Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП», треті особи - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Приватний виконавець Білецька Крістіна Олександрівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню 21.10.2022 року Дзержинським районним судом м. Харкова ухвалено по справі рішення, яким позовні вимоги [PERSON] в інтересах якого діє [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП», треті особи - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Приватний виконавець Білецька Крістіна Олександрівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено частково. Визнати виконавчий напис за реєстровим №235764 від 25.06.2021 року виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, таким що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. 27.12.2022 року представник позивача звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, з огляду на те, що станом на 31.01.2022 року з позивача - [PERSON] стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» грошові кошти у розмірі 56885,16 грн., що підтверджується квитанцією №9С13-ВЕХР-2КХ2-44Е7 від 21.12.2021 року, квитанцією №Е0Т9-1В39-18ХР-7Е80 від 30.12.2021 року, квитанцією №Е0Т9-1В39-18ХР-7Е80 від 30.12.2021 року. Враховуючи, що Дзержинським районним судом м. Харкова ухвалюючи рішення від 21.10.2022 року, не вирішено питання стосовно позовної вимоги з приводу стягнення в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП», а саме грошових коштів в сумі 56885,16 грн., суд вирішує питання про ухвалення додаткового рішення в частині не розглянутих вимог за позовом та приходить до наступних висновків. Виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат») Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. ( ст. 88 Закону України «Про нотаріат») Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецької Крістіни Олександрівни перебувало виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису №235764, виданого 25.06.2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінанс Проперті Груп» суми боргу у розмірі 51295,80 грн. Виконавче провадження було закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним і фактичним виконанням рішення. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Рішення суду про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України. Така правова позиція сформована Верховним Судом в постанові від 08 вересня 2021 року справа № 201/6498/20. З [PERSON] стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» грошові кошти у розмірі 56885,16 грн., що підтверджується квитанцією №9С13-ВЕХР-2КХ2-44Е7 від 21.12.2021 року, квитанцією №Е0Т9-1В39-18ХР-7Е80 від 30.12.2021 року, квитанцією №Е0Т9-1В39-18ХР-7Е80 від 30.12.2021 року. Виходячи з положень ч. 1 ст. 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України) Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Суд звертає увагу, що відповідно поданої заяви про ухвалення додаткового рішення, позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» грошові кошти в загальному розмірі 56885,16 гривень, які стягнуто з боржника в межах процедури виконавчого провадження. Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» на користь [PERSON] грошових коштів в загальному розмірі 56885,16 грн., які стягнуто з боржника в межах процедури виконавчого провадження ВП [NUMBER] щодо примусового виконання виконавчого напису №235764 від 25.06.2021 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, який за рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню, тому відсутня підстава для подальшого проведення такого стягнення, а стягнуте за виконавчим написом підлягає поверненню боржнику за рахунок стягувача, як безпідставно набуте майно, в порядку, передбаченому статтею 1212 Цивільного кодексу України. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України"). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про ухвалення додаткового рішення за результатами розгляду справи №638/16726/21, є обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved