Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

20.02.2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. З позову вбачається, що спільне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя. Шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, у зв`язку з чим подальше збереження сім`ї позивачка вважає неможливим. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01.03.2023 року позовну заяву було залишено без руху. 15.03.2023 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява про усунення недоліків з квитанцією про сплату судового збору. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.03.2023 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. У судове засідання позивачка не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява, яка надійшла на електронну адресу суду, з якої вбачається, що вона просить проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому процесуальним законом. Відзив у встановлений судом строк не подав. Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 23.01.2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони дітей не мають. З позовної заяви вбачається, що сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім`ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 4 цієї статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених позивачкою витрат на правничу допомогу разом з заявою на усунення недоліків було надано наступні документи: довідка від 11.03.2023 року (вих. № 1) про сплату гонорару у розмірі 1500 грн.; договір № 6/23 про надання правової допомоги від 07.02.2023 року; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Так, згідно наданих документів вбачається, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який просить стягнути позивачка становить 1500 грн., що є гонораром адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта та надання його інших видів правової допомоги. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При цьому, частиною 3 вказаної статті визначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як зазначено в постанові Великої Палати ВС від 15.10.2019 року (справа № 904/4507/18), домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 24.01.2014 року, заява №19336/04, § 268). Слід також зазначити, як вказав КАС ВС у своїй постанові від 15.04.2021 року (справа № 160/6899/20), суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved