Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-06 00:00:00

31.12.20202 року позивач [PERSON] звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини, в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] . Позовні вимоги мотивує тим, що 02.02.2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] , Луцьким РВ ДРАЦС ГТУЮ у Волинській області було зареєстровано шлюб, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.08.2020 року розіваний. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з батьком, позивачем та його матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . На даний час, [PERSON] через психічний розлад поводить себе не адекватно, не турбується про дитину, не забезпечує її інтереси, робила спроби самогубства. Неодноразові спроби допомогти [PERSON] , які відображалися у зверненні за допомогою до Декана факультету психології та соціології Східноєвропейського національного університету ім.Л.Українки [PERSON] та до лікаря невролога [PERSON] , виявилися марними. Оскільки відповідач має суперечливі думки щодо визначення місця проживання доньки, тому існує спір щодо даного питання. 26 січня 2021 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 30 березня 2021 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області витребувано у Служби у справах дітей Луцької міської ради письмовий висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. 18 травня 2021 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Черкаського районного суду Черкаської області. 30 червня 2021 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області цивільну справу передано за тривіальною підсудністю до Придніпровського районного суду м.Черкаси. Відповідно о протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи №161/21656/20 визначенню суддю Демчика Р.В. 20 липня 2021 року ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси прийнято до свого провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 11 листопада 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті. 04.08.2022 року відповідачем [PERSON] подано зустрічну позовну заяву. 30 листопада 2022 року ухвалою суду у прийнятті зустрічного позову відмовлено. 30.11.2022 року ухвалою занесеною до протоколу судового засідання, залучено в якості третьої особи Службу у справах дітей Черкаської міської ради. 23.12.2022 року на адресу суду надійшов письмовий висновок Служби у справах дітей Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком. Позивач [PERSON] в залі судового засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що спір між сторонами продовжує існувати, оскільки відповідачка на даний час не надала згоди про місце проживання малолітньої дитини з батьком. Відповідач [PERSON] та представник відповідача адвоката Хомік С.Г. в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Також надали Акт обстеження умов проживання від 06 лютого 2023 року [PERSON] . Представник третьої особи Служби у справах дітей Луцької міської ради у судове засідання не з`явився. Разом з тим, надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування Луцької міської ради. Позовні вимоги позивача [PERSON] підтримав. Представник третьої особи Служби у справах дітей Черкаської міської ради в судове засідання не прибув. Заслухавши сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , 02 лютого 2018 року зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2020 року (справа № 161/8178/20). У даному шлюбі в сторін [INFO] народилася донька [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області. Згідно копії Будинкової книги за адресою [ADDRESS] , крім інших осіб, зареєстровані та постійне проживають: ?[PERSON] , [INFO] ; ?[PERSON] , [INFO] . Актом обстеження умов проживання [PERSON] , від 02 липня 2020 року, комісія зробила висновок, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком [PERSON] , місцезнаходження матері [PERSON] не відоме. Відповідно до листа Декана факультету психології та соціології Східноєвропейського національного університету ім.Л.Українки [PERSON] яка проінформувала, що [PERSON] дійсно зверталася за психологічною допомогу стосовно погіршення свого психічного сану, яке відображалось і на фізичному рівні. Також зазначила, що задля забезпечення захисту і піклування малолітньої [PERSON] доцільно проживання дитини з батьком і його родиною. У відповідності до висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради від 02.12.2022 року про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , затвердженого начальником служби Шульган Ф., встановлено, що [PERSON] з дочкою проживають за місцем реєстрації в квартирі за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання, відпочинку та розвитку дитини, що підтверджено актом обстеження умов проживання від 16.04.2021. Будинок складається з чотирьох кімнат, кухні та сунвузла, є всі комунальні зручності. Батько з дочкою займають окрему кімнату, обладнану необхідними меблями та побутовою технікою. [PERSON] має окреме спальне місце, місце для ігор, забезпечена одягом, продуктами харчування, засобами особистої гігієни та іграшками. Стосунки в сім`ї дружні та доброзичливі. [PERSON] любить свого батька, який бере активну участь у її вихованні та забезпечує дочку усім необхідним відповідно до вікових потреб. [PERSON] працює в ТОВ УКБ ДОМІНО на посаді маляра та має дохід, який є достатнім для утримання дочки. [PERSON] у травні 2020 року переїхала на постійне місце проживання за адресою реєстрації: [ADDRESS] . Згідно з актом обстеження умов проживання від 16.04.2021, складеного працівниками служби у справах дітей ЧМР, [PERSON] проживає у гуртожитку разом з матір`ю [PERSON] .. Житло складається з однієї кімнати, яка належить її матері, кухні та санвузол у гуртожитку загального користування. Спальне місце, одяг, іграшки для дитини відстуні. Стосунки між [PERSON] та її матір`ю [PERSON] напруженні. Зі слів сусідів часто виникають сварки. Згідно з висновком комісії, яка проводила обстеження кімнати [ADDRESS] [PERSON] на момент приходу комісії не створені умови для проживання малолітньої дочки [PERSON] .. Документи про наявність самостійного доходу [PERSON] не надала. Згідно з письмовими поясненнями [PERSON] вона хотіла б щоб дочка проживала з нею, але умов для цього на даний час не має. У грудні 2020 року вона приїжджала до м.Луцьк, щоб забрати дитину, але [PERSON] відмовився повернути дочку, оскільки вважає, що у нього кращі умови для проживання та виховання дитини. [PERSON] не зверталась у службу у справах дітей стосовно визначення місця проживання дитини разом з матір`ю або визначення способу у часті у вихованні дитини. Таким чином, на підставі викладеного, служба у справах дітей вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Згідно з Актом обстеження умов проживання від 06 лютого 2023 року, складеного головними спеціалістами служби у справах дітей Черкаської міської ради Зубалій Н.А. та [PERSON] , на підставі заяви [PERSON] зроблено висновок, що в кімнаті [ADDRESS] створені належні умови для проживання малолітньої [PERSON] , яка народилась [INFO] . Відповідно до\~ст.2 ЦПК України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, обумовлених необхідністю забезпечити дитину, повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Із наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що проживання малолітньої [PERSON] разом із батьком повною мірою відповідає її інтересам. Будь-яких підстав вважати, що внаслідок проживання із батьком права дитини можуть бути порушені, судом не встановлено. Враховуючи те, що умови проживання позивача є належними для проживання дитини, та те, що судом не встановлено, що позивач зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, чи веде аморальний спосіб життя, то суд, вважає, що відсутні виняткові обставини, коли малолітня дитина може бути розлучена з батьком. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] .. Крім того, суд зауважує, що мати дитини, у разі визначення місця проживання дітей з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. На підставі ст. ст. 7, 19, 141, 153, 155, 160, 161 СК України, ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved