Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-13 00:00:00

У січні 2023 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшов позов про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3 % річних у розмірі 9630,82 грн. та інфляційні втрати у розмірі 66 564 грн., а також судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 24.10.2018 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 29241 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Аверіною Є.А., відповідно до умов якого відповідач отримав у позивача 215 000 грн. в борг. Відповідач належним чином не виконував умови зазначеного договору. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.10.2022 року у справі № 759/16744/21, яке набрало законної сили 04.11.2022 року, із відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за Договором позики в сумі 238 494,40 грн., в тому числі: основний борг 215 000 грн., інфляційні втрати за період з 01.11.2020 року по 30.06.2021 року - 18 726,50 грн., 3 % річних за період із 24.10.2020 року по 20.07.2021 року в розмірі 4767,90 грн. та 22 247,45 грн. судових витрат. Відповідач у добровільному порядку рішення суду не виконав. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути із відповідача 3 % річних у розмірі 9630,82 грн. та інфляційні втрати у розмірі 66 564 грн., а також судові витрати по справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.01.2023 року було відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 17-18). 13.03.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що Договір позики грошових коштів № 29241 від 24.10.2018 року є нікчемним, оскільки він порушує конституційні права відповідача. Також вважає рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.10.2022 року по справі № 759/16744/21 незаконним, оскільки суд невірно застосував норми матеріального та процесуального права, крім цього стверджує що оскаржив зазначене рішення у апеляційному порядку. Крім цього відповідач зазначає, що питання стягнення із нього 3 % річних та інфляційних втрат уже було предметом судового розгляду в межах цивільної справи № 759/16744/21 (а.с. 25-29). Також відповідач надав суду висновок судового експерта-психолога, складений на основі досліджень, проведених за допомогою поліграфа та у якому зазначено, під час опитування відповідача на предмет укладення зазначеного вище договору той повідомив що грошові кошти у позивача не брав, а позивач вимагав відповідача підписати договір до фактичного виконання ним свого зобов`язання по передачі коштів. Судовий експерт стверджує що під час отримання від відповідача відповідей на поставлені питання прилад показав дані, на основі яких вона може зробити висновок про відсутність обману у словах відповідача та на те, що той свідомо не приховує жодну інформацію (а.с. 31-64). 20.03.2023 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якій він зазначає, що поданий відповідачем висновок експерта є неналежним доказом, оскільки не містить дослідження психологічних особливостей відповідача та зроблений виключно на основі його опитування, без дослідження експертом будь-яких вихідних даних (медичної документації, тощо). Крім цього цей висновок експерта не може бути взятий до уваги, оскільки він суперечить обставинам справи, що були встановлені судом в межах розгляду цивільної справи № 759/16744/21, рішення по якій не було скасовано. Також звертає увагу суду, що предметом судового розгляду у цій справі є стягнення 3 % річних за період із 21.07.2021 року по 16.01.2023 року та інфляційних втрат за період із 01.07.2021 року по 31.12.2022 року, в той час як в межах розгляду справи № 759/16744/21 вирішувалось питання про стягнення 3 % річних за період часу із 24.10.2020 року по 20.07.2021 року та інфляційних втрат за період часу із 01.11.2020 року по 30.06.2021 року (а.с. 70-72). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 24.10.2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 29241 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Аверіною Є.А., відповідно до умов якого відповідач отримав у позивача 215 000 грн. в борг (а.с. 4). Відповідач належним чином не виконував умови зазначеного договору. Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.10.2022 року у справі № 759/16744/21, яке набрало законної сили 04.11.2022 року, із відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за Договором позики в сумі 238 494,40 грн., в тому числі: основний борг 215 000 грн., інфляційні втрати за період з 01.11.2020 року по 30.06.2021 року - 18 726,50 грн., 3 % річних за період із 24.10.2020 року по 20.07.2021 року в розмірі 4767,90 грн. та 22 247,45 грн. судових витрат (а.с. 5-6). 07.12.2022 року відповідачем було подано апеляційну скаргу на зазначене рішення (а.с. 67-68), однак ухвалою Київського апеляційного суду від 05.04.2023 року відповідачу було відмовлено у прийнятті та повернуто подану ним апеляційну скаргу (а.с. 76). Відповідач у добровільному порядку рішення суду не виконав. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. При цьому, виходячи з аналізу вимог ст. ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, тобто це зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 5 вищезазначеної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Таким чином, у зв`язку із несвоєчасним поверненням відповідачем боргу позивачу та невиконанням рішення суду із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 3 % річних за період із 21.07.2021 року по 16.01.2023 року в розмірі 9630 грн. 82 коп. (215 000 грн. х 3 % : 365 днів х 545 днів), а також інфляційні втрати у розмірі 66 564 грн. за період часу із 01.07.2021 року по 31.12.2022 року, а всього підлягає стягненню - 76 194 грн. 82 коп. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача стосовно того факту, що договір позики із позивачем він підписав до передачі грошових коштів, а самі кошти у розмірі 215 000 грн. йому так і не були передані, оскільки протилежне було встановлено заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.10.2022 року у цивільній справі № 759/16744/21. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Також суд відхиляє доводи відповідача про те, що 3 % річних та інфляційні втрати за вказаним договором позики вже стягувались із нього заочним рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.10.2022 року, оскільки предметом судового розгляду у цій справі є стягнення 3 % річних за період із 21.07.2021 року по 16.01.2023 року та інфляційних втрат за період із 01.07.2021 року по 31.12.2022 року, в той час як в межах розгляду справи № 759/16744/21 вирішувалось питання про стягнення 3 % річних за період часу із 24.10.2020 року по 20.07.2021 року та інфляційних втрат за період часу із 01.11.2020 року по 30.06.2021 року. Щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Ці розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. Як вбачається з матеріалів справи, 09.01.2023 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Шурилом Р.П. було укадено Договір про надання правової допомоги (а.с. 9). Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), адвокатом було надано позивачу такі послуги: 1) юридична консультація клієнта, дослідження всіх документів, розробка стратегії захисту (поновлення) порушених прав (з розрахунку 50 % від прожиткового мінімуму станом на 01.01.2023 року (вартість - 671 грн.); 2) вивчення всіх наявних документів у клієнта (вартість - 671 грн.); 3) вивчення судової практики та розробки стратегії захисту відновлених порушених прав клієнтів (вартість - 2684 грн.); 4) складання позовної заяви, роздруківка її та додатків до неї, завірення додатків та направлення позовної заяви засобами поштового зв`язку (вартість - 4697 грн.) Загальна сума, наданих позивачу послуг склала 8723 грн. (а.с. 8). Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Крім того судом зауважується, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved