Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-06 00:00:00

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.03.2023 року в цивільній справі № 161/1611/23 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастухова Н.В., про стягнення боргу було відмовлено у повному обсязі. 29.03.2023 року представником відповідачки адвокатом Філіповичем В.Я. було подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення. В обгрунтування заявлених вимог останній зазначив, що за наслідками розгляду по суті позовних вимог, які були предметом цивільної справи № 161/1611/23, судом не вирішено питання про відшкодування витрат, понесених його довірителькою у зв`язку з розглядом справи. Натомість, на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу в ході розгляду справи та до ухвалення судового рішення стороною відповідача надавалися відповідні докази. Вказує, що фактично понесені та документально підтвердженні судові витрати, понесені [PERSON] в цивільній справі № 161/1611/23 складають 12000 грн. Враховуючи наведене та у зв`язку з відмовою [PERSON] в задоволенні її позову, просить суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивачки на користь своєї довірительки 12000 грн. судових витрат, понесених на правничу допомогу (а.с. 105-108). 04.04.2023 року від представника позивача надійшли на адресу суду заперечення щодо ухвалення додаткового рішення (по своїй суті заява про зменшення розміру витрат на правничу допомогу). В обгрунтування своїх доводів з приводу заявлених вимог останній зазначає, що судовим рішенням у цивільній справі № 161/1611/23 клопотання сторони відповідача про відшкодування судових витрат на правничу допомогу фактично вирішено судом та у його задоволенні було відмовлено. У зв`язку з цим, у разі незгодою з таким рішенням суду, сторона відповідача вправі подати апеляційну скаргу на нього. Поряд з цим, докази, якими представник відповідача підтверджує понесені [PERSON] витрати на правничу допомогу, містять суперечності та не дають можливості в повній мірі оцінити їх відповідність фактично наданим послугам. Зокрема, незрозумілим залишається те, в якому порядку здійснюється виплата гонорару адвокату у фіксованому розмірі чи погодинна оплата, оскільки договір про надання правничої допомоги містить в собі ці два взаємовиключні положення. Враховуючи наведене, просить відмовити у прийнятті додаткового рішення в цивільній справі № 161/1611/23 (а.с. 112-119). Представник позивачки в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у його запереченнях на заяву про ухвалення додаткового рішення, у задоволенні заявлених вимог просив відмовити у повному обсязі. Представник відповідача у своїй заяві про ухвалення додаткового рішення просив її розгляд здійснювати у його відсутності та відсутності його довірительки. Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення в судове засідання не викликалася. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення або/чи не вирішено питання про судові витрати. Як вбачається зі змісту рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.03.2023 року в цивільній справі № 161/1611/23, судом при його постановленні було вирішено питання розподілу лише тих судових витрат, які були понесені позивачкою в ході розгляду справи. Тобто, питання про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат, понесених останньою в зв`язку з розглядом справи, не вирішувалося. Наведене свідчить про безпідставність доводів представника позивача про зворотне. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.10.2018 року в справі № 569/17904/17, - на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.? Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обгрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Із наведеного вище слідує, що сторона, яка заявляє вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язана надати відповідні докази, які у причинно-наслідковому зв`язку підтверджують затрачений час на правову допомогу, надану в справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та фактичну передачу виконаних адвокатом робіт, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Судом встановлено, що між адвокатом Філіповичем В.Є. та відповідачкою [PERSON] 25.02.2023 року було укладено Договір про надання правової допомоги № б/н, за умовами якого (п. 1.2) адвокат взяв на себе зобов`язання представляти останню в цивільній справі за позовом [PERSON] про стягнення боргу (а.с. 67). Як вбачається із розрахунку суми гонорару адвоката за надану професійну правничу допомогу по Договору про надання правової допомоги № б/н від 25.02.2023 року, адвокат Філіпович В.Є. при розгляді цивільної справи № 161/1611/23 надав [PERSON] наступні правничі послуги на загальну суму 14000 грн., з яких: ознайомлення з матеріалами справи та консультації щодо визначення правової позиції (2000 грн.); підготовка та подання відзиву, оформлення документів про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (10000 грн.); участь в судовому засіданні (2000 грн.). Згідно вищевказаного розрахунку кількість витраченого часу на надані послуги складає 7 год. загальною вартістю 14000 грн. (а.с. 66). Однак, як вбачається із п. 3.3 Договору про надання правової допомоги № б/н від 25.02.2023 року, його сторони обумовили, що гонорар адвоката Філіповичем В.Є. незалежно від результату розгляду справи становить фіксовану суму в розмірі 12000 грн. У своїх запереченнях представник позивача посилається на те, що положення вищевказаного Договору містять суперечності, які не дають можливості в повній мірі оцінити їх відповідність фактично наданим послугам. Проте, вищевказані доводи на увагу не заслуговують, оскільки п. 3.4 Договору про надання правової допомоги № б/н від 25.02.2023 року, встановлює порядок обчислення гонорару адвокату, який впливає саме на розмір такого у фіксованій сумі, а не визначає погодинну оплату послуг. Факт сплати відповідачкою [PERSON] адвокату Філіповичу В.Є. коштів за послуги з професійної правничої допомоги в розмірі 12000 грн. підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордеру № 25/02/23 від 25.02.2023 року (а.с. 60). Також, суд наголошує на такому. Так, внаслідок запровадження з 15.12.2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, які наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої сторони. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України за наявності клопотання іншої сторони. До такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.09.2021 року при розгляді справи № 160/12268/19. Варто зауважити, що стороною позивача фактично оспорюється розмір судових витрат, понесених відповідачкою на послуги з правничої допомоги, які її представник просить стягнути за наслідками розгляду цивільної справи № 161/1611/23 з [PERSON] . Представник відповідача вважає такі витрати не співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а також із обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є частково обґрунтованими. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд також виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На переконання суду, витрати на правничу допомогу, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] , та відповідають принципам розумності та справедливості становлять 6000 грн. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається із матеріалів цивільної справи № 161/1611/23, стороною відповідача 21.03.2023 року було подано клопотання про долучення доказів про стягнення витрат на правничу допомогу, в якій було наведено обгрунтування понесених [PERSON] судових витрат, а також заявлено вимогу про їх стягнення з позивачки [PERSON] за наслідками розгляду справи (а.с. 61-65). Таким чином, суд вважає, що стороною позивача було дотримано строки та порядок звернення з даною заявою. Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява представника відповідача [PERSON] адвоката Філіповича В.Є. про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі № 161/1611/23 підлягає до часткового задоволення.

Outcome: approved