Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь стягнуті грошові кошти за виконавчим написом нотаріуса № 33694 від 07.10.2021 року у розмірі 8651,71 грн., а також понесені нею судові витрати. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що в травні 2022 року в бухгалтерії за місцем її роботи КЗ «Середня загальноосвітня школа № 30» їй стало відомо, що з неї стягуються кошти на підставі постанови від 13.11.2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника за ВП № [NUMBER] на користь відповідача. Вищезазначене виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису від 07.10.2021 року № 33694, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем.12.08.2022 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області було ухвалено рішення, яким виконавчий напис нотаріуса № 33694 був визнаний таким, що не підлягає виконанню. Вона зверталась до приватного виконавця із заявою щодо припинення виконавчого провадження та отримала відповідь, що в межах виконавчого провадження з неї були стягнуті 11131,08 грн., з яких 1114,20 грн. було повернуто за місцем роботи, тобто фактично з неї було стягнуто 10016,88 грн. Тому звернулась до суду для вирішення цього питання. 23.12.2022 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 30.03.2023 року представник відповідача подав до суду заперечення на позовну заяву, на обґрунтування якого зазначив, що не погоджується з розміром витрат на правову допомогу, вважає її розмір перебільшеним, необґрунтованим та неспівмірним. Крім того, вказав, що у матеріалах справи відсутній договір про надання правничої допомоги, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав в частині стягнення коштів за правничу допомогу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.08.2022 року (а.с. 11-12), виконавчий напис від 07.10.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, зареєстрований в реєстрі № 33694 був визнаний таким, що не підлягає виконанню. Згідно довідки приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. (а.с. 10), з позивача було стягнуто 10016,88 грн., з яких 1365,17 грн. було стягнуто на користь приватного виконавця. Частиною ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частинами 1 та 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Щодо судових витрат за надання правової допомоги у розмірі 6000 грн., суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п. 1 ч. 3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" зазначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Враховуючи, що відповідачем не було подано необхідних документів, а саме: договору про надання правової допомоги та, відповідно до вимог, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на правову допомогу на користь позивача з відповідача. Ґрунтуючись на засадах верховенства права, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони та які були досліджені у судовому засіданні, суд прийшов до висновку про задоволення позовної заяви. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved