Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У січні 2022 року до суду надійшла вищевказана позовна заява [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 11.11.2013 року він прийнятий на роботу на посаду майстра лісу в Семиполківське лісництво. 08.12.2021 року наказом № 78-а його відсторонили від роботи без збереження заробітної плати. Підставою для відсторонення стало повідомлення від 12.11.2021 року № 567 на його ім`я про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19. [PERSON] вважає вищевказаний наказ протиправним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки директор Державного підприємства «Київське лісове господарство» грубо порушив ст. ст. 32, 103 КЗпП України, так як у законодавстві України немає жодної норми, яка б дозволяла навіть під час карантину відсторонювати осіб від роботи без збереження заробітної плати. Позивач зазначає, що відповідно до статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» відсторонення особи відбувається у порядку, встановленому законом. Однак, законом такого порядку не встановлено. Тобто будь-які відсторонення від роботи, тим паче без збереження заробітної плати, є грубим порушенням трудового законодавства. Позивач указує, що підзаконні акти Кабінету Міністрів України і МОЗ України, а саме постанови, якими встановлено карантин та проведення інших обов`язкових санітарних та протиепідемічних заходів, дію яких направлено на обмеження прав людини на працю, передбаченого ст. 43 Конституції України, відсторонення від роботи без збереження заробітної плати є такими, що прямо суперечать і не відповідають ст. 64 Конституції України, а тому директор Державного підприємства «Київське лісове господарство» не має ними керуватися і посилатися на них у своєму наказі як на підставу для відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати. Крім того, [PERSON] зазначає, що щеплення проти COVID-19 є ризикованою медичною процедурою, тому він не надає своєї згоди на участь у медичних експериментах, оскільки ці вакцини не пройшли всіх стадій необхідних клінічних випробувань, а його відмова від участі в медичному експерименті не може бути підставою для відсторонення від роботи без збереження заробітної плати або дискримінації як працівника. Ураховуючи вищевикладене, позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ директора Державного підприємства «Київське лісове господарство» № 78-а від 08.12.2022, допустити його до виконання трудових обов`язків та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 26\~568 грн. 74 коп. 21 червня 2022 року до суду надійшло клопотання від позивача [PERSON] , у якому останній відмовляється від вимоги про допуск його до роботи, оскільки він звільнений відповідачем із роботи. Позиція відповідача стосовно заявлених вимог позивача 19 липня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю з огляду на наступне. Представник відповідача зазначає, що роботодавець ДП «Київський лісгосп» повідомленням № 567 від 12 листопада 2021 року повідомив позивача про необхідність обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, у строк до 07.12.2021 року, про необхідність надати документ про щеплення та повідомив про те, що працівники, які не отримають щеплення будуть відсторонені від роботи без збереження заробітної плати з 09.12.2021 року, а працівники, які мають протипоказання до щеплення, повинні пред`явити довідку до 07.12.2021 року. Позивач [PERSON] не зазначив у позовній заяві та не надав суду доказів про стан свого здоров`я, що було б перешкодою для щеплення. Представник відповідача зазначив, що Міністерство юстиції України надало висновок про те, що наказ МОЗ України № 2153 від 04.10.2021 року відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці ЄСПЛ, та зареєструвало цей наказ. Директор ДП «Київський лісгосп» Ольшевський О.В. виконуючи покладений на нього обов`язок щодо забезпечення безпеки усіх працівників ДП «Київський лісгосп», на виконання вимог статті 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», прийняв наказ про тимчасове відсторонення працівника [PERSON] , який є правомірним і відповідає вимогам чинного на день його винесення законодавства України. З урахування того, що під час відсторонення працівника від роботи, він тимчасово звільнений від виконання покладених на нього трудовим договором обов`язків і фактично не виконує роботу, тому працівникові заробітна плата не виплачується та законом не передбачено обов`язок роботодавця щодо збереження за таким працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з його відмовою від проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Відсторонення працівника від роботи є лише призупинення трудових відносин та на період відсторонення робоче місце зберігається за працівником. З урахування викладеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. Відповідь на відзив на позовну заяву 26 липня 2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву від позивача [PERSON] , у якій він зазначив про необґрунтованість твердження представника відповідача про відповідність Наказу МОЗ № 2153 від 04.10.2021 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки іншого висновку і не могло бути, так як Міністерство юстиції підпорядковується Кабінету Міністрів України. Також, позивач указує, що Кабінетом Міністрів України порушено порядок запровадження карантину, що підтверджено рішенням Конституційного Суду України за результатами розгляду справи про конституційність постанови Кабінету Міністрів України про запровадження карантину в Україні. Крім того, якщо примусова вакцинація не передбачена законом, щеплення від коронавірусу не входить до списку обов`язкових у ст. 12 ЗУ «Про профілактику інфекційних захворювань», а жодним законом не встановлений конкретний порядок відсторонення від роботи працівника, що відмовився від вакцинації, то директор не мав права відсторонювати позивача від роботи. 21 березня 2023 року до суду надійшли пояснення у справі від представника відповідача, у яких він пояснив, що позивач [PERSON] із 2013 року працював майстром лісу в ДП «Київський лісгосп». Найчастіше робота майстра лісу починається з об`їзду території і розподілу завдань між робітниками. Посадові обов`язки майстра лісу свідчать, що він не може виконувати свої обов`язки дистанційно чи на дому. Майстер лісу є відповідальною посадовою особою, на яку покладено цілий ряд обов`язків із керівництва працівниками на лісогосподарських роботах, обов`язків із безпосередньої охорони лісу. При цьому, як свідчить посадова інструкцію майстра лісу і нормативні документи, при виконанні своїх обов`язків майстру лісу необхідно особисто контактувати з працівниками підприємства, населенням, працівниками інших організацій та державних органів. 05 квітня 2023 року до суду найшла відповідь на пояснення у справі від позивача [PERSON] , у якій він пояснив, що всі випадки, викладені у посадовій інструкції це лише теоретичний максимум того, що може статися на його ділянці роботи протягом одного дня. Зазначив, що координація робіт бригад лісорубів проводиться літом. За весь час роботи [PERSON] майстром лісу йому лише одного разу довелося затримувати порушника, а що стосується гасіння пожеж, то найбільш пожежний час це літо. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с.48). Ухвалою суду від 28 листопада 2022 року провадження у справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 130/3548/21 (а.с. 112). Ухвалою суду від 27 лютого 2023 року поновлено провадження у справі та призначено її до судового розгляду (а.с. 118). Позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у нього алергія на ліки і тому він не хотів вакцинуватися неперевіреними вакцинами. Посадова інструкція виконується цілий рік. Табель він підписував раз у місяць, а не кожного дня. На дільницях кожного дня він перевіряв роботу, контролював вирубку дерев. [PERSON] зазначив, що відсторонення вважає незаконним. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що законами України не передбачено звільнення з роботи людини, яка не пройшла вакцинацію. Позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Представник відповідачаДержавного підприємства «Київське лісове господарство» адвокат Семко В.Ю. у судовому засіданні вказав, що позивач відсторонений від роботи належними чином відповідно до законів. [PERSON] був керівником на дільниці та виконував багато функцій, контактував із населенням. Лісорубні квитки доводять, що робота ведеться постійно. У задоволенні позову просив відмовити. Обставини справи, що встановлені судом Із повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 від 12.11.2021 року № 567 убачається, що [PERSON] повідомлений про те, що з 09.12.2021 року на період дії карантину, встановленого КМУ, щеплення проти COVID-19 обов`язкове для працівників ДП «Київський лісгосп». Установлено, що [PERSON] 09.12.2021 року звертався до керівника ДП «Київський лісгосп» із заявою про відмови від участі в медичних експериментах. Наказом директора Державного підприємства «Київське лісове господарство» про відсторонення від роботи працівників від 08.12.2021 № 78-а вбачається, що [PERSON] відсторонено від роботи з 09.12.2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати. Із копій табелів виходу на роботу працівників Семиполківського лісництва за жовтень та листопад 2021 року видно, що [PERSON] був на роботі кожного робочого дня крім 01.10.2021 та 04.10.2021 року, про що він свідчать його підписи у табелях. Із довідки, яка видана [PERSON] від 25 січня 2022 року за № 2 видно, що середньомісячний заробіток штатного працівника за листопад - грудень 2021 року становить 25844, 59 грн. Середньомісячний заробіток за листопад - грудень 2021 року, за умови відпрацювання повних робочих днів у періоді, [PERSON] складає 17\~712, 49 грн. Відповідно до повідомлення директора Державного підприємства «Київське лісове господарство» убачається, що у зв`язку зі зміною організації виробництва і праці, внаслідок реорганізації посада майстра лісу Семиполківського лісництва скорочується. [PERSON] попереджено, що його буде звільнено зі займаної посади з 31.01.2022 року. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством (частина перша статті 46 КЗпП України). 0З лютого 2020 року Кабінет Міністрів України (далі - КМУ) ухвалив розпорядження № 93-р «Про заходи щодо запобігання занесенню і поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Постановою від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» КМУ в межах усієї території України встановив карантин на період з 12 березня до 03 квітня 2020 року заборонивши: відвідування закладів освіти її здобувачами; проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Спортивні заходи дозволяється проводити без участі глядачів (уболівальників). Постановою КМУ від 16 березня 2020 року № 215 «Про внесення змін до постанови КМУ від 11 березня 2020 року № 211» назву і текст Постанови № 211 викладено у новій редакції, внаслідок чого було істотно доповнено перелік обмежень конституційних прав і свобод. Постановою КМУ від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 22 травня 2020 року до 22 червня 2020 року на території вказаних у цій Постанові регіонів із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого Постановою КМУ № 211. Постановою Пленуму Верховного Суду від 29 травня 2020 року № 7 Верховний Суд звернувся з конституційним поданням до Конституційного Суду України щодо перевірки відповідності Конституції України (конституційності) підпунктів 5, 6, 7, 14 пункту 3, абзацу шостого пункту 6 постанови КМУ № 392; пунктів 10, 17 Порядку здійснення протиепідемічних заходів, пов`язаних із самоізоляцією, затвердженого постановою КМУ № 392; частин першої і третьої статті 29 Закону України від 14 листопада 2019 року № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік»; абзацу дев`ятого пункту 2 розділу ІІ «;Прикінцеві положення» Закону України від 13 квітня 2020 року № 553-IX «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Рішенням Великої палати Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 (далі - Рішення КСУ № 10-р/2020) у справі № 1-14/2020 за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України вищезазначених норм права закрито конституційне провадження у справі щодо перевірки на відповідність Конституції України (конституційність) положень підпунктів 5, 6, 7, 14 пункту 3, абзацу шостого пункту 6 постанови КМУ № 392; пунктів 10, 17 Порядку здійснення протиепідемічних заходів, пов`язаних із самоізоляцією, затвердженого постановою КМУ № 392 на підставі пункту 5 статті 62 Закону України «Про Конституційний Суд України» - втрата чинності актом (його окремими положеннями), щодо якого порушено питання відповідності Конституції України» (пункт З резолютивної частини Рішення КСУ № 10-р/2020). У мотивувальній частині Рішення КСУ № 10-р/2020 зазначено, що «обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України» (абзац другий пункту 3.2 мотивувальної частини Рішення КСУ № 10-р/2020). Не скасовуючи постанову № 392, 22 липня 2020 року КМУ ухвалив постанову № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVІD-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - Постанова № 641), згідно з якою карантин було продовжено до 31 серпня 2020 року. До постанови № 641 вносилися зміни, зокрема постановами КМУ від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 11 листопада 2020 року № 1100, від 09 грудня 2020 року № 1236, якими було продовжено дію карантину, встановленого Постановою КМУ № 211 та Постановою КМУ № 392. Відповідно до Постанови КМУ № 1236 (з урахуванням змін, внесених станом на дату виникнення та існування спірних правовідносин) із метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (надалі COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 31 березня 2022 року на території України установлено карантин. Постановою КМУ від 20 жовтня 2021 року № 1096 «Про внесення змін до постанови КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236» доповнено Постанову № 1236 пунктом 416, згідно з яким доручено керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом МОЗ № 2153 (далі - Перелік № 2153); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: - на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; - відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видачі наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; - строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) зазначено, що «нагальна необхідність ужиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. Проте слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення позивачки від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети. За змістом Переліку № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 595. Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить. Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) вказано, що: «застосування до позивачки передбачених Переліком № 2153 та Законом № 1645-ІІІ заходів не передбачало жодної індивідуальної оцінки виконуваних нею трудових обов`язків, зокрема об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми. Суди не встановили жодних фактів, які б підтверджували нагальність потреби у відстороненні саме позивачки від роботи. Відповідач не стверджував, що, обіймаючи посаду чергової по переїзду, позивачка могла спричинити поширення коронавірусної інфекції серед працівників АТ «Укрзалізниця», учасників дорожнього руху тощо. Її відсторонили від роботи, позбавивши на час відсторонення заробітку, лише тому, що вона працювала в АТ «Укрзалізниця», всі працівники якого підлягали обов`язковому щепленню проти COVID-19 (тоді як для працівників підприємств багатьох інших галузей економіки України таке щеплення було добровільним). Таке відсторонення не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самої позивачки. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як: - кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); - форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; - умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження; - контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням. Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Судом установлено, що позивач є працівником Державного підприємства «Київське лісове господарство». Обов`язковість профілактичного щеплення від COVID-19 для працівників даного підприємства введена Наказом Міністерства охорони здоров`я від 01.11.2021 № 2393, який набув чинності 09.12.2021 року. Отже, лише з дати набрання Наказом МОЗ № 2393 чинності у позивача виник обов`язок упродовж розумного строку пройти медичний огляд і отримати профілактичне щеплення чи надати документи про протипоказання. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач прийняв рішення про відсторонення позивача від роботи 08.12.2021, видавши відповідний наказ № 78-а, тобто ще до виникнення у останнього відповідного обов`язку. Право на вирішення питання щодо відсторонення від роботи працівника (винесення відповідного наказу), який було винесено 08 грудня 2021 року, не може виникнути раніше 09 грудня 2021 року, тобто раніше набрання чинності наказу Міністерства охорони здоров`я від 01 листопада 2021 року № 2393, яким введено обов`язковість профілактичного щеплення від COVID-19 для працівників цього підприємства. Крім того, законодавство при регулюванні питання обов`язкового щеплення від COVID-19 не виключає працю невакцинованих працівників, оскільки передбачає можливість виконання роботи працівником, який має протипоказання до вакцинації, тому висновки відповідача про обов`язок керівника Державного підприємства «Київське лісове господарство» відсторонити від роботи саме з 09 грудня 2021 року усіх працівників, які не мають щеплення або довідки про протипоказання, є передчасним. При цьому, Міністерство охорони здоров`я не встановлювало для відповідача таких строків, а за приписами законодавства усі нормативні акти підлягають виконанню не раніше дня набрання ними чинності, тому для працівників Державного підприємства «Київське лісове господарство» лише з 09 грудня 2021 року могла бути розпочата процедура роз`яснення, проведення медичного огляду та отримання в розумний строк необхідних підтверджуючих документів щодо щеплення. Указана вище правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 159/7402/21. Ураховуючи вищевикладене, зокрема те, що оспорений наказ було видано у той день, коли ще не діяв наказ Міністерства охорони здоров`я від 01 листопада 2021 року № 2393, яким введено обов`язковість профілактичного щеплення від COVID-19 для працівників Державного підприємства «Київське лісове господарство», суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи ті\~обставини,\~що позивачем\~сплачений судовий\~збір за\~позовну вимогупро скасування наказу про відсторонення від роботи, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992, 40 грн. Крім того, на підставі пункту першого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати, тому з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 992, 40 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved