Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати незаконною відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» у проведенні перерахунку виплачених коштів за кредитним договором 18304-11/2021 від 22 листопада 2021 року; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» рахувати виплачені грошові кошти в розмірі 2000 грн., як повернення основної суми боргу; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» надати [PERSON] довідку про закриття боргу; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» відшкодувати позивачу моральну шкоду у розмірі 1320 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Між сторонами 22 листопада 2021 року укладено договір № 18304-11/2021, за умовами якого позивачем було отримано кредит в розмірі 2000 грн. зі строком повернення до 05 грудня 2021 року. 27 листопада 2021 року позивач звернувся до відповідача з листом, направленим електронною поштою про зупинення нарахування процентів та звільнення від пені на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 01 грудня 2021 року позивачем було отримано відповідь від відповідача про необхідність направити всі підтверджуючи документи поштою на адресу відповідача, а 02 грудня 2021 року надано перелік вказаних документів, які необхідно надати позивачу. 17 грудня 2021 року позивачем було внесено оплату в розмірі 1320 грн., а 18 грудня 2021 року надіслано заяву з усіма необхідними документами щодо проходження військової служби. Відповідачем так і не було надано відповідь на заяву [PERSON] , та 15 квітня 2022 року позивачем було сплачено залишок боргу в розмірі 680 грн. 05 травня 2022 року позивач звернувся до відповідача по питанню закриття боргу і надання довідки про відсутність заборгованості. 16 травня 2022 року відповідач повідомив позивача про те, що кредит не закрито, в зв`язку із чим довідку відповідач надати не може, а сума боргу складає 1320 грн. Подальше листування позивача із відповідачем не призвело ні до яких результатів. Обгрунтовуючи позов в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, [PERSON] зазначає, що постійні відмови в його проханні щодо проведення перерахунку боргу, постійні телефонні дзвінки принизили його честь та гідність та призвели до душевних страждань. Моральну шкоду [PERSON] оцінює в 1320 грн. Позивач у відкрите судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлявся, відповідно до ст. 128 ЦПК України, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу місця реєстрації, відзив на позов до суду не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, за відсутністю заперечень позивача проти такого вирішення справи, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що майор [PERSON] в період з 10.12.2016 року по 13.03.2017 рік безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, що підтверджується копією довідки Національного університету оборони України імені Івана Черняховського Міноборони України № 182/4/198/2/1573 від 17.12.2021 року (а. с. 14). 22 листопада 2021 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» укладено договір про надання фінансового кредиту № 183,04-11/2021 (а. с. 15). Відповідно до п. 1.1 договору ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» надало [PERSON] кредит в розмірі 2000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності. Відповідно до п. 1.2. договору кредит надано строком на 14 днів до 05.12.2021 року. Пунктом 3.2. договору передбачено, що за користування кредитом сплачується 182.5 % річних від суми кредиту в розрахунку 0.50% на добу. Пунктом 2.2. договору передбачено, що сума кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штраф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок Товариства. 18 грудня 2021 року [PERSON] звернувся листом до керівництва ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» з проханням зупинити нарахування процентів, провести перерахунок між позиченою та сплаченою в розмірі 1320 грн. сумою, дати змогу сплатити різницю в розмірі 680 грн. без нарахування процентів та пені (а. с. 39). Заява обґрунтована тим, що позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України з 2002 року, а тому на підставі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Із матеріалів справи вбачається, що засобами електронного зв`язку [PERSON] неодноразово повідомляв відповідача про здійснення повної сплати кредитних коштів, а саме - 1320 грн. сплачено 17 грудня 2021 року, а 680 грн. сплачено 15 квітня 2022 року, з проханням видати довідку про відсутність заборгованості перед відповідачем (а. с. 33, 41, 43). Також [PERSON] звертався із проханням не нараховувати проценти за користування кредитом (а. с. 34). У відповідь на звернення [PERSON] відповідачем повідомлено позивача про наявність за кредитним договором заборгованості в розмірі 1320 грн. із пропозицією сплатити заборгованість, після чого залишок заборгованості буде анульовано (а. с. 42). Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання із приводу надання кредиту, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст. 1049 Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 15) статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] має право на пільги, встановлені пунктом 15) статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме на звільнення від штрафних санкцій та нарахування процентів за користування кредитом. Обгрунтовуючи позов, [PERSON] посилається на здійснення ним повного погашення кредиту в розмірі 2000 грн., що дає підстави вимагати від відповідача надання довідки щодо відсутності заборгованості. Суд не погоджується з такими доводами позивача. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підтвердження доводів щодо погашення кредиту в повному обсязі [PERSON] надано роздруківку щодо переказу коштів з рахунку на суму 1320 грн. (а. с. 35). Порядок здійснення безготівкових розрахунків в Україні регулюється Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою Постановою Правління Національного банку України 21.01.2004 року № 22. Глава 3 зазначеної Інструкції визначає обов`язкові реквізити для платіжних доручень, до яких відноситься, в тому числі, назва документа; дату складання і номер; найменування платника та отримувача, їх код та номер рахунку за наявності, призначення платежу. Надана позивачем роздруківка щодо переказу коштів з рахунку не відповідає встановленим Інструкцією вимогам та не дає суду можливості дійти висновку про належне погашення позивачем частини кредиту в розмірі 1320 грн., так як не містить інформації щодо платника та отримувача та призначення платежу. На підтвердження доводів щодо перерахування відповідачу 15 квітня 2022 року грошових коштів в суми 680 грн. позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу. Таким чином, за відсутністю доказів щодо повернення [PERSON] суми основного боргу в розмірі 2000 грн., суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконною відмову відповідача у проведенні перерахунку виплачених коштів, зобов`язання рахувати виплачені кошти, як повернення основної суми боргу, зобов`язання видати довідку про закриття боргу необґрунтованими та такими, що не підтверджені матеріалами цивільної справи. Відмовляючи в позові [PERSON] в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, суд керується наступним. Відповідно до ст. 23 ЦК України під моральним збитком закон передбачає фізичний біль та страждання, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, втрати немайнового характеру внаслідок душевних і фізичних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку, в тому числі із знищенням чи пошкодженням її майна, приниження ділової репутації, чи інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних і душевних страждань, ступеня вини особи, що заподіяла моральну шкоду, а також інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, розмір моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Суд відмовляє у відшкодуванні моральної шкоди, враховуючи відсутність доказів щодо незаконності дій з боку відповідача, та відсутності доказів заподіяння [PERSON] моральної шкоди саме винними діями відповідача, а також, похідний характер вимог щодо відшкодування моральної шкоди від основних вимог щодо визнання незаконною відмову відповідача у проведенні перерахунку виплачених коштів, зобов`язання рахувати виплачені кошти, як повернення основної суми боргу, зобов`язання видати довідку про закриття боргу, в задоволенні яких судом відмовлено.

Outcome: dismissed