Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Кілійської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування поданого первісного позову та уточненого позову від 28.09.2022 року позивач зазначає, що відповідно до рішенням Кілійського районного суду Одеської області по справі №502/2851/15-ц від 15.12.2015 року, шлюб між сторонами було розірвано. Вказаним рішенням суду визначено місце проживання малолітнього спільного сина [PERSON] , [INFO] за місцем проживання батька [PERSON] . З 12.09.2012 року [PERSON] була зареєстрована та мешкала за місцем проживання батьків позивача і після розірвання шлюбу виїхала в невідомому напрямку. З того часу вона покинула спільного сина [PERSON] , [INFO] і дитина з того часу постійно проживає разом з батьком, який опікується дитиною, забезпечує його матеріально і займається його вихованням. Відповідач своїм сином вже майже сім років взагалі не цікавиться і не навідує, батьківські обов`язки взагалі не виконує. Позивач обґрунтовано вважає за справедливе, якщо з відповідача буде стягнуто аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На теперішній час [PERSON] позбавлений батьківської (з боку матері) опіки та виховання. Позивач є моряком і укладаючи контракти отримує стабільний заробіток, тому має можливість повністю забезпечувати дитину, але на теперішній час не має можливості виїхати за кордон через запровадження військового стану і не може самостійно забезпечувати дитину. Інших неповнолітніх дітей у позивача на утриманні не має. На підставі вищезазначеного, позивач просить суд: -стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати зазначену суму від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; -позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно її сина [PERSON] , [INFO] ; -стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] судовий збір та витрати на правничу допомогу. 10.10.2022 року від відповідача по справі до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що 20.07.2012 року сторони зареєстрували шлюб, в період якого народився син - [PERSON] [INFO] . На початку листопада 2013 року, відповідач переїхала з сином [PERSON] проживати до матері в м. Татарбунари Одеської області. З того часу вона більше не міняла свого місця проживання, а 06.11.2014 року вона зареєструвалась за іншою адресою. 15.12.2015 року шлюб між нею та позивачем було розірвано та визначено місце проживання спільного сина [PERSON] за місцем проживання батька. Дійсно, відповідач на прохання матері позивача дала таку згоду, щоб позивача [PERSON] не призвали в ряди Збройних Сил України і не направили в АТО Донецьку або Луганську область. Після цього рішення позивач [PERSON] приїхав на автомобілі в м. Татарбунари і забрав сина [PERSON] до себе в м. Кілія. У своєму позові [PERSON] вказує, що відповідач своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дитину до досягнення повноліття, не виконує майже сім років та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання, однак це не відповідає дійсності. Відповідач ніколи не втрачала свого інтересу до сина [PERSON] . Вона неодноразово телефонувала, як позивачу так і його матері [PERSON] з приводу того, щоб зустрітися з сином, взяти його до себе додому на якийсь час, але ні позивач, ні його матір не відповідали на її дзвінки. Відповідач неодноразово приїздила в м. Кілію з такою ж ціллю, щоб побути з сином, але їй також ніколи не відчиняли двері під виглядом, що нікого не було вдома. Вона привозила дитині подарунки і привезла мобільний телефон і картку, щоб хоча б мати можливість розмовляти з дитиною по телефону, але ні позивач, ні його матір не дозволили сину розмовляти з нею. У відповідача є поважні причини того, що вона не могла часто приїздити до сина [PERSON] і добиватися свого права на побачення з сином в суді, виходячи з наступного. 13.10.2017 року відповідач уклала шлюб з [PERSON] в Татарбунарському районному відділі ДРАЦС у Одеської області і від цього шлюбу у них народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Таким чином враховуючи періоди її вагітності, періоди кормління дітей грудним молоком, періоди досягнення ними трирічного віку, у відповідача не було багато часу відстоювати свої материнські права відносно сина [PERSON] , але це не означає, що вона погана матір і її необхідно позбавити батьківських прав. Відповідач дотепер любить свого сина [PERSON] і якщо б позивач та його матір [PERSON] не ставили їй перепони для зустрічі з ним, він би її добре знав і також любив. Що стосується стягнення аліментів, то позивач уточнив позов про позбавлення її батьківських прав і додав вимогу про стягнення аліментів тільки для того, щоб позов про позбавлення батьківства не було Кілійським районним судом Одеської області направлено по підсудності до Татарбунарського районного суду Одеської області по її місцю проживання та реєстрації. На підставі вищезазначеного, відповідач просила суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивача, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримує свої заперечення проти позову, викладені у відзиві та наполягала на відмові у задоволенні позову. Представник Органу опіки та піклування Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області в судове засідання з`явилась, надала заяву про розгляд справи без звуко- та відео фіксації ходу судового засідання, не заперечувала проти задоволення позову. На підставі письмових заяв позивача та представника третьої особи, суд за відсутності сторін, ухвалює заочне рішення, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне: Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04.12.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 390 від 04.12.2012 року, /а. с. 8/. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 15.12.2015 року № 502/2851/15-ц, позов задоволено, розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 20.07.