Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

18 січня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 14 лютого 2014 року. Під час шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , яка є повнолітньою. Судовим наказом від 12 листопада 2019 року з відповідача стягуються аліменти на [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказуючи, що розміру\~стягуваних аліментів їй не вистачає для належного забезпечення потреб дитини, позивач просила ухвалити рішення, яким змінити спосіб стягнення аліментів, визначений судовим наказом Турійського районного суду від 12 листопада 2019 року, на стягнення аліментів в розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гривень. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені (а. с. 35, 36). 05 квітня 2023 року позивач подала до суду заяву, в якій вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи, позов підтримує із викладених у ньому підстав, просить його задовольнити, а справу розглядати без її участі та за відсутності її представника (а. с. 38). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча в контексті положень частини восьмої статті 128 ЦПК України про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а. с. 37), про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов не подавав. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 05 квітня 2023 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Обов`язок батьків щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям та способи й порядок його виконання врегульовано у главі 15 Сімейного кодексу України. Згідно з частиною першою статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що\~\~сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 13). Дитина проживає разом із позивачкою (а. с.15). На підставі рішення Турійського районного суду Волинської області від 14 лютого 2014 року шлюб між сторонами розірвано (а. с. 16-17). Відповідно до судового наказу Турійського районного суду Волинської області від 12 листопада 2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, починаючи з 06 листопада 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. (а. с. 11). Старша дитина [PERSON] , [INFO] (а. с. 14), досягла повноліття і аліменти на її утримання позивачка не отримує. Звертаючись до суду із позовом, позивач, як на підставу своїх вимог, посилалася на положення статті 192 СК України. За змістом статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, у зв`язку з чим зміна матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них або існування інших об`єктивних причин, на що посилалася позивач звертаючись до суду, може бути підставою для вимоги про зміну розміру аліментів або способу їх стягнення, у зв`язку з чим суд вважає за можливе та справедливим переглянути розмір стягуваних із відповідача аліментів. Такі ж правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року у справі № 678/13/17, Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Згідно з положеннями\~статті 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. За змістом частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру стягуваних аліментів суд враховує, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і на батька, як позивачка, так і відповідач є працездатними особами, позивачка здійснює догляд за інвалідом першої групи (а. с. 18), отримує компенсаційну виплату в розмірі 34 гривні та допомогу малозабезпеченим сім`ям у розмірі 4000 гривень. Відповідно до виписки з медичної картки амбулаторного хворого від 30 березня 2023 року позивачка з 2020 року хворіє (діагноз: арахнофальна кіста лівої лобної частки головного мозку). З`явилася слабкість в ногах, стало важко ходити. З кожним роком її стан погіршується (а. с. 39). Такі обставини об`єктивно свідчать про значне погіршення здоров`я позивачки. Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження наявності інших, передбачених статтею 182 СК України, обставин, що враховуються судом при визначенні розміру аліментів, відповідач суду не надав і жодного разу в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим (а. с. 26, 29). З огляду на вказане, виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, та враховуючи, що право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом із яким проживає дитина, суд дійшов висновку про наявність у розглядуваному випадку передбачених законом підстав для задоволення позову і вважає справедливим змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на підставі судового наказу та стягувати з [PERSON] аліменти на неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожитого мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Щодо розподілу судових витрат у цій справі. Відповідно до статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно з пунктом 1 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Враховуючи, що позивачка та її представник не надали суду докази, що підтверджують розмір понесених витрат на правову допомогу на суму 5000 гривень, а в заяві від 05 квітня 2023 року (а. с. 38) позивачка просила їх не стягувати з відповідача, то розподіл вказаних витрат судом не здійснюється. Враховуючи, що позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі закону, то відповідно до вимог частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», статті 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути 1073 гривні 60 копійок судового збору. На підставі викладеного, статей 180-182, 192\~СК України та

Outcome: approved