Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

16.03.2023 до суду звернувся позивач із вказаним позовом з приводу місця проживання спільної дочки сторін - [PERSON] , яка народилася [INFO] . Позивач стверджує, що з 2015 року їх дитина [PERSON] проживає разом з ним і перебуває на його утриманні. Однак з відповідачкою виникли проблеми, оскільки вони не можуть узгодити офіційне місце проживання дитини. З урахуванням віку та індивідуальних особливостей доньки, позивач вважає, що найкращим інтересам дитини буде відповідати визначення місця проживання разом з батьком. Позивач забезпечує всі необхідні умови для життя та розвитку дитини за адресою, де вони проживають разом у будинку, що належить позивачу. Він також займається вихованням дитини, проявляє турботу про її фізичний та духовний розвиток, забезпечує всі потреби дочки, включаючи одяг, взуття та інші необхідні речі. Отже, позивач просить визначити місце проживання неповнолітньої доньки спільно з ним. Судові витрати просить залишити за собою. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити та ухвалити рішення, яким визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] спільно із ним. Під час судового засідання відповідачка, [PERSON] , фактично підтвердила та повідомила, що її дочка, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з її бувшим чоловіком та батьком дочки - [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . Відповідач не заперечувала проти продовження проживання дочки за цією адресою, оскільки сама перебуває на постійних заробітках за межами України. При вирішення позову поклалась на розсуд суду. Представник третьої особи Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області Джигун О.Л., (котра уповноважена представляти інтереси позивача на підставі довіреності №05-27/77 від 24.04.2023(а.с. 37)) надіслана на електронну адресу суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити у відсутність представника селищної ради. Позов підтримала (а.с. 36). Заслухавши пояснення позивача та відповідача, показання неповнолітньої [PERSON] , дослідивши матеріали справи та наведені в ній позивачем докази на обґрунтування заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Так, відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 10) сторони зазначені батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно акту обстеження умов проживання від 01.03.2023 (а.с. 11) будинок по [ADDRESS] обставлений сучасними меблями та побутовою технікою. Тепло, чисто, створено належні умови для проживання. [PERSON] має має окрему кімнату обставлену меблями, має окреме місце для відпочинку та для навчання. Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 16.05.2003 (а.с. 12) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] .. Рішення набрало законної сили 17.06.2003. Відповідно до виписки із єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 13) [PERSON] являється фізичною особою-підприємцем. Відповідно до характеристики Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за № 486 від 10.03.2023 (а.с. 14) компроментуючі матеріали відносно [PERSON] за місцем проживання не надходили. Під час судового засідання за клопотанням позивача була допитана у якості свідка, неповнолітня [PERSON] , в присутності обох батьків, котра підтвердила, що проживає разом з батьком, оскільки її мати, [PERSON] , в більшості перебуває за межами України, де працює. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, повідомлених свідком. Дані про її заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, її показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідності ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст.ст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч.1 ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, ч.ч.2 і 3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Отже, з урахуванням позиції неповнолітньої [PERSON] , яка підтвердила свою згоду на проживання з батьком [PERSON] , який надає їй постійний догляд і турботу через її вік, та враховуючи особу [PERSON] , яка працює за кордоном, суд вважає, що проживання з батьком буде сприятливим для розвитку дитини як психологічно, так і фізично. Зважаючи на вказані обставини, а також на те, що таке рішення не суперечить інтересам дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved