Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Синельниківської міської ради про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/5 частину житлового будинку, які в подальшому уточнив. В обґрунтування уточнений позовних вимог зазначив, що він, [PERSON] , є власником 4/5 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Зазначена частка будинку належить йому на підставі: 1/5 частина - свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Синельниківською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1623 від 12 жовтня 1993 року, зареєстрованого Синельниківським БТТІ 24 січня 2003 рок та записано на реєстрову книгу № 51 за реєстром № 8330; 1/5 частина - договору дарування нерухомого майна-будинку, посвідченого 04 квітня 2007 року приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Харченко О. А. в реєстрі за № 601, зареєстрованого 23.05.2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 36601234; 2/5 частини - договору дарування, посвідченого 23 травня 2020 року державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори в реєстрі за №2-725, зареєстрованого 23.05.2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 36600450. Власником іншої частини будинку, яка складається з 1/5 частки, є відповідач - [PERSON] . Зазначена частка будинку належить відповідачці на підставі рішення Синельниківського міськнарсуду Дніпропетровської області від 04 червня 1993 року зареєстрованого Синельниківським бюро технічної інвентаризації 25 серпня 1993 року, записано в реєстрову книгу № 51 реєстровим № 8330. Згідно розпорядження Синельниківського міського голови №31-р від 16 лютого 2016 року «Про перейменування вулиць та провулків у місті Синельниковому» вулиця «50років ВЛКСМ» в м. Синельникове перейменована на «Широка». Згідно звіту про оцінку КП «СМБТІ» від 09.11.2020року ринкова вартість 1/5 частки вищевказаного житлового будинку складає 21 600, 00 грн. [PERSON] не є членом його сім, вони спільно не проживають, а мають лише родинний зв`язок - у них з нею спільний батько. В будинку розташованому за адресою: [ADDRESS] на теперішній час зареєстровано шість осіб: він, його жінка, його син, а також відповідачка [PERSON] , її син та її колишній чоловік, що підтверджується довідкою, виданою відділом реєстрації Синельниківської міської ради 04.11.2020 року за № 1627. Але фактично у вищезазначеному будинку проживають тільки три особи: він, його жінка [PERSON] , та їхній син [PERSON] . Проживають вони з жінкою у вказаному будинку з грудня 2007 року і по теперішній час, що підтверджується довідкою, виданою 09.10.2020 року головою квартального комітету № 27. Відповідачка [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2007 року, що підтверджується довідкою від 09.10.2020 року, виданою головою квартального комітету № 27. 3а 13 років відповідачка жодного разу не прийшла до будинку, не здійснює ніякого догляду за своєю часткою. У зв`язку з чим на теперішній час частка будинку, яка належить його сестрі знаходиться в аварійному стані, так як там ніхто не проживає, не доглядає та не ремонтує її, що підтверджується довідкою квартального комітету №27. Також, відповідно до звіту КП «СМБТІ» від 09 листопада 2020 року, після проведення візуального огляду частини житлового будинку, яка належить відповідачці встановлено, що ця частка знаходиться у незадовільному стані, а саме: «Двері вхідні-дерево (перекос, прогиби), міжкімнатні - відсутні. Вікна - дерево (перекос). Коридор - на підлозі дерев`яні дошки (утертість, вибоїни),на стінах - побілка (відшарування штукатурки, шпалери (цвіль), стеля - побілка, протєчки, відставання, тріщини). Кухня - на підлозі дерев`яні дошки (утертість, вибоїни), на стінах-побілка (відшарування штукатурки, шпалери (цвіль), стеля-побілка, протєчки, відставання,тріщини). Житлова кімната - на підлозі дерев`яні дошки (стертість, вибоїни), на стінах-побілка (відшарування штукатурки (цвіль), стеля - побілка, протечки, відставання, тріщини). Сантехнічні прилади відсутні, опалення відсутнє. Прибудови а2-1 , а3-1, а4-1 незадовільний стан на стінах-відшарування штукатурки, тріщини, підлога - вибоїни, стеля протечки (фотофіксація у додатках).». Газопостачання в частині будинку сестри станом на 21.10.2020 року відключено, що підтверджується довідкою № 41 АТ «Дніпропетровськгаз». Електропостачання також відсутнє. Проживати в цій частині будинку неможливо, вона фактично зруйнована на 60% і потребує капітального ремонту. Вже починає руйнуватися дах. Його 4/5 частки та 1/5 частка сестри знаходяться в одному будинку, частина стін та дах є спільними, межують між собою, і вже недовго до того часу коли почне руйнуватися і частка будинку, яка належить йому на праві власності. На неодноразові пропозиції викупити у відповідача належну їй частку, так як її частка є незначною, і вона не проживає в ній вже багато років, тобто вирішити спір мирним шляхом, [PERSON] категорично відмовляється. І не погоджується здійснювати догляд за будинком та робити ремонт. Більш того, в телефонній розмові неодноразово зазначала, що ця частка спірного будинку їй не потрібна, але і мені цієї частки ніколи не бачити. Також він декілька разів нагадував сестрі про обов`язок власника утримувати належне йому майно, як це передбачено ст. 322 ЦК України; забезпечувати схоронність жилого будинку, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію, як це передбачено ст. 151 Житлового кодексу України. Але вона так і не виконує обов`язки співвласника та не приймає жодної участі в експлуатації й управлінні спільним майном. У зв`язку з цим у мене виникла необхідність звернення до суду для вирішення подальшої долі 1/5 ч. житлового будинку. Вважає, що право власності на 1/5 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , може бути припинена, оскільки її частка є