Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

24 лютого 2023 року [PERSON] , звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з дати звернення з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25.10.2022 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Син проживає та перебуває на утриманні матері. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання спільного сина. Заробітна плата позивачки є недостатньою для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання спільного сина. 01 березня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 28 березня 2023 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, визнав позовні вимоги частково та просив стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 3500 грн., щомісячно. Часткове визнання позовних вимог обґрунтовує тим, що заявлений позивачкою розмір аліментів є завищеним та необґрунтованим, оскільки він щомісячно надає грошову допомогу на утримання сина, а також оплачує для сина гуртки з інформатики та іноземної мови, однак позивачка про це не зазначила у позовній заяві та не надала на підтвердження цих фактів жодних відомостей. Проте, фактично відповідач щомісячно несе витрати на дитину, сплачуючи позивачу грошову допомогу. Окрім того, відповідач звертає увагу суду на відсутність у його власності будь-якого автомобіля чи житла та на наявність у нього батьків похилого віку, які також потребують матеріальної допомоги. У відповідності до ч.8 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Позивачка до судового засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Подала до суду заяву, відповідно до змісту якої просить розглядати справу за її відсутності, просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 3500 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Подав до суду заяву, відповідно до якої останній просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає частково та просить з нього стягувати аліменти в розмірі 3500 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Частиною 2 ст. 2 СК України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» за якою, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Судом встановлено, що з 16.05.2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб від 16.05.2009 року серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві. Від шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, у свідоцтві про народження дитини батьками записані: батько - « [PERSON] », мати - « [PERSON] ». Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 16 травня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 1584 - розірвано. Згідно інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи з відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїм сином. Сторонами у позасудовому порядку не досягнуто домовленості щодо утримання спільної дитини та позивач бажає, щоб відповідач сплачував аліменти за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, зазначена норма закону встановлює розмір аліментів у частці чи твердій грошовій сумі за вибором особи, яка звернулася до суду за захистом порушеного права і ніяк не визначає статус відповідача щодо його працездатності чи безробіття, не ставить цим в залежність суд щодо визначення порядку та способу стягнення аліментів і не зобов`язує суд діяти на свій розсуд. Частина 1 статті 184 СК України виписана законодавцем таким чином, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги [PERSON] мотивовані тим, що вона просила суд про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 6000,00 грн. Частиною 1 ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18). Позивач вказує, що відповідач працездатний, та може сплачувати аліменти на рівні, необхідному для належного розвитку дитини. При цьому, суду не надано доказів незадовільного стану здоров`я дитини, матеріальне становище чітко не визначене, тобто який розмір доходу отримає сама позивач не встановлено, та доказів дійсного розміру доходу позивача суду також не надано. Суд враховує, що обов`язок по доказуванню позовних вимог, їх розміру, та по доказуванню тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, покладається саме на позивача, і не може перекладатись на відповідача обов`язок по спростуванню доводів позивача. Так, прожитковий мінімум на дитину у 2023 pоці в Україні складає: на дитину вікoм від 6 до 18 рокiв, до вікової категорії якої належить дитина сторін у справі, становить - 2833,00 грн Мінімальний гарантований розмір аліментних виплат на одну дитину встановлений на рівні не нижче 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, які мають стягуватись з відповідача на утримання його неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що з метою дотримання вимог закону, враховуючи рівність обов`язків обох батьків щодо матеріального забезпечення дитини, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Позивачем не наведено щодо обґрунтування заявленого розміру аліментів. При визначенні розміру аліментів, судом враховано вимоги статті 182 СК України, а також приписи статті 180 СК України. Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів малолітнього сина сторін, враховуючи вік дитини, працездатний вік відповідача, відсутність у відповідача аліментних зобов`язань стосовно інших осіб, зважаючи на те, що між позивачем та відповідачем у позасудовому порядку не досягнуто домовленостей щодо утримання дитини, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивачки та необхідність визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, щомісячно,з їх індексацією відповідно до закону, починаючи з 24 лютого 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є спів мірний витратам, які мають нести батьки на утримання дитини. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст. 188 СК України, судом не встановлено. Крім того, суд також враховує, що проти вказаного розміру не заперечував також і сам відповідач, зважаючи на розмір середньомісячного доходу. Судом не встановлено обставин, що відповідач, будучи працездатною особою, не може надавати допомогу на утримання своєї дружини. Батьки дитини повинні у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати її добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Можливість стягнення аліментів за рішенням суду залежить не лише від факту добровільної участі одного з батьків в утриманні дітей, а й від згоди іншого з батьків із розміром та способом такого утримання. Тому за сукупності наведених висновків позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. за вимогу про стягнення аліментів, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнений від його сплати на підставі закону. Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України.

Outcome: partial