Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на корить позивача три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 15.07.2021 року по 03.10.2022 року в розмірі 1\~328,09(одна тисяча триста двадцять вісім) доларів США, 09 центів та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2010 року з врахуванням ухвали Франківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2010 року у цивільній справі №2-4431/10 позов задоволено, стягнено з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» за договором кредиту №016-2008-1194 від 16 квітня 2008 року заборгованість в сумі 36 311,06 дол. США, 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень сплаченого державного мита, 120 (сто двадцять) гривень, сплачених за інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи та 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень за подання заяви на видачу судового наказу, що не набрав законної сили. Однак відповідачка вказане судове рішення не виконала до цього часу. Відтак, вважає, що відповідно до вимог ст.625 ЦК України за період з 15.07.2021 року по 03.10.2022 року відповідачка повинна сплатити на його користь три процентів річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань, що становить 1\~328,09(одна тисяча триста двадцять вісім) доларів США, 09 центів У зв`язку з чим, просить позов задоволити. Ухвалою судді від 02.01.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати за участю учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про заслухання справи у його відсутності, позов підтримує повністю та не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення суду. Відповідачка у судовому засіданні позов частково визнала та пояснила, що про рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2010 року у цивільній справі №2-4431/10 її відомо, однак через матеріальне становище вчасно не виконала своє зобов`язання перед банком та через те, що приватний виконавець заблокував її рахунки та неповерненням її депозиту банком. Крім цього, вважає, що банк повинен йти її на уступки, стягувати борг в гривнях. У зв`язку з чим, просила щоб кошти з іноземної валюти перевести в гривні та надати її можливість вносити частинами кошти для погашення заборгованості. Заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши подані документи і матеріали, заперечення на позов, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до\~ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2010 року з врахуванням ухвали Франківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2010 року у цивільній справі №2-4431/10 позов задоволено, стягнено з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» за договором кредиту №016-2008-1194 від 16 квітня 2008 року заборгованість в сумі 36 311,06 дол. США, 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень сплаченого державного мита, 120 (сто двадцять) гривень, сплачених за інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи та 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень за подання заяви на видачу судового наказу, що не набрав законної сили(а.с.5-6). Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 ЦК України\~вбачається, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України\~визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частиною другою\~статті 509\~ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої\~статті 11 ЦК України\~може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо. Частиною другою\~статті 4 ЦК України\~передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є\~ЦК України. Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в\~статті 610 ЦК України, а саме відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Частиною другою статті 625\~ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої\~статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми. У кредитора при цьому згідно із частиною другою\~статті 625 ЦК України\~виникає кореспондуюче право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати основного боргу. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до\~статті 625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі\~№ 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України\~дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим. Вказаний правовий висновок висловлений 09 лютого 2021 року Великою Палатою Верховного Суду у справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Суд визначив також і правову природу валюти при визначенні 3 % річних, передбачених у частині другій\~статті 625 ЦК України. При прийнятті рішення Суд керувався нижченаведеним. Оскільки стаття 625\~ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625\~ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №\~6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій\~статті 625\~ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. У постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 16\~січня 2019\~року у\~справі №\~373/2054/16-ц\~(провадження\~№ 14-446цс18)\~зроблено висновок,\~що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. У частині четвертій\~статті 263 ЦПК України\~вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відтак,\~правовий аналіз\~норм статей\~525,\~526,\~599,\~611,\~625\~ЦК України\~дозволяє зробити\~висновок про\~те,\~що наявність\~судового рішення\~про стягнення\~суми боргу\~за договором\~позики,\~яке боржник\~не виконав,\~не припиняє\~правовідносин сторін\~цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченого ст. 625 ЦК України. З огляду\~на вищенаведене,\~суд бере\~до уваги\~представлений позивачем\~розрахунок заборгованості/а.с.7/,\~який складений\~у відповідності\~до вимог\~чинного законодавства,\~відповідач обґрунтованих\~заперечень щодо\~розрахунку суду\~не надала, клопотання щодо неспівмірності витрат до суду не надходило. Згідно із ст.5 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2\~ст. 89 ЦПК України, \~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. За таких\~обставин,\~оскільки грошове\~зобов`язання перед\~позивачем не\~виконано відповідачем\~то позовні\~вимоги щодо\~стягнення з\~відповідача три\~відсотки річних\~за час\~прострочення виконання\~грошових зобов`язань\~за період\~з 15.07.2021\~року по\~03.10.2022\~року в\~розмірі 1\~328,09(одна\~тисяча триста\~двадцять вісім)\~доларів США,\~09\~центів згідно\~здійсненого позивачем\~розрахунку,\~є обґрунтованими\~та такими,\~що підлягають\~задоволенню. Згідно з ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати в розмірі 2 481 гривень судового збору, що було сплачено при поданні позовної заяви.

Outcome: approved