Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

заявник [PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою, яку в ході розгляду справи уточнила, та просить суд встановити факт свого постійного проживання на території України станом на 24.08.1991, посилаючись на право набуття нею громадянства України за територіальним походженням. В обґрунтування заяви зазначено, що вона народилася [INFO] у місті Херсоні Херсонської області, однак свідоцтво про її народження було утрачено. Вона є неграмотною особою, дитячий садок та школу не відвідувала, виховувалась вдома, однак усе життя прожила на території України. Її рідна сестра народилася там же, однак має у наявності паспорт громадянки України. [INFO] вона, заявник, народила доньку [PERSON] та з 1991 по 2004 роки проживала по [ADDRESS] . З 2004 року по теперішній час проживає без реєстрації по [ADDRESS] . У липні 2021 року вона звернулась до заінтересованої особи із заявою про видачу їй паспорта громадянина України, однак їй було відмовлено та рекомендовано довести факт її належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України», тобто довести факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 рік. Нею надаються докази її фактичного місця проживання у період з 1991 року та народження нею дитини та письмові покази свідків, тому з метою отримання паспорту громадянки України, просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 05 грудня 2022 року заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 21 грудня 2022 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити у порядку окремого провадження. У судовому засіданні 02.03.2023 заявник [PERSON] та її представник Кшижевська К.О. заявлені вимоги підтримали з підстав, викладених в уточненому позову. Представник заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Поліщук М.В. у судовому засіданні 02.03.2023 при винесенні рішення покладалася на розсуд суду. В обґрунтування письмових заперечень зазначено, що згідно поданої до суду заяви [PERSON] та додатків до неї, встановлено відсутність документів, що підтверджує факт саме постійного безперервного проживання останньої на території України (трудову книжку, військовий квиток, атестати або дипломи про навчання, копію домової книги із штампом реєстрації на території України, копію паспорта громадянина колишнього СРСР 1974 р. з внесенням напису органу внутрішніх справ України «громадянин України», тощо).Тому у зв`язку з відсутністю доказів, просить у задоволенні вимог відмовити. Допитані у судовому засіданні 02.03.2023 свідки [PERSON] та [PERSON] кожен окремо підтвердили факт проживання [PERSON] на території України станом на 24.08.1991. Вислухавши пояснення заявника та її представника, представника заінтересованої особи, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Як встановлено судом, за відомостями листка прибуття, створеного 24.04.1990 та наданого ВОМІРМП УПГПРЕ ГУДМС України в Дніпропетровській області повідомленням від 06.04.2023, за даними паперової картотеки [PERSON] народилася [INFO] у місті Херсоні Херсонської області та станом на 24.04.1990 проживала по [ADDRESS] за паспортом зразка СРСР [NUMBER] виданим Центрально-Міським РВ у м. Кривий Ріг. За відомостями Комунального некомерційного підприємства «Криворізький міський клінічний пологовий будинок № 1» Криворізький міської ради», за медичною документацією підтверджується факт народження [INFO] о 14-35 [PERSON] , яка мешкала за адресою [ADDRESS] , дитини жіночої статті 2400,0. Вказане підтверджується також наданою до суду копією свідоцтва про народження дитини заявника, де [PERSON] указана матірю. Заявник просить встановити вказаний факт з метою отримання нею паспорта громадянки України, оскільки Центрально-Міським відділом у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області рекомендовано документально довести факт постійного проживання її на території України на 24 серпня 1991 року. У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Відповідно до пункту 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, (далі - Порядок № 215), для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. У пункті 44 Порядку № 215 встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Порядок № 215 відповідно до Закону України «Про громадянство України» визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України. Абзацом першим пункту 1 Порядку № 215 передбачено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку. Згідно з абзацом другим пункту 4 Порядку № 215 заяви та інші документи з питань громадянства подаються особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні. Підпунктом «а» пункту 7 Порядку № 215 передбачено, що встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; Згідно з пунктом 8 Порядку № 215 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог та вважає можливим встановити факт постійного проживання заявниці [PERSON] станом на 24 серпня 1991 року, на території України. Судові витрати відповідно до частини сьомої статті 294 ЦПК України не відшкодовуються.

Outcome: approved