Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог У грудні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (далі позивач, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 16.12.2019 між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] було укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0974066199. Відповідно до умов договору позики кредит надався у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частина (траншами) з максимальним лімітом 20000 грн, в межах строку дії договору 36 календарних днів з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиція (оферти) шляхом підписання електронним підписом відповідача. Пропозиція (оферта) на отримання 4 траншу згідно заявки анкети №2628569158 від 18.02.2020 в рамках договору №0974066199 від 16.12.2019 підписано [PERSON] 18.02.2020, електронним цифровим підписом. ТОВ «ІНФІНАНС» було перераховано відповідачці грошові кошти у розмірі 15000 грн. 14.07.2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №14-07/21, відповідно до якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників за договорами позики. Відповідачка належним чином не виконувала своїх зобов`язань за вищевказаним договором. Станом на 08.11.2022 заборгованість становить 149662,50 грн, яка складається з: 15000 грн заборгованість за тілом кредиту; 134662,50 грн заборгованість за відсотками. У зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 149662,50 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2481 грн. У відзиві на позовну заяву [PERSON] просила суд у задоволенні позову відмовити. Зазначила, що укладений договір про надання позики №0974066199 від 16.12.2019 містить ознаки кредитного договору. Звертає увагу суду на те, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення. Позивачем не доведено наявність заборгованості за кредитним договором. Вимога позивача про стягнення з неї пені відповідно до наведеного розрахунку знаходиться поза межами річного строку позовної давності. Позовна заява, не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України, зокрема не містить відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору та підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Матеріали справи не містять факту звернення до неї про дострокове погашення суми заборгованості за кредитом. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що договір підписаний відповідачкою, тому умови договору їй були відомі. Сума заборгованості не містить пені, а тому річний строк не підлягає застосуванню. Кредитні кошти надавались на строк 30 днів, тому безпідставне є посилання про ненадсилання їй вимог про дострокове повернення кредиту. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін /а.с.88/. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідачки у судовому засіданні просив суд у задоволенні позову відмовити з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на таке. Суд встановив, що відповідно до п.1.1 договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0974066199 від 16 грудня 2019 року, укладеного між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] , товариство надає позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту для власників потреб на умовах цього Договору, також згідно Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми MoneyBOOM, які є невід`ємною частину договору, а позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити відсотки й інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами. Відповідно до п.1.2,1.5,1.6 договору кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем. Загальний максимальний розмір кредитної лінії 20000 грн. Максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості 1,75 %. Максимальний строк (кількість календарних днів користування кредитом (траншем) 30 календарних днів /а.с.7/. Пунктом 7.6 договору передбачено укладення договору в електронній формі/а.с.12/. 18.02.2020 [PERSON] в електронній формі заповнено заявку-анкету. В заявці остання зазначає, реквізити банківської платіжної картки /а.с.14/. Того ж дня, було підписано електронним підписом пропозицію надання 4 траншу кредиту згідно заявки анкети №2628569158 від 18 лютого 2020 року та акцепт оферти від 18 лютого 2020 року, з яких вбачається, що розмір кредиту (траншу) 15000,00 грн, строк користування кредитом (траншем) 30 днів, відсоткова ставка 1,75 % за один день користування кредитом /а.с.15,16/. В матеріалах справи міститься довідка про ідентифікацію, видана ТОВ «Інфінанс», якою підтверджується, що клієнт [PERSON] , з якою укладено договір від 18.02.2020, ідентифікований одноразовим ідентифікатором /а.с.17/. Саме таким ідентифікатором були підписані вищевказані документи. З квитанції про сплату вбачається, що ТОВ «ІНФІНАНС», на виконання 4 траншу кредиту було перераховано кошти у загальному розмірі 15000 грн на картку [NUMBER] /а. с.18/. Таким чином, ТОВ ««ІНФІНАНС» свої зобов`язання за Договором позики виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачці кредит (транш)у розмірі та на умовах,встановлених Договором\~позики. Із розрахунку заборгованості до договору № 0974066199 від 16.12.2019 слідує, що відповідач не виконувала належним чином умови Договору позики, у зв`язку з чим у неї станом на\~14.07.2021(дата укладення договору факторингу)\~утворилася заборгованість в розмірі 149\~666,50 грн, що складається із: заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) - 15000,00 грн; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 134662,50 грн /а.с.19-23/. Крім того з даного розрахунку слідує, що 18.02.2020 року видано кредит у розмір 15000 грн, з цієї дати будь які проплати здійснені відповідачкою відсутні. 14 липня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» (клієнт) та ТОВ «Вердикт Капітал» (фактор) було укладено Договір факторингу № 14-07/21, відповідно до якого ТОВ ««ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за плату право грошової вимоги у сумі 221939136,68 грн до боржників (надалі-Договір факторингу)\~/а. с.45-54/. Відповідно до пункту 2.2. Договору факторингу Фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимог від божників, а Клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані Фактором суми є меншими від суми, сплаченої фактором Клієнтові. Згідно з п. 2.3. Договору факторингу за цим договором Клієнт відступає Факторові право грошової вимоги до Божників\~виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в реєстрах боржників. Відповідно до п.6.1.4. Договору факторингу право вимоги переходить до Фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами Акту приймання-передавання Реєстру Боржників, який є підтвердженням передачі Фактору права грошової вимоги до Боржників, після чого Фактор стає Новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно переданого Права вимоги. Згідно з п.7.1. Договору факторингу сторони домовились, що розмір фінансування за Реєстром Боржників складає 1561454,09 грн. ТОВ «Вердикт Капітал» зобов`язання за Договором факторингу №14-07/21\~від 14 липня 2021 року виконало в повному обсязі та перерахувало 1561454,09 грн на користь ТОВ «ІНФІНАНС», згідно з платіжного доручення від 14 липня 2021 року /а. с. 59/. Із Реєстру боржників до Договору факторингу № 14-07/21\~від 14 липня 2021 року встановлено, що серед боржників під № 4741 у даному реєстрі зазначено відповідача у справі [PERSON] , заборгованість якої становить 149662,50 грн, з якої 15000 грн - сума заборгованості за тілом кредитом, 134662,50 грн - сума заборгованості за процентами /а.с.55-57/. Таким чином, позивач правомірно та на законних підставах набув право вимоги до боржника [PERSON] .. Заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Вердикт капітал» станом на 14.07.2021 становить 149\~666,50 грн, що складається із: заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) - 15000,00 грн; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 134662,50 грн /а.с.19-23/. Оскільки боржник [PERSON] свої зобов`язання за Договором позики належним чином не виконує, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з неї вищевказаної заборгованості. При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Статтею 514 ЦК України\~передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні\~в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України\~визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень\~статті 517 ЦК України\~первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Суд установив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» уступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» право вимоги до ряду боржників, в тому числі і до відповідача. Договір факторингу № 14-07/21, укладений 14.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», є дійсним та чинним, відомості про те, що він оскаржувався в судовому порядку відсутні. Відтак, суд погоджується з доводами представника позивача щодо переходу до ТОВ «Вердикт Капітал», як до нового кредитора, права вимоги до [PERSON] за надання позики,в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0974066199 від 16 грудня 2019 року. Як вже зазначалося вище, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом становить 149\~666,50 грн. Отже, спір виник внаслідок порушення відповідачем зобов`язань у частині повернення кредитних коштів і наявності/відсутності підстав для стягнення заявленої позивачем заборгованості за кредитом. Відповідно до пункту 1 частини другої\~статті 11 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом частини першої\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою\~статті 628 ЦК України\~визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту частини першої\~статті 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 627 ЦК України\~закріплено, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі\~статтею 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою\~статті 634 ЦК України\~передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг»\~електронний документ -документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно з ст.6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг»\~для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Статтею 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг»\~передбачено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Відправлення та передавання електронних документів здійснюються автором або посередником в електронній формі за допомогою засобів інформаційних, електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем або шляхом відправлення електронних носіїв, на яких записано цей документ\~ст. 11 вищевказаного закону. Відповідно до п. 6\~ст.\~11\~ЗУ «Про\~електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом , зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; Отже, судом установлено, що відповідачем було підписано ряд електронних документів на отримання позики (кредиту, траншу) та укладено, відповідно, Договір позики, умови якого вона належним чином не виконувала. Частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з частиною першою\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599 ЦК України\~передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами\~статті 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимогстатті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статей 76,77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як встановлено вище, матеріали справи містять належні докази того, що ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, погодивши розмір кредиту, порядок і строки здійснення платежів на його погашення, а також досягли домовленості щодо виду, розміру та строків сплати процентів за користування кредитними коштами. У подальшому, відповідачка в односторонньому порядку припинила виконувати умови, укладеного нею кредитного договору. Судом установлено, що у строк передбачений Договором позики відповідачка не повернула четвертий транш. Тому, позивач просить стягнути з відповідача тіло кредиту (траншу) у повному обсязі, а також відсотки за користування кредитними коштами. Суд враховує те, що кредитор має право пред`явити вимогу боржнику як у позасудовому порядку, так і у судовому, оскільки пряма заборона на вчинення таких дій у законі або договорі відсутня. Укладений відповідачем договір не містить умови щодо пред`явлення вимоги спочатку у позасудовому порядку, а потім, у разі її невиконання, - у судовому. З огляду на вищевикладене, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд вважає доведеним факт невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за Договором позики, у зв`язку з чим має місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором про надання позики №0974066199 від 16 грудня 2019 року в загальному розмірі сума заборгованості становить 149\~666,50 грн, що складається із: заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) - 15000,00 грн; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 134662,50 грн . Як вбачається із Реєстру боржників до Договору факторингу № 14-07/21, укладений 14.07.2021, заборгованість саме у такому розмірі існувала на момент переходу до ТОВ «Вердикт Капітал» прав первісного кредитора у зобов`язанні. Ані відповідачкою, ані її представником у судовому засіданні не спростовано розрахунок заборгованості наданий позивачем. З наданого розрахунку не вбачається, що в нього включена сума пені. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення\~необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» в частині стягнення заборгованості підлягають до задоволення. Щодо судових витрат Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд дійшов таких висновків. Відповідно до\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позову, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 2481 грн. Разом з тим, позивач просить суд стягнути із відповідача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» понесені витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого. Відповідно до\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої\~статті 137 ЦПК України\~суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До позовної заяви додано договір № 07-10/2022 про надання правової допомоги, укладений між ТОВ «Вердикт Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» 07.10.2022, платіжне доручення №343550031 від 10.11.2022 на суму 58000,00 грн, заявка на надання юридичної допомоги №26 від 02.11.2022, та Витяг з акта №2 про надання юридичної допомог. Із документів вбачається, що загальна вартість наданих Адвокатським об`єднанням послуг з примусового стягнення заборгованості з [PERSON] становить 20 000 грн. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір\~обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року (справа № 904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). При вирішенні питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також\~чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial