Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

22 вересня 2023 року до суду звернувся позивач з вимогами про розірвання шлюбу та залишення проживання дитини з матірю. Стислий виклад позицій сторін. 30 березня 2013 року між нею та [PERSON] укладено шлюб, від якого вони мають малолітню дитину. Оскільки спільне життя з відповідачем не склалося, що знайшло своє відображення у втраті почуття взаємної любові та поваги один до одного, просила суд шлюб між нею та відповідачем, розірвати. Також зазначила, що між ними відсутній спір щодо поділу майна подружжя. Дитина проживає разом з нею. Позивач в судове засідання не з`явилася, про явку в судове засідання була повідомлена належним чином, від її представника надійшла заява, про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заяви та процесуальні дії вчинені в рамках цивільної справи. 17 лютого 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Фактичні обставини встановлені судом. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] 30 березня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у місті Дніпро зареєстровано шлюб між [PERSON] [INFO] , уродженцем міста Донецьк, громадянином України та [PERSON] , [INFO] , уродженкою міста Коростень, громадянкою України, актовий запис №165. Після реєстрації шлюбу прізвище подружжя « [PERSON] ». Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] [INFO] народилася [PERSON] батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] . Дитина зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] разом з матір`ю, що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України №1241009820 від 06.01.2015. Норми права застосовані судом. Згідно зі ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положенням ст.24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч.2 ст.112\~СК\~України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Тобто, з аналізу вказаних матеріально правових норм можна дійти висновку, що розірвання шлюбу за рішенням суду можливе у разі звернення одного з подружжя з такою вимогою та з зазначенням об`єктивних причин, які унеможливлюють подальше існування шлюбу. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику\~застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно з частиною 1статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до статті 19 СК України,\~під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою.Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно вимог ст.77, 81 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Висновки та мотиви суду. Позивач скористалася своїм правом та звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, наполягає на його розірванні, оскільки шлюб носить формальний характер. При таких обставинах, враховуючи інтереси кожного з подружжя, дитини, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а тому шлюб слід розірвати, малолітню дитину залишити на проживанні з батьком. Що стосується вимоги про залишення проживання дитини разом з матір`ю слід зазначити таке. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами станом на час ухвалення рішення. Відповідач не подававав до суду своїх заперечень щодо проживання дитини разом з матір`ю, доказів наявності спору щодо питання про залишення проживання дитини з матір`ю також не містить. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15 січня 2020 року справа №200/952/18 провадження № 61-14859св19 та у постанові від 22 грудня 2021 року справа 339/143/20 провадження \~61-6809св21. З урахуванням зазначеного позовні вимоги підлягає задоволенню. Що стосується вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу слід зазначити таке. Відповідно до ч. 1ст. 141\~ЦПК України\~з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір, сплачений останньою при зверненні до суду з вимогою про розірвання шлюбу у розмірі 992,40 грн.. Вирішуючи вимоги позову щодо стягнення судових витрат за надання позивачці правничої допомоги адвокатом, суд виходить з наступного. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved