Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

У грудні\~2022\~року до\~суду звернувся\~представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з позовом\~до [PERSON] , [PERSON] та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 65833,63 грн., з яких 52170,89 грн. інфляції втрати за прострочення виконання зобов`язання та 13662,74 грн. 3% річних від простроченої суми та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 13.06.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено договір № 233468-SOGL, згідно якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 40000,00 гри. на термін до 10.06.2010 року, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач вказує, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом в наслідок чого утворилась заборгованість. Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 09.02.2017 року, позов ПАТ КБ "Приват банк" до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості було задоволено та стягнено солідарно з відповідачів заборгованість станом на 25.09.2016 року в розмірі 90000,00 грн. Однак, винесення рішення не свідчить про припинення договірних правовідносин, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язання та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. На даний час рішення суду відповідачами не виконано. Так, за період після набрання законної сили рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 09.02.2017 року, з 14.03.2017 року по 04.04.2022 року відповідачі мають заборгованість у розмірі 65833,63 грн., яка складається з: - 52170, 89 грн. - інфляції втрати за прострочення виконання зобов`язання; - 13662, 74 грн. - 3% річних від простроченої суми. Ухвалою суду від 28 грудня 2022 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с.28-29). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 17 січня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.43). Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання (а.с.46, 53, 62). Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, відповідно до вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с.47-48, 49-50), 14.02.2023 року (а.с.54-55, 56-57), а також 29.03.2023 (а.с. 63-64, 65-66) і не повідомили суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без їх участі чи відзиву на позов не надавали. Ухвалою суду від 11.04.2023 року встановлено заочний розгляд справи. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що 13.06.2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] укладений договір № 233468-SOGL від 13.06.2008 року, згідно якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 40000,00 гри. на термін до 10.06.2010 року, а відповідачка [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором з відповідачем [PERSON] був укладений Договір поруки. Так, у зв`язку з невиконанням відповідачами своїх кредитних зобов`язань, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Новосанжарського районного суду Полтавської обалсті з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 09.02.2017 року (а.с.32-33), позовні вимоги ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" було задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість в розмірі 90000,00 грн. Предметом спору у даній справі є стягнення суми боргу, яка складається з інфляційних втрат за весь час прострочення, а також трьох процентів річних, нарахованих на суму заборгованості, що виникла за кредитним договором та була стягнута за рішенням суду, за період з дати набрання рішенням суду законної сили 14.03.2017 по 04.04.2022, у розмірі: 52170,89 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 13662,74 грн. - 3% річних від простроченої суми. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. ст.\~526,\~527,\~530 Цивільного кодексу України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Доказів погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту у відповідності до судового рішення від 09 лютого 2017 року № 542/1451/16-ц матеріали справи не містяться. Так, згідно даних Новосанжарського ВДВС (а.с.61) станом на 17.03.2023 у відділі на виконанні не перебувають та не перебували виконавчі провадження по виконанню рішення суду у справі № 542/1451/16-ц від 09.02.2017 року про стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 90000 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.\~У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 %\~річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої\~статті 1048 ЦК України\~і охоронна норма частини другої\~статті 625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно. Аналогічний правовий висновок викладено у\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року (справа № 912/1120/16). Відповідно до правових висновків викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13-ц), від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц) якщо кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Отже, наявність судового рішення від 09.02.2017 про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів у відповідності до абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, оскільки строк дії договору змінився, адже банк використав право дострокового повернення суми кредиту. У такому разі положення абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Враховуючи наведене вище, суд доходить до висновку про те, що стягнення основної суми боргу у відповідності до рішення суду від 09.02.2017 № 542/1451/16-ц припиняє право користування кредитними коштами, у зв`язку з чим кредитор АТ КБ «ПриватБанк» втрачає право на отримання відсотків за користування кредитом, оскільки наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору, а право на отримання відсотків за користування кредитними коштами не можливе за межами договору, а згідно з\~ст.1048 ЦК України\~передбачено лише за наявності договору. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК України\~дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення суду від 09 лютого 2017 року про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором на користь АТ КБ «ПриватБанк» не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на отримання сум, передбачених\~статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до\~статті 625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Розрахунок інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання та 3% річних від простроченої суми міститься в матеріалах справи та відповідачами не спростований. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. При цьому, суд враховує, що наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України). У той же час, відповідачами не надано доказів здійснення будь-яких дій, спрямованих на повне чи часткове погашення заборгованості, доказів неприйняття позивачем від відповідачів коштів на таке погашення або відмови від прийняття, як і прострочення, відповідачами суду не надано. Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося зі зверненням до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, та з цього часу інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а також аналізуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приват Банк» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру, поданих юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги, що позов задоволено в повному обсязі, тому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судовий збір сплачений позивачем при подачі позову в рівних частках, по 1240 грн. 50 коп. з кожного. На підставі викладеного та,

Outcome: approved