Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-13 00:00:00

07 грудня 2022 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на частини двоповерхового садового будинку [ADDRESS] , загальною площею 121 кв.м., житловою площею 77,4 кв.м. Визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на частини земельної ділянки площею 0,0377 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110136900:33:010:0026. Свої вимоги мотивувала тим, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2019 року було розірвано. Позивач вказує на те, що під час перебування в шлюбі з відповідачем ними було набуте майно, однак, вона та її чоловік не можуть дійти згоди щодо його розподілу, тому змушена звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Куриленко О.М. Ухвалою суду від 12.12.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 19 січня 2023 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] надіслав на електронну адресу суду заяву, в якій просив забезпечити можливість представника [PERSON] - адвоката Місяця Андрія Петровича брати участь у судовому засіданні та усіх подальших судових засіданнях по справі №947/2924/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку ВКЗ. Ухвалою суду від 23 січня 2023 року у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про участь у судовому засіданні та усіх подальших судових засіданнях в режимі відеоконференції було відмовлено. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, її представник [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивача про поділ майна подружжя визнав в повному обсязі та не заперечував проти визнання за позивачкою права власності на частин спільного майна, також просив, у зв`язку з його визнанням позовних вимог, стягнути з нього 50% судового збору. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 12 січня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складно актовий запис № 29. В період даного шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] . Під час перебування у шлюбі сторонами було набуте нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,0377 га, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 5110136900:33:010:0026, яка була набута на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.04.2014 рок, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лукашевою Н.А.; двоповерховий садовий (індивідуальний) будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , загальна площа будинку становить 121 кв.м., з яких житлова площа становить 77,4 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності № [NUMBER] від 28.08.2015 року. Подружні стосунки між стронами не склались, в результаті чого шлюб між [PERSON] та [PERSON] було роізврвано, що свідчить копія рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2019 року. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку . Відповідно до чинного законодавства, загальною спільною власністю чоловіка і жінки є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, що може бути об`єктом права приватної власності, крім майна нажитого кожним з чоловіка і жінки за час їхнього роздільного проживання при фактичному припиненні подружніх відносин. Згідно з положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, навіть якщо один із них не мав самостійного заробітку. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Річ - це об`єкт матеріального світу, саме предмети якого є об`єктом права власності. Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст. 63 СК України. Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання. Ст. 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна. Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму об`єкта права спільної сумісної власності. При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керується ст. 70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 статті 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що майно, яке придбано за час шлюбу, а саме: земельна ділянка площею 0,0377 га, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 5110136900:33:010:0026, та двоповерховий садовий (індивідуальний) будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , а від так підлягає поділу. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Відповідно ст.ст. 355 ч.1, 356 ч.1 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч.ч.4,5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким способом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Вирішуючи справу по суті, суд не відступає від засади рівності часток подружжя, оскільки матеріали справи не містять жодних відповідних доказів для зменшення частки будь-кого з подружжя та доказів згоди компенсації будь-якого з них. Тому суд, виходячи з наведених вимог закону та

Outcome: approved