незначною, спільне володіння та користування майном неможливе і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Він та відповідач не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно і не ведуть спільне господарство, сестра не бере участі у витратах, яких потребує утримання власності, не здійснює капітальний ремонт житлового будинку та надвірних споруд, більше тринадцяти років не проживає в своєму будинку, навіть не заходить до нього, тобто тривалий час не користується своєю часткою житла за його призначенням, проживає за іншою адресою, а тому припинення права па її частку не завдасть істотної шкоди її інтересам. З такої поведінки відповідача не вбачається, що припинення її права власності на частку у спільному майні завдасть їй, або членам її сім`ї істотної шкоди. Більш того частка житла відповідача на теперішній час є аварійною і проживати і ній неможливо. Крім того бездіяльність відповідача, щодо утримання своєї частки житла, порушує його права, як власника, і завдає шкоди моїй власності. Просить суд припинити право власності [PERSON] , [INFO] , на 1/5 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель і споруд,що розташовані за адресою [ADDRESS] ; визнати за ним, [PERSON] , [INFO] , право приватної власності на 1/5 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою [ADDRESS] . Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, до його початку надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Також позивач просить вирішити питання про повернення йому з депозитного рахунку суду 21 600, 00 грн. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, до його початку надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали у повному обсязі, так як позивач у повному обсязі розрахувався з нею за її 1/5 частину спірного житлового будинку. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, до його початку надала заяву про розгляд справи без її участі, оскільки неповнолітня дитина відповідачки досягла повноліття. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що[PERSON] належить 4/5 частин житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] , з яких: 1/5 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Синельниківською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1623 від 12 жовтня 1993 року, зареєстрованого Синельниківським МБТІ 24 січня 2003 рок та записано на реєстрову книгу № 51 за реєстром № 8330; 1/5 частина на підставі договору дарування нерухомого майна - будинку, посвідченого 04 квітня 2007 року приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Харченко О. А. в реєстрі за № 601, зареєстрованого 23.05.2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 36601234; 2/5 частини на підставі договору дарування, посвідченого 23 травня 2020 року державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори в реєстрі за №2-725, зареєстрованого 23.05.2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 36600450. [PERSON] належить 1/5 частина житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Синельниківського міськнарсуду Дніпропетровської області від 04 червня 1993 року зареєстрованого Синельниківським бюро технічної інвентаризації 25 серпня 1993 року, записано в реєстрову книгу № 51 реєстровим № 8330. З довідки №1627 від 04.11.2020 року вбачається, що в житловому будинку розташованому за адресою: [ADDRESS] , станом на 04.11.2020 року зареєстровані : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З довідки виданої квартальним комітетом №27 від 09.10.2020 року вбачається, що у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] фактично проживає [PERSON] , разом зі своєю сім`єю: дружиною - [PERSON] та сином - [PERSON] . Проживають вони з у вказаному будинку з грудня 2007 року і по теперішній час. З довідки виданої квартальним комітетом №27 від 09.10.2020 року вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2007 року. Частина будинку , де вона раніше мешкала знаходиться в аварійному стані. За частиною будинку де вона раніше проживала ніхто не доглядає, двір захаращений. Відповідно до звіту КП «Синельниківське МБТІ» від 09 листопада 2020 року, після проведення візуального огляду 1/5 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] встановлено, що ця частка знаходиться у незадовільному стані, а саме: «Двері вхідні-дерево (перекос, прогиби), міжкімнатні - відсутні. Вікна - дерево (перекос). Коридор - на підлозі дерев`яні дошки (утертість, вибоїни),на стінах - побілка (відшарування штукатурки, шпалери (цвіль), стеля - побілка, протєчки, відставання, тріщини). Кухня - на підлозі дерев`яні дошки (утертість, вибоїни), на стінах-побілка (відшарування штукатурки, шпалери (цвіль), стеля-побілка, протєчки, відставання,тріщини). Житлова кімната - на підлозі дерев`яні дошки (стертість, вибоїни), на стінах-побілка (відшарування штукатурки (цвіль), стеля - побілка, протечки, відставання, тріщини). Сантехнічні прилади відсутні, опалення відсутнє. Прибудови а2-1 , а3-1, а4-1 незадовільний стан на стінах-відшарування штукатурки, тріщини, підлога - вибоїни, стеля протечки (фотофіксація у додатках).». З довідки №11 АТ «Дніпропетровськгаз» від 21.10.2020 року вбачається, що газопостачання в частині будинку абонента [PERSON] особовий рахунок [NUMBER] станом на 21.10.2020 року відключено. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За правилом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У частинах першій, другій статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Отже, власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов`язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує дотримання принципу забезпечення балансу між інтересами власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, усього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власника з боку держави, фізичної чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків. Особи користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення й не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Проте, реалізуючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів , а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями , пов`язаними із спільним майном. Частиною першою статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких, суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні, а саме: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. З аналізу положень ст. 365 ЦК України та судової практики можна прийти до висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених п.п.1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном. Саме до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17 . Згідно з частиною 2 статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою. Обґрунтовуючи позов, позивач та його представник в якості підстав для припинення права [PERSON] на частку у праві спільної часткової власності на нерухоме майно - житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , посилаються на наявність наступних підстав: частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим, припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, який жодним чином не приймає участі в утриманні житлового будинку та прибудинкової території. Згідно звіту про оцінку КП «СМБТІ» від 09.11.2020року ринкова вартість 1/5 частки спірного житлового будинку складає 21 600, 00 грн. У зв`язку з пред`явленням позову про припинення права власності, позивач виконав умову щодо попереднього внесення на депозитний рахунок суду компенсації вартості 1/5 частини в будинку, що належить відповідачу, перерахувавши 17.05.2021 року 21600 грн. на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області. Суд, виходячи з положень ст. 365 ЦК України, встановлених обставин справи та досліджених доказів, а також враховуючи справедливий баланс інтересів обох сторін щодо належного їм на праві спільної часткової власності майна, приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині припинення [PERSON] на частку у спільному майні - житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , виходячи з наступних підстав. Виходячи із вказаних норм, з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в абз.1 п.6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991р. №7 при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Поняття «незначна частка» є оціночним, тому при вирішенні спору в судовому порядку суд враховує співвідношення вартості всього майна, часток кожного тощо. При цьому, тягар доказування, що частки відповідачів є незначними і вони не можуть бути виділені в натурі, несе позивач. Отже, позивачем в ході судового розгляду доведено, що частка відповідача [PERSON] є незначною і вона не може бути виділена в натурі, спільне володіння та користування майном неможливе, припинення справа власності на спірну частину не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім ї, яка бере участі у витратах, яких потребує утримання власності, не здійснює капітальний ремонт житлового будинку та надвірних споруд, більше тринадцяти років не проживає в своєму будинку, не заходить до нього, тобто тривалий час не користується своєю часткою житла за його призначенням, проживає за іншою адресою. Частка житла відповідача на теперішній час є аварійною і проживати в ній неможливо. Бездіяльність відповідача, щодо утримання своєї частки житла, порушує права позивача, як власника, і завдає шкоди його власності. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Отже, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. В ході судового розгляду встановлено, що відповідач у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , не проживає з 2007 року (більше 13 років), не навідується та не цікавиться долею належного їй на праві власності майна, не приймає участі у необхідних витратах для підтримання технічного стану будинку, що призводить до його подальшого знищення, така бездіяльність відповідача порушує право іншого учасника часткової власності - [PERSON] . Враховуючи, що частка відповідача у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , за своїм розміром та вартістю є незначною, виділити частку у спільному майні в натурі з технічної точки зору неможливо. Крім того, з заяви відповідачки встановлено, що між сторонами встановлена домовленість щодо виплати позивачем відповідачу певної суми в рахунок вартості 1/5 частини спірного житлового будинку. Позивачем внесено на депозитний рахунок суду вартість належної відповідачу частки, суд вважає, що втручання у право відповідача на майно за встановлених вище обставин є виправданим (необхідним) відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідає меті дотримання справедливого балансу інтересів обох сторін. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що "відсутність конструкції ("за наявності одночасно") в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності". У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2019 року у справі № 210/2236/15-ц (провадження № 61-33924св18) вказано, що "припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливе за наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав, проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном". Аналогічні висновки міститься в постановах Верховного Суду України від16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 303/4849/16-ц (провадження № 61-27907св18). На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачем при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 840 грн.80 коп., який підлягає стягненню з відповідача на його користь. На підставі ст.ст.358, 365 ЦК України,

Outcome: approved