Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зняття арешту з квартири [ADDRESS] посилаючись на те, що позивачу квартири належить на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.03.1997 виданого органом приватизації житлового фонду ВАТ «Харківський тракторний завод» згідно з розпорядженням № 3075 від. 24.03.1997 року та частини - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте під час здійснення своїх законних прав щодо нерухомого майна, позивачу стало відомо про перебування вказаного майна під арештом на підставі постанови № 59-16/04 від 05.04.2004 року ВДВС Орджонікідзевського району м. Харкова, тому просить зняти арешт з квартири за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 08.02.2023 року відкрито провадження у справі. В судове засідання позивача не з`явився, надав до суду заяву в якій заявлені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, провести розгляд справи у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час там місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до\~довідки \~від 13.03.2023\~року на\~офіційному веб-сайті\~Київського районного\~суду м.\~Полтави розміщено\~оголошення \~про виклик\~ [PERSON] \~ в\~судове засідання.\~ З\~опублікуванням оголошення\~про виклик\~відповідач вважається\~повідомленим про\~дату,\~час і\~місце розгляду\~справи.\~Отже,\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про час\~і місце\~розгляду справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223\~ЦПК\~України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Відповідач відзив на адресу суду не надавав, що відповідно до\~ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 25 березня 1997 року видане органом приватизації житлового фонду ВАТ «Харківський тракторний завод» кв. [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] . Право власності зареєстровано в установленому порядку. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 липня 2001 року виданого Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою, [PERSON] успадкував частину кв. [ADDRESS] . Позивач є власником спірної квартири, що підтверджується належними доказами. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна накладений арешт на спірну квартиру на підставі постанови 59-16/04, 05.04.2004 ВДВС Орджонікідзевського району. Згідно договору позики від 14 липня 2003 року, [PERSON] та [PERSON] позичили у [PERSON] 6\~360 грн, зі строком виплати боргу 14.10.2003 року. Договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Полехіною А.М. Постановою державного виконавця ВДВС Орджоніікідзевського району м. Харкова від 26 березня 2004 року при примусовому виконанні виконавчого напису № 6516 виданого 25.11.2003 року про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 3\~240 грн. на користь [PERSON] накладено арешти на квартиру, що належить [PERSON] . На час розгляду справи виконавчий напис № 6516 вчинений 25 листопада 2003 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Полехіною А.М. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 3\~240 грн. відсутній, так як згідно номенклатури справ нотаріуса виконавчі написи зберігаються в архіві нотаріуса три роки. За повідомленням Індустріального відділу ДВС міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , згідно перевірки даних в Автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що ідентифікувати виконавче провадження, в межах якого винесено постанову про арешт майна, не виявляється можливим. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15,16\~ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктами 1, 2 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. За ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до норм ст.\~59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Арешт майна має тимчасовий характер і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд дійшов до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Встановивши дані обставини, суд дійшов до висновку, про те, що є всі підстави, передбачені законом, для задоволення позову та зняття арешту з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved