Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно доньки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області у справі №556/181/18 від 30.05.2018 року розірвано. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] .11.05.2018 року Володимирецьким районним судом Рівненської області видано судовий наказ у справі №556/288/18, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 746 (сімсот сорок шість) грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на дитину, і до досягнення нею повноліття, починаючи з 13.03.2018 року. Позивач зазначає, що відповідач не здійснює ніякої підтримки у навчанні та у особистому житті дитини, не проявляє інтересу щодо стану її здоров`я, між ними відсутні дружні відносини, на даний момент донька навіть не знає свого батька, тому вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] [PERSON] вказує, що протягом всього часу після розлучення відповідач не проявляв жодного інтересу до своєї доньки не бачив та не спілкувався з нею з власної ініціативи, з чого слідує що він не брав жодної участі у вихованні дитини. Неодноразово необхідна була присутність батька, як законного представника доньки для підписання документів, однак відповідач відсутній та не спілкується ні з нею ні з донькою зовсім, чим порушувались права дитини у зв`язку з відсутністю батька, як законного представника, дитина вважає своїм батьком чоловіка позивача [PERSON] , який піклується про неї. Ухвалою суду від 02 січня 2023 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 18.01.2023 року до суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про усунення недоліків. Ухвалою суду від 19 січня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 23 грудня 2022 року з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді та заперечень. 30 січня 2023 року представник позивача [PERSON] [PERSON] подала до суду клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, оскільки справа не може слухатись у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 09 лютого 2023 року клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] задоволено. Здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав. Призначено підготовче судове засідання по справі на 14 березня 2023 року. Ухвалою суду від 14 березня 2023 року підготовче провадження у справі за позово [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав - закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 12 квітня 2023 року в приміщенні Рівненського міського суду (м.Рівне, вул.Шкільна,1) з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, що зазначені в позові та просять задоволити, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Т.Коник в судове засідання не з"явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, підтримала висновок органу опіки та піклування від 20.03.2023 року №08-619. Таким чином, суд ухвалив провести розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та її представника, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 30.05.2018 року у справі №556/181/18. Від шлюбу мають дитину, [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане Виконавчим комітетом Великотелковицької сільської ради Володимирецького району рівненської області, актовий запис №4. 11.05.2018 року Володимирецьким районним судом Рівненської області видано судовий наказ у справі №556/288/18, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 746 (сімсот сорок шість) грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на дитину, і до досягнення нею повноліття, починаючи з 13.03.2018 року. Як встановлено судом із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що видане 26 вересня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] 26 вересня 2020 року Володимирецьким районним відділом державної реєстрації цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зареєстровано шлюб. Відповідно до довідки від 28.11.2022 року №264-д, що видана директором ліцею №18 Меркотан Л.І. [PERSON] навчається в 2-А класі Рівненського ліцею №18 Рівненської міської ради. Як вбачається із інформації про виховання [PERSON] , що надана директором Рівненського ліцею №18 мама дитини [PERSON] та [PERSON] постійно приводили і забирали дівчинку зі школи, відвідували батьківські збори, цікавились успіхами дитини, брали активну участь у позакласній роботі. Батько дівчинки [PERSON] ніколи не виявляв жодної зацікавленості навчанням [PERSON] , з класним керівником не зустрічався, батьківські збори не відвідував. З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 20.03.2023 року № 08-619 вбачається, що малолітня [PERSON] з мамою зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживають за адресою [ADDRESS] . Під час бесіди малолітня [PERSON] пояснила, що проживає разом із мамою, татом [PERSON] та сестричкою [PERSON] . Татом дівчинка називає маминого чоловіка [PERSON] . Про біологічного батька дитина не згадує. [PERSON] навчається в у Рівненському ліцеї №18 з 01.09.2021. Мама [PERSON] та [PERSON] постійно приводять і забирають дівчинку зі школи, відвідували батьківські збори, цікавиляться успіхами дитини, беруть активну участь у позакласній роботі. Батько дівчинки [PERSON] ніколи не виявляв жодної зацікавленості навчанням [PERSON] , з класним керівником не зустрічався, батьківські збори не відвідував.Питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно доньки [PERSON] , [INFO] , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 08 березня 2023 року. Комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, розглянувши матеріали справи прийняла рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно доньки [PERSON] . Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не бачиться із нею, не цікавиться її життям. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім"я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об"єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім"ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов"язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. Тлумачення зазначеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов"язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов"язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов"язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов"язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов"язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні по справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв"язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). До аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 15 липня 2019 року у справі №336/9218/14. Предметом доказування у даному спорі є факт втрати відповідачем інтересу до своєї дитини та як наслідок цього нехтування наданими йому батьківськими правами та обов"язками. Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв"язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осміб, які бажають проживати з дитиною, брати у часть у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини. Наданий в якості доказу висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає таким, що відповідає інтересам дитини. Відповідач [PERSON] , відповідно до інформації Служби у справах дітей Виконавчого комітету Покровської сільської ради Дніпропетровської області, хоч і зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , відповідно до акту про фактичне місце проживання від 28.02.2023 року з 2017 року за вищевказаною адресою не проживає. З огляду на зазначене, обстежити умови проживання та відібрати пояснення у [PERSON] щодо участі у вихованні та утриманні малолітньої [PERSON] у Служби у справах дітей Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області не видалось можливим. З аналізу матеріалів справи вбачається, що відповідач проживає окремо від дитини, не спілкується з нею. Доказів протилежного відповідачем суду не подано. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме те що відповідач протягом тривалого часу свідомо нехтує своїми батьківськими обов"язками, піклування та турботи до доньки не виявляє, станом її здоров"я не цікавиться, фізичний та моральний розвиток не підтримує, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Враховуючи встановлені судом обставини по справі та вищезазначені вимоги закону, приймаючи до уваги те, що позивачем в ході судового розгляду доведено належними та достатніми доказами факти свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов"язками, суд вважає доцільним позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до малолітньої [PERSON] , [INFO] . Аналізуючи досліджені докази, суд на основі всебічного, повного, об"єктивного та безпосереднього з"ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з"ясувавши їх достатність і взаємний зв"язок у сукупності, захищаючи права та інтереси дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав слід задовольнити. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача [PERSON] слід стягнути витрати, що понесені на сплату судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved