Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

ФОП [PERSON] звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] , ФГ «Баркософт агро» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, в обґрунтування якого вказала, що 01.09.2017 між ФОП [PERSON] та ФГ «Баркософт агро» укладено договір №7, відповідно умов якого ФОП [PERSON] зобов`язалася поставити, а ФГ «Баркософт агро» зобов`язався\~прийняти та\~оплатити грошові\~кошти у\~повному обсязі\~за поставлене\~обладнання,\~згідно з\~переліком,\~зазначеним у\~п.\~1.2.1\~цього Договору. 19 жовтня 2020 року між ФГ «Баркософт агро» та [PERSON] \~укладено договір про відступлення права вимоги за договором №7 (поставки обладнання) від 01.09.2017 року, відповідно до умов якого первісний кредитор передає належне йому право вимоги згідно Договору №7 (поставки обладнання) від 01 вересня 2017 року, а новий кредитор приймає право вимоги, що належне первісному кредитору з основним Договором. ФОП [PERSON] вважає, що вказаний Договір про відступлення права вимоги за договором № (поставки обладнання) від 01.09.2017 року є недійсним оскільки договір відступлення права вимоги від 19.10.2020 року було укладено від імені первісного кредитора та нового кредитора однією і\~тією ж\~особою, тобто договір направлений на реалізацію інтересів однієї особи, що свідчить про його недійсність. Крім цього, згідно умов п.7.3. Договору №7 (поставки обладнання) від 01.09.2017 року визначено, що жодна із сторін не має права передавати свої права за цим договором третім особам без письмової згоди іншої сторони. Всупереч вказаним вимогам ФГ «Баркософт\~агро» не\~отримував від\~позивачки ані\~усних,\~ані письмових\~погоджень у зв`язку з чим просить визнати недійсним договір про відступлення права вимоги. 23.02.2022 представник [PERSON] діючи в інтересах відповідача [PERSON] подала відзив на позов, де зазначила, що відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки зазначені в позовній заяві вимоги є некоректними, необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та чинним нормам матеріального права, виходячи з наступного. По-перше, виходячи зі змісту статей 15, 16 ЦК України, підставою для захист судом цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання або оспорення. Згідно з вимогами ст. ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена однією зі сторін правочину або заінтересованою стороною, права яких були порушені укладенням спірного правочину. Позивач ФОП [PERSON] не надає доказів в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує її права та законні інтереси. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці, У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-241 7сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимими». Беручи до уваги вищевказані обставини справи спірний договір про відступлення прав вимоги від 19.10.2020 жодним чином не порушує прав чи законних інтересів позивача ФОП [PERSON] , а також не довело наявність цивільно-правового інтересу у визнанні недійсним оспорюваного Договору. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, нeзaлeжнo від інших встановлених судом обставин. Єдиним мотивом подачі даного позову є уникнення від цивільно-правової відповідальності та неповернення передоплати за непоставлене обладнання за договором № 7 (поставки обладнання) від 01.09.2017 року. По-друге, 01 вересня 2017 року між ФОП [PERSON] та ФГ «Баркософт Агро» укладений договір №7 (поставки обладнання). На виконання вищевказаного договору Фермерським господарством «Баркософт Агро» проведено передоплату станом на 13 жовтня 2020 року в сумі 762600,00 (сімсот шістдесят дві тисячі шістсот) гривень. Однак, ні обладнання, ні повернення коштів не отримав. 19.10.2020\~між ФГ\~«Баркософт Агро»\~та [PERSON] \~укладений Договір\~про відступлення\~прав вимоги,\~відповідно до\~умов якого\~первісний кредитор\~ФГ «Баркософт\~Агро» передав\~новому кредитору\~ [PERSON] \~належне право\~вимоги згідно\~договору №7\~(поставки\~обладнання)\~від 01.09.2017р.,\~укладеного між\~ФОП [PERSON] \~та ФГ\~«Баркософт Агро». Повідомленням від\~18.09.2018\~року ФОП\~ [PERSON] \~падала згоду\~ФГ «Баркософт\~Агро» на\~переведення обов`язків\~Покупця,\~що виникли\~на підставі\~договору №7\~поставки обладнання)\~від 01.09.2017р.\~на [PERSON] 21 травня 2021 року заочним рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області по цивільній справі №673/1524/20 задоволено в повному обсязі позовну заяву [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором поставки, а саме стягнуто з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 1086916,99 (один мільйон вісімдесят шість тисяч дев`ятсот шістнадцять) гривень 99 коп. за Договором №7 (поставки обладнання) від 01.09.2017 року та 10510 (десять тисяч п`ятсот десять ) грн. витрат по сплаті судового збору. Враховуючи вищевикладене, договір про відступлення прав вимоги від 19.10.2020 є реальним, повністю виконаним, та укладений на користь та в інтересах обох сторін, просить в позов відмовити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, та просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що згоди на укладення договору відступлення права вимоги не надавала, крім цього пояснила, повідомлення від 18.09.2018 на ім`я директора ФГ «Баркософт Агро» не підписувала. Представник [PERSON] діючи в інтересах відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просить в позові відмовити. Представник відповідача ФГ «Баркософт Агро» в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце судового розгляду в установленому законом порядку, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яке повернуто на адресою суду «адресат відсутній за вказаною адресою». Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. 01.09.2017 між ФОП [PERSON] та ФГ «Баркософт агро» в особі Шкрібляка В.Д. укладено договір №7, відповідно умов якого ФОП [PERSON] зобов`язалася поставити, а ФГ «Баркософт агро» зобов`язалося прийняти та оплатити грошові кошти у повному обсязі за поставлене обладнання, згідно з переліком, зазначеним у п. 1.2.1 цього Договору, а саме прес «ФЛОТТВЕГ» 1750 в комплекті 1 шт. Загальна ціна обладнання відповідно до п.1.2.3 договору становить 2\~300 000,00грн., у т.ч.ч ПДВ 20% 383\~333, 33 грн. Відповідно до п. 2.1. договору ФОП [PERSON] зобов`язалась фактично передати обладнання ФГ «Баркософт агро» на протязі 5-ти календарних днів з моменту підписання сторонами договору. Відповідно до Статуту ФГ «Баркософт Агро», затвердженого зборами членів господарства № 1 від 24.02.2020 членами господарства були подружжя [PERSON] та [PERSON] , остання була Головою господарства (п. 2.1 Статуту). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 20.11.2020, посвідченого приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Тонюк М.М., спадкоємцем майна [PERSON] , до складу якого входять майнові права на частку в статутному (складеному) капіталі ФГ «Баркософт агро», є його дружина [PERSON] 19.10.2020\~між ФГ\~«Баркософт Агро»\~та [PERSON] \~укладений Договір\~про відступлення\~прав вимоги,\~відповідно до\~умов якого\~первісний кредитор\~ФГ «Баркософт\~Агро» передав\~новому кредитору\~ [PERSON] \~належне право\~вимоги згідно\~договору №7\~(поставки\~обладнання)\~від 01.09.2017,\~укладеного між\~ФОП [PERSON] \~та ФГ\~«Баркософт Агро». Постановою Хмельницького апеляційного суду від 14.01.2022 справа № 673/1524/20, позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти з договором поставки в сумі 876138,69 грн., з яких 762600 грн. - попередня оплата за договором, 65583,60 грн. - інфляційні втрати, 47955,09 грн. - 3 % річних, а також понесені судові витрати в сумі 5412,65 грн. [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », про що складено актовий запис № 10 від 21.01.2022 та видано свідоцтво про зміну імені серія [NUMBER] . Звертаючись до суду із позовом про визнання договору про відступлення прав вимог від 19.10.2010 недійсним позивач вказала, що вказаний договір укладений однією і тією особою, тобто в порушення ч. 3 ст. 238 ЦК України, крім цього зазначила, що не дала згоди на відступлення прав вимоги. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. У розумінні приписів наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, але на час розгляду справи судом має право власності чи інше речове право на предмет правочину та/або претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи також може полягати в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала (перебували) у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України органи чи інші особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою. Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Так, у постанові Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №910/12791/19 викладено правову позицію, відповідно до якої словосполучення "у своїх інтересах" слід розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, в тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є. Зазначена норма права передбачає також добросовісність поведінки особи-представника, який діє від імені іншої особи на підставі довіреності або в силу своїх повноважень. Подібна правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду від 17.08.2021 у справі №924/139/20, а саме: правочин завжди має вчинятися в інтересах сторони, яку представляють. З метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. Правило, передбачене частиною 3 статті 238 Цивільного кодексу України, покликане гарантувати інтереси особи, яку представляють, від можливих зловживань з боку представника. При цьому словосполучення "у своїх інтересах" слід розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, в тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є. Зазначена норма права передбачає також добросовісність поведінки особи-представника, який діє від імені іншої особи на підставі довіреності або в силу своїх повноважень. Законом не встановлено виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність дій. Проте, з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (статті 12 Цивільного кодексу України), висновок про добросовісність поведінки особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала ця особа реального настання правових наслідків, що обумовлені договором, і чи настали такі наслідки насправді. У постанові від 21.11.2018 у справі № 481/759/13-ц Верховний Суд зазначив, що встановивши, що представник уклав договір оренди належної довірителю земельної ділянки з підприємством, єдиним засновником і керівником якого є він сам, не повідомивши довірителя про його укладення і не виплачуючи йому орендну плату, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про вчинення цього правочину з порушенням вимог частини третьої статті 238 ЦК України і визнання його недійсним з передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав. Оспорюваний договір укладений між фермерським господарством та [PERSON] . Член ФГ і власне ФГ є окремими і самостійними учасниками цивільних правовідносин. І тому вони можуть укладати між собою будь-які правочини, не заборонені законодавством. Крім цього, не встановлено обставин, що вказаний договір про відступлення прав вимоги укладений не в інтересах сторін. Щодо дотримання вимог ст. 516 ЦК України. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ніш своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Згідно ч. 3 ст. 512 ЦК України Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. В ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст.\~516\~ЦК України\~чітко визначено,\~що заміна\~кредитора у\~зобов`язанні\~здійснюється без\~згоди боржника,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Якщо боржник\~не був\~письмово повідомлений\~про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Пунктом 7.3 договору поставки обладнання № 7 від 01.09.2017 передбачено, що жодна із сторін не має права передавати свої права за цим договором третім особам без письмової згоди іншої сторони. Представником [PERSON] , яка діяла в інтересах відповідача [PERSON] подано ксерокопію повідомленням від 18.09.2018 ФОП [PERSON] щодо згоди ФГ «Баркософт Агро» на переведення обов`язків покупця, що виникли на підставі договору №7 поставки обладнання) від 01.09.2017р. на [PERSON] . Відповідно до ч. 5, 6 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. В порушення вимог ч. 5 ст. 95 ЦПК України представником відповідача надано незасвідчену в установленому законом порядку ксерокопію повідомленням від 18.09.2018, не зазначено про наявність у неї чи іншої особи оригіналу вказаного повідомлення, оригінал повідомлення суду не надано. Оскільки позивач ставить під сумнів вказаний доказ, зазначаючи що не підписувала такий документ, оригінал суду не надано, такий доказ не береться судом до уваги. Отже, відсутність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні, якщо обов`язковість такої згоди передбачено договором, є підставою для визнання недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України договору про відступлення права вимоги, оскільки він суперечить вимогам ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України. Враховуючи вищевикладене, позов про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 19.10.2020, який укладено між ФГ «Баркософт агро» та [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved