Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовував тим, що згідно протоколу серії БР № 084406, 05 листопада 2017 року близько 16 години 00 хвилин в м. Кривому Розі, Центрально-Міському районі, по вул. Ньютона, біля будинку 40, водій [PERSON] керуючи автомобілем Мерседес Бенц днз. [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечну швидкість руху та не дотримався безпечної дистанції, не вжив заходів для зменшення швидкості руху, аж до повної зупинки транспортного засобу, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Форд Фіеста днз. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду нього, чим порушив п. 2.3 «б», 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, потерпілих не має. Постановою суду від 22.11.2017 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Згідно Звіту щодо оцінки майна №047/МУ-18 від 10.07.2018 по визначенню оціночної вартості матеріального збитку, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Ford Fiesta номерний знак [NUMBER] , складає 35 747,56 грн. На теперішній час матеріальні збитки, понесені [PERSON] з вини [PERSON] , останнім не компенсовані. За таких обставин, позивач просить суд: стягнути з відповідача на свою користь матеріальні збитки в сумі 35 747,56 грн., 50000,00 грн. моральної шкоди, крім того просив стягнути з відповідача судові витрати. Позивач, його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення позову заперечувала, заявила про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 05 листопада 2017 року близько 16 години 00 хвилин в м. Кривому Розі, Центрально-Міському районі, по вул. Ньютона, біля будинку 40, водій [PERSON] керуючи автомобілем Мерседес Бенц днз. [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечну швидкість руху та не дотримався безпечної дистанції, не вжив заходів для зменшення швидкості руху, аж до повної зупинки транспортного засобу, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Форд Фіеста днз. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду нього. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що власником автомобіля Форд Фіеста днз. [NUMBER] , є [PERSON] . Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.11.2017 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (справа № 216/5894/17). Постанова не оскаржена та набрала законної сили 04.12.2017 року. Відповідно до ч. 6, 7 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 05.11.2017 року, відбулась з вини водія [PERSON] , внаслідок порушення ПДР України. Згідно з висновком про оцінку майна суб`єкту оціночної діяльності [PERSON] № 047/МУ-18 від 10.07.2018 року оціночна вартість матеріальних збитків, спричинених власнику автомобіля FORD FIESTA, реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок ушкодження, складає 35747,56 грн. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що саме внаслідок неправомірних дій відповідача відбулась дорожньо-транспортна пригода та позивачу було завдано матеріальних збитків на суму 35747,56 грн., що вказаним висновком. За частиною першою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За таких обставин, враховуючи, що матеріальна шкода завдана позивачу внаслідок вчинення [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з останнього матеріальної шкоди в сумі 35747,56 грн. на користь позивача. Крім того, відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральнихі фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, судом враховується характер і обсяг заподіяної дорожньо-транспортною пригодою шкоди, а також поведінка відповідача, який будучи винним у ДТП, не намагався до цього часу добровільно відшкодувати спричинену ним шкоду. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що в результаті скоєння дорожньо-транспортної пригоди позивачу була спричинена матеріальна шкода, а також спричинені моральні переживання та страждання, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 5000,00 грн. Вказана сума є об`єктивною та достатньою для відшкодування моральної шкоди, що відбулася внаслідок неправомірних дій відповідача. Щодо застосування строків позовної давності, заявлених представником відповідача, суд зазначає наступне. За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). У відповідності до ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Вказана правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц. За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний. Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Відповідно до ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. У разі виникнення зазначених обставин перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Отже, ДТП, внаслідок якої позивачем було отримано матеріальну та моральну шкоду, сталася 05.11.2017 року. Постанова суду про визнання [PERSON] винуватим в скоєння ДТП 04 грудня 2017 року набрала законної сили. Слід зауважити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року в Україні було запроваджено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 №1236, зі змінами дію карантину продовжено до 31 грудня 2022 року. Відповідно до п. 5 р. І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Тобто строк позовної давності встановлений законом продовжено до 31 грудня 2022 року, починаючи з 12 березня 2020 року. А відтак, строк позовної давності для звернення до суду [PERSON] з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок скоєння ДТП, не закінчився, оскільки його продовжено на строк дії карантину та згідно квитанції «Укрпошти», доданих до матеріалів справи, вбачається, що [PERSON] звернувся з вказаним позовом до суду 23.12.2022 року, тобто строки звернення з позовом суд пропущеними не вважає. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У зв`язку з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження, враховуючи задоволені вимоги, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані з проведенням експертизи в сумі 3000,00 грн. Частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог: 1073,60 + 107,36 (задоволено 10 % від заявленого розміру моральної шкоди) = 1180,96 грн.

Outcome: partial