Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказав, що він з 02 вересня 1981 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем і проживали з відповідачем у шлюбі до 15 листопада 2021 року. Від спільного шлюбу подружжя має повнолітню дитину, яка мешкає разом з відповідачем. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спільне життя не склалось, спільне господарство не ведеться. Просить суд розірвати шлюб між ними. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 18 січня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду у порядку спрощеного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 13 лютого 2023 року надано сторонам термін для примирення строком на два місяці та провадження по справі зупинено до закінчення строку для примирення. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 14 квітня 2023 року поновлено провадження у справі. Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву у якій просить розгляд справи здійснювати у його відсутність, зазначив, що в строк, встановлений судом примирення не відбулось, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить шлюб розірвати. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала відзив на позовну заяву відповідно до якої зазначила, що від шлюбу з позивачем мають дитину [PERSON] , [INFO] , яка є особою з інвалідністю з дитинства третьої групи, яка потребує постійного стороннього нагляду, постійного приймання медичних препаратів. Відповідач проживає разом із дитиною, цілодобово піклується нею, доглядає за станом її здоров`я. Позивач сплачує аліменти на дитину згідно рішення Селидівського міського суду Донецької області № 242/338/22. Щодо існування розбіжностей у відносинах сторін відповідачу стало відомо із позовної заяви, вони однаковими темпами проживають вже багато років. Розірвання шлюбу може призвести до того, що їхня спільна дитина, яка потребує постійного догляду, залишиться без батьківської турботи та піклування. Нове життя позивача призведе до того, що почне забувати про існування своєї рідної дитини. На підставі зазначеного просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Також від відповідача надійшла заява про здійснення розгляду справи у її відсутність. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши і проаналізувавши докази та законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 року зі змінами та доповненнями (далі СК України) «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.». Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 02 вересня 1981 року Інгулецьким районним відділом РАЦС м. Кривий Ріг, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 02 вересня 1981 року Інгулецькому районному відділі РАЦС м. Кривий Ріг, актовий запис № 354. У відповідності до довідки серії АВ № 0610587 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією [PERSON] , [INFO] , за наслідком повторного огляду встановлено третю групу інвалідності з дитинства безстроково. Згідно ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як вбачається із заяви позивача зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами не склалось, у зв`язку з тим, що позивачем створена нова сім`я і позивач тривалий час не мешкає з відповідачем. Родина фактично розпалася і її відновлення неможливо при обставинах зазначених позивачем, їх шлюбний союз розпався, після надання строку на примирення сторони не примирились. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Суд, на підставі ст. 112 СК України, з`ясувавши дійсні причини позову, те, що шлюбні відносини припинені, про що свідчить позовна заява позивача, вважає за необхідне розірвати шлюб, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Приймаючи до уваги, що після надання строку на примирення сторони не примирились, суд вважає причини, що спонукають позивача на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку про задоволення позову. Спір про поділ майна - відсутній. Згідно частини 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved