Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, примирення неможливе, шлюб існує формально. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31.01.2023 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач, який з урахуванням п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи судом, оскільки до суду повернувся конверт з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.03.2003, мають троє дітей: дочку - [PERSON] , [INFO] , яка на даний час повнолітня, дочку - [PERSON] , [INFO] та дочку - [PERSON] , [INFO] . На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, з червня місяця 2022 однією сім`єю не проживають, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, оскільки сторони не бажають зберегти шлюб, примирення між ними неможливе. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що сторони протягом тривалого часу не підтримують подружніх відносин, сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки це призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Щодо розподілу судових витрат, зокрема в частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн., суд зазначає таке. Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу. Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У постанові Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 607/4341/20 визначено, що обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо). З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та адвокатом Процем В.А. укладено договір про надання професійної правничої допомоги за №3 від 15.01.2023. Згідно з п.3.1. даного договору розмір гонорару, який клієнь сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до попереднього розрахунку витрат до вказаного договору адвокатом надано клієнту [PERSON] послугу: зібрання доказів, їх вивчення, підготовка цивільного позову та подача його до суду, що складає 1000 грн. Вартість виконаних робіт за професійну правничу допомогу становить 1000,00 грн. Згідно з квитанцією №N1ВММ4878М від 19.01.2023 [PERSON] сплачено адвокату 1000,00 грн. При цьому доказів на підтвердження укладення додаткової угоди, якою визначено розмір гонорару, та акта виконаних робіт позивачем не надано, а тому суд не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог в цій частині. Водночас відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1073,60 грн. понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору.

Outcome: approved