Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про скасування (припинення) заборони на відчуження нерухомого майна, у якому просить скасувати (припинити) заборону на відчуження квартири [ADDRESS] , встановлену ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14.09.2021 року у цивільній справі №554/3175/14-ц. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 14.03.2014 року Октябрський районний суд м. Полтави розглянув заяву [PERSON] про забезпечення позову у справі №554/3175/14-ц і своєю ухвалою наклав заборону на відчуження квартири [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , [INFO] , зареєстрований - [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , шляхом внесення відповідного запису про заборону відчуження квартири [ADDRESS] до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На підставі вказаної ухвали в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис про обтяження 5163253 (новий запис 30998640) щодо вказаної вище квартири. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23.04.2014 року у справі №554/3175/14-ц позов [PERSON] до [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок погашення боргу 100000,00 грн. та судовий збір - 1000,00 грн. На виконання вказаного рішення ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві 23.04.2014 року відкрите виконавче провадження №43930986 та постановою від 10.07.2014 року накладено арешт на все майно боржника й оголошено заборону на його відчуження. На підставі вказаної постанови державного виконавця від 10.07.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зроблено запис про обтяження №30998548 щодо зазначеної квартири. При цьому, до відкриття Октябрським районним судом м. Полтави провадження у справі №554/3175/14-ц між позивачем та [PERSON] виникли правовідносини щодо позики та іпотеки вказаної вище квартири. Договір іпотеки квартири був укладений між позивачем та [PERSON] 18.07.2011 року і того ж дня проведено реєстрацію обтяження квартири іпотекою. У подальшому, а саме 03.04.2019 року, на підставі договору іпотеки здійснено перереєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] з [PERSON] на позивача. Отже, починаючи з 03.04.2019 року позивач є одноосібним власником квартири. Поряд із цим, у державному реєстрі до теперішнього часу наявний запис про арешт квартири на підставі зазначеної вище ухвали Октябрського районного суду м. Полтави, тому позивач, як законний власник квартири, позбавлений можливості реалізувати свої права власності, у тому числі щодо розпорядження квартирою, включаючи укладення договору купівлі-продажу квартири. Наразі право власності позивача на квартиру ніким не оспорюється, цивільно-правовий спір щодо права власності на квартиру відсутній, а відомості про право власності позивача на квартиру містіться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач вказує, що потреба у забезпеченні позову відпала, змінились обставини, які зумовили накладення арешту, розгляд цивільної справи завершився, рішення суду набрало законної сили, державним виконавцем відкрите виконавче провадження та накладено арешт на майно боржника, але квартира у квітні 2019 року вибула із права власності [PERSON] і право власності на неї набуте позивачем, натомість він обмежений у реалізації права власності через наявний арешт, отже існують достатні підстави для скасування заходів забезпечення позову, що були застосовані Октябрським районним судом м. Полтави щодо квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19.01.2023 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, а також залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Оскільки суд вжив вичерпних заходів для встановлення місця реєстрації відповідачки на території Полтавської міської територіальної громади, Бучанської міської територіальної громади та звернувся до даних Єдиного державного демографічного реєстру, однак отримана судом інформація не дала можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідачки, її повідомлення про наявний на розгляді суду спір було здійснене через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України у відповідності до вимог ч. 10 ст. 187 ЦПК України. Також копія ухвали суду про відкриття провадження у справі, разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами направлялась на ім`я відповідачки за повідомленою позивачем адресою, однак судова кореспонденція повернулась до суду без вручення адресату з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Станом на час ухвалення у справі рішення, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Треті особи також не скористались своїм правом на подання письмових пояснень з приводу поданого позову. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не викладав жодних заперечень з приводу розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності і взаємозв`язку, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 18.07.2011 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір позики грошей на суму 296521,20 грн. з кінцевим терміном повернення до 18.10.2011 року. У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором позики, 18.07.2011 року між позивачем, як іпотекодержателем, та [PERSON] , як іпотекодавцем, був укладений договір іпотеки, предметом якого стала квартира [ADDRESS] . За змістом положень п.п. 11, 11.3, 11.3.1 договору іпотеки, іпотекодержатель має право застосувати такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки як задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Також у договорі зазначено: «Мною, [PERSON] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням цього договору іпотеки накладається заборона відчуження зазначеного в договорі майна - квартири [ADDRESS] , яке належить [PERSON] , до виконання або припинення або розірвання договору. Зареєстровано в реєстрі за №4188». Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14.03.2014 року відкрите провадження у справі №554/3175/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14.03.2014 року задоволено заяву [PERSON] , [INFO] , громадянка України, уродженка села Демидівка, Решетилівського району, Полтавської області, проживаюча - [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , про забезпечення позову. Накладено заборону на відчуження квартири [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , [INFO] , зареєстрований - [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , шляхом внесення відповідного запису про заборону відчуження квартири [ADDRESS] до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 14.07.2014 року у справі №554/3175/14-ц апеляційну скаргу [PERSON] - [PERSON] - відхиллено. Ухвалу Октябрського районного суду Полтавської області від 14 березня 2014 року залишено без змін. Суд апеляційної інстанції зазначив, що апелянтом не надано доказів того, що державна реєстрація обтяження, згідно договору іпотеки від 18 липня 2011 року, на квартиру [ADDRESS] , проведена в порядку, встановленому законом. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14.03.2014 року у справі №554/3175/14-ц стягнуто з [PERSON] , [INFO] , громадянина України, зареєстрований [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , громадянка України, уродженка с. Демидівка, Решетилівського району, Полтавської області, проживаюча [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] в рахунок погашення боргу 100000 (сто тисяч) гривень, судовий збір - 1000 (одна тисяча) гривень. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28.12.2021 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] , в особі адвоката Махиня Максима Васильовича про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі №554/3175/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Суд зазначив, що [PERSON] не надано доказів того, що державна реєстрація обтяження, згідно договору іпотеки від 18.07.2011, на квартиру [ADDRESS] , проведена в порядку, встановленому законом. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14.02.2022 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] , в особі адвоката Махиня Максима Васильовича про скасування заходів забезпечення позову (зняття арешту), застосованих ухвалою суду від 14 вересня 2014 року у цивільній справі №554/3175/14-ц. У вказаній ухвалі суд зазначив наступне: «Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. При цьому із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні в справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У рішенні суду про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту суд зазначає про скасування заходів забезпечення позову, які оскаржуються. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.04.2020 у справі № 607/15533/17. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову (зняття арешту), застосованих ухвалою суду від 14.09.2014 у цивільній справі №554/3175/14-ц, оскільки заявник [PERSON] не є учасником цивільної справи №554/3175/14-ц». Відповідно до наявної в матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04.10.2019 року та від 27.09.2021 року щодо об`єкта нерухомого майна - квартири [ADDRESS] : - 01.04.2019 року проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] на підставі дублікату договору іпотеки №4187 виданого 08.08.2013 року; - за інформацією з державного реєстру іпотек 18.07.2011 року здійснено державну реєстрацію іпотеки та внесений відповідний запис про іпотеку на підставі договору іпотеки №4187 від 18.07.2011 року. Іпотекодавець - [PERSON] . Іпотекодержатель - [PERSON] ; - за інформацією про державну реєстрацію обтяжень 14.07.2014 року проведено державну реєстрацію обтяження у вигляді арешту квартири на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №43930986 від 10.07.2014 року. Обтяжувач: ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві. Особа, майно якої обтяжуються: [PERSON] ; - за інформацією про державну реєстрацію обтяжень 31.03.2014 року проведено державну реєстрацію обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно на підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 14.03.2014 року у справі №554/3175/14-ц. Особа в інтересах якої встановлено обтяження: [PERSON] ; - за інформацією про державну реєстрацію обтяжень 18.07.2011 року проведено державну реєстрацію обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно на підставі іпотечного договору №4187 від 18.07.2011 року. Особа, майно якої обтяжується: [PERSON] . Обтяжувач: [PERSON] ; - за відомостями про права власності 07.10.2010 року було проведено державну реєстрацію права приватної власності на квартиру за [PERSON] на підставі договору дарування №3586 від 16.09.2010 року. Запис про право власності в Реєстрі прав на нерухоме майно погашено 03.04.2019 року на підставі - право перейшло відповідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку». За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції». Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ст.ст. 4, 5 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності (ст. 319 ЦК України). Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ст. 328 ЦК України). Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.ст. 386, 391 ЦК України). Із матеріалів справи вбачається, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , однак він обмежений у можливості реалізації своїх правомочностей власника, оскільки ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14.03.2014 року у справі №554/3175/14-ц накладено заборону на відчуження вказаної квартири, яка на час постановлення цієї ухвали належала [PERSON] . Поряд із цим, позивач використавши своє право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття квартири у власність, став власником зазначеної квартири, не був учасником справи №554/3175/14-ц та із матеріалів справи не вбачається, що він є зобов`язаною особою перед [PERSON] . Крім того, з поданої стороною позивача інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що обтяження квартири іпотекою виникло раніше відкриття провадження у справі №554/3175/14-ц та постановлення у ній ухвали про забезпечення позову. За загальним правилом заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу. Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно з частиною сьомою статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. При цьому із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно зі статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт із такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. За наведених обставин, суд встановивши, що права позивача як власника квартири порушуються наявністю заборони на належне йому майно, при цьому таку заборону він не має процесуальної можливості зняти в межах справи №554/3175/14-ц, оскільки не був її учасником, заявлений позов підлягає до задоволення. Приймаючи рішення у справі, суд, зокрема, керувався і правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 22.04.2020 у справі № 607/15533/17. На підставі викладеного,

Outcome: approved