Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

20.02.2023 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач посилаючись на ст.ст.179, 196 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 4,15,43, 49, 133, 137, 175 ЦПК України, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів по рішенню Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя №335/3484/17 за період з 01 червня 2019 року по 31 грудня 2022 року у розмірі 143400 гривень 18 копійок та понесені судові витрати у сумі 5000 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з відповідачем [PERSON] перебувала у шлюбі, який розірвано рішенням Славутицького міського суду Київської області №377/578/16 від 28 вересня 2016 року. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей - [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , батьком яких в свідоцтвах про народження записаний відповідач - [PERSON] . Згідно рішення Славутицького міського суду Київської області №377/579/16 від 08 вересня 2016 року з відповідача [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] присуджено стягувати аліменти у розмірі 2/5 частини доходів позивача щомісяця. На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя №335/3484/17 від 08.06.2017 зменшено розмір аліментів, стягнутих за рішенням Славутицького міського суду Київської області від 08 вересня 2016року у справі № 377/579/16-ц з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей з 2/5 частки всіх видів доходів [PERSON] , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/3 частки всіх видів доходів [PERSON] щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили й до повноліття дітей. Постановою в.о. начальника Славутицького міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області від 03.05.2018 відкрито виконавче провадження ВП №56296592. Сплата відповідачем аліментів на утримання неповнолітніх дітей з 2019 року майже не здійснювалася, внаслідок чого станом на 01.01.2023 утворилась заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої становить 143400,18 гривень. Ухвалою судді від 06 березня 2023 року, після виконання вимог, передбачених ч.6 ст.187 ЦПК України, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 30 березня 2023 року. Ухвалою судді від 30.03.2023 року відкладено судовий розгляд справи на підставі п.1 ч. 2 ст.223 ЦПК України, відсутні відомості про вручення відповідачам повідомлення про дату, час і місце судового засідання. В призначене судове засідання 18.04.2023 року сторони не з`явились. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи без присутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся за місцем реєстрації, в порядку передбаченому ст. ст. 128-130 ЦПК України. За останнім відомим місцем реєстрації та за виявленим місцем реєстрації двічі направлялась ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, проте конверти із процесуальними документами повернулись до суду з відмітками «повертається» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Також відповідач викликався через оголошення на офіційному сайті «Судова влада України». Заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву до суду не подано. За наявності умов, передбачених ст.ст.280-282 ЦПК України, згідно до ухвали від 18.04.2023 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження [NUMBER] та [NUMBER] ( а.с.18-19). Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Славутицького міського суду Київської області від 28.09.2016 року (а.с.20). 08 вересня 2016 року Славутицьким міським судом Київської області було винесено рішення по справі 377/579/16-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей в розмірі 2/5 заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 11.08.2016 року ( а.с.21). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя №335/3484/17 від 08.06.2017 зменшено розмір аліментів, стягнутих за рішенням Славутицького міського суду Київської області від 08 вересня 2016 року у справі № 377/579/16-ц з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей з 2/5 частки всіх видів доходів [PERSON] , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/3 частки всіх видів доходів [PERSON] щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили й до повноліття дітей. Постановою в.о.начальника Славутицького міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області від 03.05.2018 відкрито виконавче провадження ВП №56296592. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 24.01.2023 року Славутицького відділу Державної Виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції, заборгованість станом на 01.01.2023 року становить 143 400,18 гривень(а.с.27). Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума пені за період прострочення станом на 01 січня 2023 року становить 995 291 гривня 35 копійок, що перевищує розмір заборгованості по аліментам 143400,18 гривні (а.с.10-12). Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до чч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно із ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому за змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: Zp=(A1Х1%ХQ1)+(A2Х1%ХQ2)+……….(AnХ1%ХQn), де: Zp - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18). Розрахунок пені за аліментами, який міститься в матеріалах справи відповідає вимогам ст. 196 СК України та правовій позиції викладеній у вищезазначеному рішенні Верховного Суду. Доказів на підтвердження відсутності заборгованості по сплаті аліментів, а також заперечень щодо здійсненого позивачем розрахунку відповідач суду не надав. В той же час відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного Кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Враховуючи, що розмір пені перевищує розмір заборгованості, стягненню підлягає пеня у розмірі заборгованості по аліментам у розмірі 143 400,18 гривень. СУДОВІ ВИТРАТИ. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилом ч. 3 вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як зазначено у п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Судом встановлено, що адвокат Климчук Вікторія Володимирівна надала позивачу [PERSON] правові послуги на підставі договору про надання правової допомоги № 2-01-23-Ц від 22.01.2023 року. Згідно з актом наданих послуг від 06.02.2023 року, сторони засвідчили, що правові послуги за договором № 2-01-23-Ц від 22.01.2023 року виконано в повному обсязі. Об`єм виконаних робіт: зустріч з клієнтом, консультування, вивчення документів наданих клієнтом, вивчення судової практики, складання позовної .Витрати на професійну допомогу складають 5000, 00 гривень. Відповідно до рахунку фактури № 2-01-23 від 06.02.2023 року [PERSON] сплатила Адвокату Климчук В.В. 5000,00 гривень за договором про надання правової допомоги. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Враховуючи час, затрачений адвокатом Климчук В.В. на консультування позивача щодо підстав та порядку звернення з позовною заявою щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; складання та направлення адвокатських запитів; написання та подання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що розмір витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката, в сумі 5 000 гривень є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами у цій справі. Вказані витрати є фактичними і неминучими, оскільки позивачу необхідна була правова допомога для звернення до суду з позовною заявою для захисту свого порушеного права. За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 гривень. На підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, тому відповідно до положень ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню в дохід держави з відповідача.

Outcome: approved