому числі щодо щомісячного матеріального забезпечення позивачки в розмірі 250,00 грн, надання їй щоденно триразового харчування, які вона не виконувала. Не заперечувала проти задоволення позову. Від виклику та допиту свідків сторона відповідача також відмовилася. Заслухавши сторони, представника відповідачки адвоката Данищука В.В., дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Встановлено, що 11.11.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання №6668, посвідчений приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Бурдейним Ю.І., за яким [PERSON] набув у власність домоволодіння [ADDRESS] (п.1.1.), зобов`язавшись, в свою чергу, матеріально забезпечувати [PERSON] в розмірі 250,00 грн на місць, щоденно забезпечувати її триразовим харчанням, забезпечувати лікувальними засобами, придатним для носіння одягом та взуттям, надавати необхідну допомогу (п.2.1.-2.2.5.) (а.с.9). За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням\~та (або) доглядом\~довічно (стаття 744 ЦК України) Таким чином, законодавець передбачивши можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і догляду, розмежував указані поняття. Так, утримання характерне для зобов`язань майнового характеру, в той час як догляд, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі. Відповідно до п.3.3. вказаного договору, у разі смерті [PERSON] , його обов`язки за цим договором переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право на житловий будинок (а.с.9-10). [INFO] [PERSON] помер, про що відділом ДРАЦС у м. Чернівці Південно-Західного МУ МЮ (м. Івано-Франківськ) вчинено актовий запис №425 від 14.02.2022 року (а.с.12). За загальними правилами про спадкування (ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.ст.1220, 1221 ЦК України). Після смерті [INFO] [PERSON] , Першою чернівецькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №144/2022. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Заповіт на випадок смерті [PERSON] відсутній (а.с.52 зв.). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Позивачка [PERSON] є матір`ю померлого (а.с.10), а відповідачка дружиною (а.с.54 зв.), тобто вони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [INFO] [PERSON] . За матеріалами спадкової справи №144/2022, [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , шляхом звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини (а.с.48, 55). Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). Таким чином, до відповідачки [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , з часу відкриття спадщини, тобто з [INFO] перейшли, в тому числі, обов`язки [PERSON] за договором довічного утримання [PERSON] . Стаття 526 ЦК України містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини (пункт 1 частини першої статті 755 ЦК України). Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного матеріального забезпечення, забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2019 року в справі № 759/501/17 (провадження № 61-14554св18) зроблено висновок, що «тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. Аналогічні положення містяться у пункту 3.2.1 Договору. Під час розгляду справи позивачка зазначила, що відповідачка жодного разу після смерті сина не надавала їй щомісячного грошового утримання в розмірі 250,00 грн, не забезпечувала її щоденним триразовим харчуванням. Відповідачка, в свою чергу, вказані доводи належними доказами не спростувала, більш того визнала вказані обставини в судовому засіданні. Відповідно до ст.ст.12, 81, 82 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Під час розгляду справи суд переконався, що визнання відповідчкою [PERSON] обставин щодо невикоання нею умов договору довічного утримання №6668 від 11.11.2008 року є добровільним. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачкою [PERSON] позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому у суду є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. За таких обставин, встановивши під час розгляду справи, що відповідачка [PERSON] , до якої за договором довічного утримання №6668 від 11.11.2008 року перейшли обов`язки [PERSON] , померлого [INFO] , щодо щомісячного грошового утримання [PERSON] в розмірі 250,00 грн, забезпечення її щоденним триразовим харчуванням, вказаних обов`язків не виконувала, що визнала під час розгляду справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання договору довічного утримання, а отже позов позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Договір довічного утримання №6668 від 11.11.2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати.

Outcome: approved