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 54. Визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання батька [PERSON] після розірвання шлюбу, /а. с. 9-10/. Відповідно до довідки за вих. № 20.07.2022 року, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Кілійський центр первинної медико - санітарної допомоги» Кілійської міської ради встановлено, що [PERSON] , [INFO] знаходиться на «Д» обліку, /а. с. 11/. Згідно характеристики від 12.07.2022 року, наданої депутатом Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] , де проживає разом зі своїм неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , який перебуває на його утриманні. Весь вільний час приділяє увагу своєму сину, виховує його в дусі поваги до будь - якої особи. Позитивно характеризується. У спілкуванні з людьми завжди доброзичливий, ввічливий і чемний, у скрутних ситуаціях завжди націлений на знаходження компромісних рішень. Дотримується норм поведінки у суспільстві. Уважний до людей, тактовний. Працьовитий, має високу працездатність, всіляко підтримує товаришів, знайомих та звичайних людей, які звернулись по допомогу в складні моменти. Спиртними напоями не зловживає, з сусідами конфліктів не має. За характером витриманий, миролюбний, сторониться конфліктних ситуацій. [PERSON] до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, /а. с. 12/. Відповідно до характеристики [PERSON] , 2012 року народження, наданою КЗЗСО № 1 вбачається, що [PERSON] навчається у Кілійській ЗЗСО № 1 із 1 класу. Зарекомендував себе як старанний, дисциплінований учень. Має навчальні досягнення достатнього рівня. Має довільну зорову та слухову пам`ять. Виявляє логічне та образне мислення. Має схильність до предметів математичного циклу. На уроках активний, виконує домашні завдання, допомагає товаришам. Має добрий загальний розвиток. Навчається не завжди в повну міру своїх сил. Учень володіє системою понять в межах, визначених навчальними програмами, встановлює як внутрішньопонятійні, так і міжпонятійні з`вязки. Уміє розпізнавати об`єкти, які охоплюються засвоєними поняттями різного рівня узагальнення, відповідь аргументує новими прикладами. Уміє застосовувати способи діяльності за аналогією і в нових ситуаціях. Самостійні роботи виконує під опосередкованим керівництвом. Виконує творчі та додаткові завдання. Уміє знаходити джерело інформації та аналізувати її, ставити і розв`язувати проблеми, самостійно оцінює різноманітні життєві явища і факти, виявляє неординарні творчі здібності у навчальній діяльності. Висловлює оцінні судження, частину їх пояснює та ілюструє прикладами. Працює самостійно. Потребує незначного стимулювання і підтримки вчителя. Переважають такі риси характеру, як веселість, доброзичливість, справедливість, може піддаватися чужому впливу. Підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. До доручень ставиться відповідально. Правила поведінки свідомо виконує. Бере активну участь у громадському житті школи та класу. Є учасником онлайн - олімпіад, конкурсів, акцій. Батько постійно цікавиться навчанням сина та відповідально ставиться до його виховання в сім`ї. Відкликається на прохання класного керівника, регулярно відвідує школу. Мати дитини не цікавиться і жодного разу школу не відвідувала, /а. с. 13/. Згідно акту обстеження матеріально - побутових умов від 12.07.2022 року, складеного депутатом Кілійської міської ради встановлено, що [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У будинку проживає чотири особи: [PERSON] , [INFO] - мати; [PERSON] , [INFO] - батько; [PERSON] , [INFO] -син та [PERSON] , [INFO] - онук, /а. с. 14/. Відповідно до протоколу бесіди від 05.08.2022 року вбачається, що зі слів [PERSON] , мати [PERSON] , [INFO] , залишила свого сина з рідним батьком та з 2015 року жодної звістки від неї не було. Родичі зі сторони матері, долею малолітнього [PERSON] не цікавляться, матеріальної допомоги не надають, /а.с. 15/. Шлюб [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] був зареєстрований 13.10.2017 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 131 від 13.10.2017 року, /а. с. 42/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13.10.2017 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 310 від 13.10.2017 року, /а. с. 43/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28.07.2020 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 180 від 28.07.2020 року, /а. с. 44/. Відповідно до висновку органу опіки та піклування «Про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , [INFO] відносно [PERSON] , [INFO] », затвердженого рішенням виконавчого комітету Кілійської міської ради № 282 від 20 жовтня 2022 року встановлено, що приймаючи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Кілійської міської ради і те, що позбавлення батьківських прав проводиться в інтересах дитини, виконавчий комітет Кілійської міської ради як орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно сина [PERSON] , [INFO] , /а. с. 50-52/. Стосовно вимог щодо позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини та стягнення аліментів, суд керується наступним: Згідно ст.150 Сімейного кодексу батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини та протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як зазначено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Обставини справи свідчать про те, що відповідач, яка мати дитини, фактично самоусунулася від належного утримання та його виховання, хоча у відповідному відзиву зазначила, що має на меті спілкуватися з сином, при цьому належних та допустимих доказів суду не надано, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками та, відповідно, про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні її дитини. Відповідно до ст. 51 Конституції України - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічні положення містить ст. 180 СК України. Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017 року, до ч. 2 ст. 182 СК були внесені зміни стосовно того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 СК України - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Беручи до уваги потребу дитини в матеріальному забезпеченні та догляді, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення аліментів такими, що підлягають задоволенню, а саме, в розмірі 1/4 частки заробітку /доходу/ відповідача та вважає, що присуджені аліменти будуть достатніми для того, щоб забезпечити виконання батьківського обов`язку відповідачем щодо утримання своєї неповнолітньої дитини. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу (професійну правничу допомогу). Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, оформлені у встановленому законом порядку, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу, однак не надано належних документальних підтверджень щодо обсягу проведеної роботи, доказів понесення таких витрат, у зв`язку з чим вимога про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню. Судові витрати по справі за позовну вимогу про стягнення аліментів, підлягають стягненню з відповідача на користь держави згідно ст. 141 ЦПК України. Відповідно до положень ст. 430 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в межах суми аліментів за один місяць.

Outcome: approved