Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

17 січня 2023 року [PERSON] звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів, та стягнення аліментів на утримання дітей. Позовна заява мотивована тим, що з 23 січня 2016 року по 21 березня 2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, та мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.11.2018 з позивача на користь відповідача стягнено аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Починаючи з грудня 2021 року з позивачем став проживати старший син [PERSON] , а з 18 грудня 2022 року молодший син [PERSON] , діти навчаються у Криворізькій гімназії № 10, позивач піклується про їх навчання та виховання. Мати разом з дітьми не проживає, зв`язок зі школою та класним керівником не підтримує. Діти перебувають на повному утриманню позивача, тоді як відповідач ухиляється від покладеного на неї обов`язку утримувати дітей, а тому просив суд задовольнити позов. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час, день та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Представник органу опіки та піклування Виконкому Казанківської селищної радиАсмолов О. надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.11.2018 № 216/3155/18, яке набрало законної сили 28.12.2018, стягнено з позивача на користь відповідача аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 15.06.2018, і до повноліття дітей. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.03.2019 № 216/5098/18 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання (загальний) від 05.01.2023, затвердженого рішенням виконкому Казанківської селищної ради від 29.01.2016 № 10, неповнолітні діти [PERSON] , та [PERSON] проживають разом з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Будинок складається з чотирьох кімнат, в яких є все необхідне для побуту та навчання дітей. Основне джерело доходу: тимчасові заробітки, місячний розмір заробітної плати складає 6700 грн, також утримує особисте підсобне господарство, яке складається з курей та качок. Діти навчаються в Криворізькій гімназії № 10 КМР, батько піклується про навчання та виховання дітей. Мати не підтримує зв`язок зі школою та класним керівником. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-X11) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість, вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення. З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Оцінивши в сукупності надані докази, суд дійшов висновку, що відповідач не виконує обов`язку щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, які проживають разом з позивачем, а тому вважає необхідним стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі однієї третини частини від заробітку (доходу) відповідача. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць згідно із положеннями статті 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» позивачем сплачено при зверненні до суду судовий збір за вимогу немайнового характеру про звільнення від сплати аліментів в розмірі 1073,60 грн, та відповідно вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, згідно статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів, тому з відповідача в дохід держави також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved