Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

17.02.2023 позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на гараж № [NUMBER] по [ADDRESS] , збудований під час шлюбу ним та його дружиною [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] отримала з 1990 році дозвіл на будівництво зазначеного гаражу та будівельний паспорт, гараж був зведений, однак на час смерті дружини право власності на нього зареєстроване не було, у зв`язку з чим він позбавлений можливості оформити право власності та право на спадщину у нотаріальному порядку. Діти померлої [PERSON] та [PERSON] на спадщину не претендують. Він має право на 1/2 частку цього об`єкту нерухомого майна як переживший з подружжя, та право на спадщину на 1/2 частку, яка належала померлій [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Куликівською селищною радою надано до суду відзив на позовну заяву, в якому селищний голова повідомляє про визнання позову в повному обсязі та просить розглядати справу за відсутності представника селищної ради. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали письмові заяви про визнання позову та про розгляд справи за їх відсутності. Приватний нотаріус Тимощук В. О. в судове засідання не з`явився, надавши заяву про проведення судового розгляду бей його участі, проти задоволення позову заперечень не має. Позовна заява надійшла до суду 17.02.2023. Головуючий суддя своєю ухвалою від 03.03.2023 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив загальне позовне провадження у даній справі, підготовче судове засідання призначене на 27.03.2023, розгляд справи по суті призначений на 17.04.2023. Відповідно до ч. 2 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкової справи № 52/2022, наданої приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Тимощуком В. О. щодо майна померлої [PERSON] , суд приходить до такого. [PERSON] померла [INFO] в м. Чернігові (а.с. 6). Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.11.1979 (а.с. 7). Згідно з рішенням виконавчого комітету Куликівської селищної ради народних депутатів № 66 від 23.08.1990 [PERSON] було дозволено будівництво гаража загальною площею 24 кв. м (а.с. 20). Районний архітектор Куликівської районної ради на підставі рішення виконкому Куликівської селищної ради від 23.08.1990 № 66 надав [PERSON] дозвіл на будівництво гаража за адресою: [ADDRESS] , у додатку до дозволу значиться проект гаража (а.с. 19). Загалом, у будівельному паспорті з реєстраційним номером 66 на будівництво господарсько-побутових будівель на ім`я [PERSON] наявні проект гаражу та акт розміщення господарсько-побутової будівлі з технічними кресленнями та планом місцевості, з якого вбачається, що [PERSON] отримала дозвіл на будівництво одного з 17 гаражів, які виглядають як один комплекс, на [ADDRESS] , при цьому технічний паспорт не місить поштової адреси гаражів (а.с. 19-22). Згідно з технічним паспортом на гараж (машино-місце) № [NUMBER] , по [ADDRESS] , цегляний гараж був збудований у 1990 році, має загальну площу 28,9 кв. м, існує як об`єкт нерухомого майна з зазначенням його технічних характеристик (а.с. 12-16). На запит суду до Куликівської селищної ради про надання інформації про те, чи перебуває земельна ділянка, розташована під гаражем № [NUMBER] по [ADDRESS] у державній чи комунальній власності, а також інформацію про те, чи перебуває ця земельна ділянка у володінні, користуванні чи розпорядженні будь-яких фізичних чи юридичних осіб, отримана відповідь, що Куликівська селищна рада не має у своєму розпорядженні даних про перебування земельної ділянки у володінні, користуванні чи розпорядженні будь-яких фізичних чи юридичних осіб. Відповідно до ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в населених пунктах, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Відповідна норма міститься і в Законі України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 № 5245-УІ, розділ ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» (а.с. 73-72). З доданих відповідачем на запит суду архівних документів вбачається, що 21 березня 1990 року виконавчий комітет Куликівської селищної ради народних депутатів обговорював питання про надання дозволу на будівництво гаражів в районі ДТСААФ в смт Куликівка та згідно з протоколом засідання виконкому вирішив надати такий дозвіл після виділення земельної ділянки для подальшого будівництва. Згодом, 23.08.1990 дозвіл на будівництво гаражів, зокрема [PERSON] , був наданий, що свідчить про фактичне виділення земельної ділянки під будівництво (а.с. 78-81). Згідно з матеріалами спадкової справи № 52-2022, 22.06.2022 [PERSON] звернувся з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті дружини [PERSON] . Діти померлої - [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , надавши приватному нотаріусу відповідні заяви. На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишила (а.с. 38-54). Згідно з постановою приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Тимощука В. О. від 08.11.2022, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що померла [PERSON] за життя не виконала дій, які були б спрямовані на державну реєстрацію споруди та/або державну реєстрацію право власності на об`єкт нерухомого майна (а.с 18). Ч. 1 ст.15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 22,28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який діяв на момент будівництва спірного гаражу, майно, нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю, кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі проділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав (на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів (виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦПК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19- 32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Згідно з висновками Верховного суду, викладеними у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 57/1209/16-ц, «відповідно до ст.2 закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом унесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із ч.4 ст.3 зазначеного закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03.08.2004) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з чч.1 та 2 ст.5 ЦК акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05.08.92 закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 05.08.92 №449 (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані в період до 05.08.92, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції від 23.02.2016 №8.4-35//18/1). У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлювальний документ відсутній, питання про належність цього майна попередньому власнику та визначення наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Мін`юсту від 21.02.2005 №19-32/319). Згідно зі ст.1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У ст.1218 ЦК визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З огляду на зазначене висновок суду апеляційної інстанції про те, що спірний гараж, побудований у 1977 році, не є предметом спадкування та спадкоємець не може заявляти вимоги щодо визнання за ним право власності, є помилковим. Ухвалюючи рішення по суті спору, суд першої інстанції правильно вважав, що відсутність правовстановлювальних документів на спірний гараж не є підставою для відмови в задоволенні позову». Таким чином, в суді встановлено, що за життя [PERSON] та її чоловік [PERSON] , перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, збудували гараж на [ADDRESS] . Споруда зведена на відведеній для цього земельній ділянці відповідно до проекту та відповідає технічним характеристикам, які пред`являються до такого виду споруд, не є об`єктом самочинного будівництва. Позивач має право на 1/2 частину цього гаража як один з подружжя, право на іншу 1/2 частку він успадкував після смерті [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги, та на даний час має право на гараж вцілому, не зважаючи на відсутність державної реєстрації права власності, що є підставою для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved