Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~У жовтні 2022 року до суду надійшов вищевказаний позов з вимогами визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) №5 від 25 березня 2022 року про припинення трудового договору (контракту) та зобов`язати відповідача видати наказ про звільнення [PERSON] (позивача) з 25.03.2022 на підставі ст. 38 КЗпП України згідно її заяви та внести відповідний запис до трудової книжки. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обгрунтовуються таким.У період з серпня 2018 року позивач працювала на посаді оператора комп`ютерного набору у фізичної особи - підприємця [PERSON] , її фактичне місце роботи знаходилось на продовольчій базі за адресою [ADDRESS] . Як вказує позивач, після введення воєнного стану на території України, [PERSON] 28.02.2022 повідомив позивача, що змушений закриту базу, оскільки продуктів для подальшої реалізації не має, а за необхідності він передзвонить позивачу та повідомить коли виходити на роботу. \~ \~ \~ \~Через подальше загострення воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, позивач зі своєю родиною 02.03.2022 покинули місто Шостка. Після того, як позивач дізналась, що ситуація в місті Шостка стабілізувалась, вона зі своїм чоловіком 24.03.2022 повернулись до міста Шостка. 21.03.2022 від [PERSON] позивачу на Viber було надіслано повідомлення щодо написання заяви про звільнення від 28.02.2022 року за згодою сторін та було додано зразок такою заяви. Позивач відмовилась від написання будь-яких документів "заднім" числом, при цьому повідомила, що не проти звільнитися, але виключно в рамках діючого законодавства. \~ \~ \~ \~24.03.2022 позивач прибула з заявою про звільнення за угодою сторін до [PERSON] в магазин « [INFO] » ( [ADDRESS] ). В хоі розмови на підвищених тонах згоди на звільнення з цієї підстави не було досягнуто. Позивач вказує, що [PERSON] вказав, щоб вона принесла заяву про звільнення за угодою сторін 25.03.2022, на що вона погодилась. \~ \~ \~ \~25.03.2022 коли позивач знову прибула до магазину « [INFO] », [PERSON] , продовжував наполягати аби [PERSON] підписала документи задніми числами про відсутність заборгованості, а також повідомив що я буду звільнена за прогули, при цьому прийняв її заяву про звільнення за угодою сторін від 25.03.2022. Позивач відмовилась від підписання бухгалтерських документів, які, на її думку, не відповідали дійсності та направила копію заяви через Viber. Після цього від [PERSON] позивачу надійшло повідомлення, що він не погоджується на її звільнення 25.03.2022 за угодою сторін. Після цього позивач 25.03.2022 направила відповідачу через Viber заяву про звільнення за власним бажанням, на підставі ст. 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», вказавши датою звільнення дату подання заяви. \~ \~ \~ \~Як вказує позивач, 11.04.2022 вона отримала листа від [PERSON] з вимогою надати письмові пояснення з причин відсутності на робочому місті у період з 24.02.2022 по 25.03.2022 року. Позивач звертає увагу суду, що 24.03.2022 в присутності співробітників поліції вона намагалася передати відповідачу разом з заявою про звільнення і письмові пояснення, але через конфліктну ситуацію Відповідач відмовився отримувати від мене будь-які документи. \~ \~ \~ \~Оскільки [PERSON] не повернув позивачу трудову книжку та не виплатив заборгованість по заробітній платі, вона змушена була звернутися до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області за захистом своїх прав. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 серпня 2022 року у справі № 589/940/22 позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, [PERSON] зобов`язано повернути заборгованість по заробітній платі та повернути трудову книжку з записом про звільнення. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 28.10.2022 відкрито провадження та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. \~ \~ \~ \~06.12.2022 до суду надійшов відзив на позов. Відповідач проти задоволення позову заперечив, посилаючись на такі обставини. Останнім днем, коли [PERSON] виконувала свої трудові обов`язки було 23 лютого 2022 року. Ця обставина підтверджується табелем та актами про відсутність [PERSON] на робочому місці. Копії цих документів я додаю до свого відзиву. Відповідач заперечує, що він, нібито, казав [PERSON] , що змушений закривати базу та про те, що продуктів для реалізації немає. Відповідач вказує, що 24 лютого 2022 року та до цього часу база працює. \~ \~ \~ \~24 лютого 2022 року [PERSON] зателефонувала відповідачу та повідомила, що буде звільнятись. \~ \~ \~ \~26 лютого 2022 року [PERSON] приїздила на базу щодо питання отримання заробітної плати. Відповідач вказує, що під час розмови з [PERSON] вони домовились, що 28 лютого 2022 року вона приїде на базу, напише заяву про звільнення та буде оформлено припинення трудових відносин. \~ \~ \~ \~28 лютого 2022 року [PERSON] згідно нашої домовленості на робочому місці не з`явилась та її звільнення не було оформлено з цієї причини. \~ \~ \~ \~04 березня 2022 року відповідач телефонував [PERSON] щодо її відсутності на роботі та її місцезнаходження. [PERSON] не повідомила про своє місцезнаходження та ніяких пояснень не надала. \~ \~ \~ \~21 березня 2022 року відповідач знову спілкувався з [PERSON] з приводу її відсутності на роботі, остання обіцяла надати заяву про звільнення, а відповідач направив їй зразок такої заяви на Viber. \~ \~ \~ \~22 березня 2022 року [PERSON] по телефону повідомила відповідача що, звільнятись не збирається до отримання 6500 гривень від держави в якості допомоги. \~ \~ \~ \~23 березня 2022 року враховуючи тривалий час відсутності [PERSON] на робочому місці та її ухилення від оформлення звільнення відповідач направив їй лист за допомогою системи Viber в якому вимагав з`явитись для надання письмових пояснень з приводу відсутності на робочому місці. Також відповідач направив позивачу копію наказу № 4 від 23.03.2022 "Про з`ясування причин невиходу на роботу [PERSON] " \~ \~ \~ \~24 березня 2022 року о 10 годині 58 хвилині під час телефонної розмови [PERSON] повідомила відповідачу, що прийде для оформлення свого звільнення. Під час зустрічі, яка відбулась в той же день близько 13 години, на яку [PERSON] з`явилась у супроводі двох незнайомих чоловіків, вона відмовилась надати будь які пояснення щодо своєї відсутності на роботі та вимагала виплатити їй заробітну плату з 01 січня 2022 року до 24 березня 2022 року в тому числі за час коли вона не працювала. \~ \~ \~ \~25 березня 2022 року під час зустрічі близько 14 години [PERSON] в черговий раз відмовилась написати будь які пояснення щодо своєї відсутності на роботі та оформити своє звільнення - відмовилась надати письмові пояснення, ознайомитись з наказом, отримати трудову книжку та остаточний розрахунок, вимагаючи виплатити їй заробітну плату з 01 січня 2022 року до 25 березня 2022 року. В тому числі з 24 лютого до 25 березня 2022 року, за період, коли за твердженням відповідача позивач не працювала. \~ \~ \~ \~Після ознайомлення [PERSON] з наказом № 5 (про звільнення) та іншими документами пов`язаними з її звільненням, 25 березня 2022 року о 15 годині 19 хвилин [PERSON] за допомогою системи Viber направила відповідачу лист та заяву про звільнення за згодою сторін. \~ \~ \~ \~З урахуванням цих обставин відповідач позовні вимоги вважає безпідставними. Крім того, відповідач вказує, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України, оскільки, в позові [PERSON] вказує, що про звільнення їй стало відомо під час судового розгляду цивільної справи № 589/940/2022. \~ \~ \~ \~Позивач в судове засідання з`явилась лише 03.02.2023, яке було відкладено на 16.02.2023 для ознайомлення сторони позивача з клопотаннями відповідача. \~ \~ \~ \~В подальшому позивач подала заяву про проведення судового розгляду за її відсутності. Згідно поданої заяви вимоги позову підтримувала в повному обсязі. Представники відповідача проти задоволення позову заперечили з підстав, викладених у відзиві. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом на підставі записів в трудовій книжці, заяви про прийняття на роботу та наказу про звільнення встановлено, що позивач та відповідач в період з 01.11.2018 по 25.03.2023 перебували у трудових правовідносинах. Наказом від 25.03.2022 № 5 [PERSON] звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. За змістом наказу № 5 від 25.03.2022 підставою звільнення вказані акти про відсутність працівника на робочому місці. Акти вказують на відсутність [PERSON] на робочому місці впродовж робочого дня 24.02.2022, 25.02.2022, 28.02.2022, 01.03.2022, 02.03.2022, 03.03.2022, 04.03.2022, 07.03.2022, 09.03.2022, 10.03.2022, 11.03.2022, 14.03.2022, 15.03.2022, 16.03.2022, 17.03.2022, 18.03.2022, 21.03.2022, 22.03.2022, 23.03.2022, 24.03.2022, 25.03.2022. Згідно акту № 3 від 24.03.2022 [PERSON] відмовилась надати пояснення щодо причин відсутності на робочому місці з 24.02.2022 по 23.03.2022. Згідно акту № 4 від 25.03.2022 [PERSON] відмовилась поставити свій підпис щодо ознайомлення з наказом про звільнення. Позивач не заперечує, що була відсутня на роботі, проте свою відсутність обгрунтовує поважними причинами. В позовній заяві позивач вказує на це так: "...Через подальше загострення воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я я зі своєю родиною 02.03.2022 року покинули місто Шостка". Більш конкретних причин позивач не зазначає. Де саме перебувала позивач в позовній заяві не вказано, а представнику (який набув повноважень вже в процесі судового розгляду) про такі обставини нічого не відомо. Однак, будь-яких бойових дій на території м. Шостка в період, на який припадає відсутність [PERSON] на роботі (з 24.02.2022 по 25.03.2022) не відбувалось, а Шосткинська міська територіальна громада включена до територій можливих бойових дій з 05.07.2022 згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Відповідач у відзиві заперечив обставини повідомлення позивачу 24.02.2022 про припинення діяльності належної йому продовольчої бази. Допитані в судовому засіданні свідки (наймані працівники ФОП) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] цю обставину також не підтвердили. Свідки також підтвердили, що господарська діяльність не припинялась, продовольча база працювала, а [PERSON] на роботі була відсутня. \~ \~ \~ \~Згідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Частиною 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ЦПК України прямо вказує, що доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). \~ \~ \~ \~З урахуванням цих процесуальних норм суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів поважності причин її відсутності на роботі в період з 24.02.2022 по день звільнення. \~ \~ \~ \~Констатація у позовній заяві факту запровадження воєнного стану не може вважатись поважною причиною відсутності позивача на роботі у ФОП [PERSON] , оскільки згідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. \~ \~ \~ \~Сам по собі воєнний стан не може слугувати підставою невиконання обов`язків покладених на найманого працівника трудовим договором та/або посадовими інструкціями. \~ \~ \~ \~Позивач посилається також на норму ч. 1 ст. 4 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" згідно до якої у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури). \~ \~ \~ \~Однак, застосування цієї норми можливо, якщо до моменту подання працівником заяви про розірвання трудового договору ним не було вчинено дисциплінарні проступки, що надають іншій стороні трудового договору звільнити працівника саме з з ініціативи роботодавця. В цій справі відсутність позивача на роботі без поважних причин мало місце до подання нею заяви про звільнення за власним бажанням. Крім того, у вищевказаній статті йдеться саме про ведення бойових\~дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування\~загрози для\~життя і\~здоров`я працівника. Однак, як вище встановлено в період, на який припадає існування спірних правовідносин (з 24.02.2022 по 25.03.2022) бойових дій на території м. Шостка не велося. \~ \~ \~ \~Отже, посилання позивача на норму ст. 4 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" за встановлених фактичних обставин є необгрунтованим. В мотивувальній частині рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12.08.2022 у цивільній справі № 589/940/22 за позовом [PERSON] до фізичної особи підприємця [PERSON] про зобов`язання видати наказ про звільнення та повернути трудову книжку і стягнення заборгованості по заробітній платі, зокрема, зазначено: "...25.03.2022 [PERSON] було звільнено через прогул без поважної причини відповідно до пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України, про що відповідач повідомив позивачку за допомогою месенжера Viber та вніс запис до трудової книжки останньої...". Ані позивач, ані відповідач не заперечували обставин обміну заявами та повідомленнями через месенджер Viber. Позивач також визнає безпосереднє спілкування з відповідачем 24.03.2022 та 25.03.2022 в магазині "Корзинка" ( [ADDRESS] ) саме щодо підстав припинення трудових правовідносин. Позивач визнає, що відповідач вказував на можливість звільнення її за прогул, тобто, на застосування дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни. Як встановлено вище, згідно акту № 3 від 24.03.2022 [PERSON] відмовилась надати пояснення щодо причин відсутності на робочому місці з 24.02.2022 по 23.03.2022. За таких обставин суд приходить до висновку, що процедуру звільнення в порядку застосування дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни дотримано, а факт відсутності позивача на роботі без поважних причин, що стало підставою для її звільнення на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, є повністю доведеним. \~ \~ \~ \~Згідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідачем надано договір про надання юридичних послуг від 29.11.2022 згідно якого доручив представництво його інтересів в цій справі адвокату Рикову С.В., обовязками якого згідно договору є ознайомлення з матеріалами справи, складання відзиву на позов та представництво інтересів клієнта в суді (тобто, участь в судових засіданнях). Зазначено, що за послуги адвоката клієнтом сплачено 6000 грн., з яких - 2000 грн. за складання відзиву та 4000 грн. - за представництво інтересів в суді. Крім того, згідно додаткового договору від 10.03.2023 додатково за представництво інтересів клієнта в суді ним сплачено 4000 грн. Отже, загальна сума витрат становть 10000 грн. \~ \~ \~ \~Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~ \~ \~ \~Суд приходить до висновку, що вимоги ч. 4 ст. 137 ЦПК України враховуючи розмір здійснених витрат, дотримано. В той же час, згідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. \~ \~ \~ \~Стороною позивача доказів на підтвердження неспівмірності витрат не надано. \~ \~ \~ \~Отже, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 10000 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved