Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 14 червня 2021 року надійшов вищезазначений позов, в якому позивач просить суд визнати за нею право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Визнати її наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача квартири [ADDRESS] . Стислий виклад позиції позивача. Так, позивачем зазначено, що вона будучи дитиною мешкала разом з батьками в квартирі [ADDRESS] . Ордер на зайняття квартири був виданий на ім`я вітчима родина якого складалася з трьох осіб. Таким чином, вона набула права користування квартирою у якій проживала до одруження у червні 1989 році. У 1981 році народилася її сестра, яка також була зареєстрована у вказаній квартирі. Після одруження чоловік наполіг щоб вона зареєструвалася разом з ним за адресою [ADDRESS] . Однак спільне життя з чоловіком не склалося і вони з 2010 року перестали проживати разом і позивачка з дитиною повернулася до батьківської квартири. Квартира не була приватизована та сестра не перевела на себе особовий рахунок у позивача була відсутня можливість зареєструватися у квартирі. Сестра у 2019 році померла, а отже позивач вважає, що вона позбавлена можливості офіційно зареєструвати своє право на користування квартирою. Представник позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, наполягав на задоволенні вимог. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, зазначила що ДМР не були порушені права позивачки, квартира не приватизована, позивачка не має будь-якого відношення до неї, до Департаменту житлового господарства вона не зверталася, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Фактичні обставини встановлені судом. На підставі переліку Дніпропетровського електровозобудівельного заводу від 14.12.1978 виконавчим комітетом Бабушкінської райради народних депутатів міста Дніпропетровська 19.12.1978 [PERSON] видано ордер № 3319, серія 1, відповідно до якого родина з трьох осіб має право на заняття двох кімнат житловою площею 27,4 кв. м. в квартирі [ADDRESS] . До складу родини увійшли: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] народилася сестра позивача [PERSON] . 10 червня 1989 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії [NUMBER] . В подальшому 16 квітня 2013 року шлюб було розірвано. Згідно витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] 01.01.1999 року зареєструвалася за адресою [ADDRESS] та набула право користування такою квартирою. Знято з реєстрації 13.03.2023 року. [INFO] померла сестра позивачки [PERSON] , відповідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до відповіді завідуючої Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори Черновської Л. Г. від 18.12.2020 № 1831 [PERSON] є спадкоємцем другої черги спадкоємців за законом після смерті [PERSON] ; згідно спадкового реєстру після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , в Сьомій дніпровській державній нотаріальній конторі зареєстровано спадкову справу N 263/2020. Норми права, що застосував суд. Статтею 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею16ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою закону визначено також способи захисту цивільних прав та інтересів та визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1ст.319ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1ст.321ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 65 ЖК України\~визначено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цим особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку членом сім`ї наймача в розумінні частини другої статі 64ЖК\~\~України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом\~статті 65 ЖК України, особа, як член сім`ї наймача набуває відповідних прав після її вселення в установленому порядку і не може бути визнано за нею прав користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні. Згідно з\~ст. 64 ЖК України\~члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно з роз`ясненнями, даними Пленумом Верховного Суду України у п. 9\~постанов N 2 від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судам Житлового кодексу України"\~(із змінами, внесеними постановами №2 Пленуму від 10 берези 1989 р. та №13 від 25 грудня 1992 р.) та чинної на час розгляду даної справи, при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, су повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщені, чи було це приміщення постійним їх місцем проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство тощо. Відповідно до ч.1\~ст.7 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду»\~за громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму. Частиною 2 статті 107 ЖК України визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо із жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою. Висновки суду. З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира не приватизована та перебуває у власності територіальної громади м. Дніпра. [PERSON] зазначає, що вона проживала з 2010 року без реєстрації та після смерті сестри [PERSON] позивач продовжувала проживати в даній квартирі, проте жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх тверджень не надає. В свою чергу, слід зазначити, що позивач була зареєстрована за адресою [ADDRESS] починаючи з 1999 року, а отже станом на момент звернення з відповідним позовом до суду не втратила прави користування зазначеним будинком. При цьому на підтвердження своїх вимог не надала належних доказів, що могли б підтвердити фактичне проживання за адресою [ADDRESS] . Отже позовні вимоги про визнання права користування квартирою за позивачкою задоволенню не підлягають. В свою чергу позовні вимоги про визнання її наймачем квартири замість попереднього наймача також не підлягають задоволенню оскільки відсутні дані про те, що позивач попередньо зверталася до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради за укладенням договору. Будь-яких доказів відмови відповідача в укладенні договору найму також не надано. Таким чином, на підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позивач не довела належними доказами того факту, що існують правові підстави для визнання за нею права користування квартирою та визнання її наймачем, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed