Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання договору між батьками про проживання та виховання дітей і сплату аліментів, визначення місця проживання дітей. Свій позов мотивує тим, що він є батьком неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З матір`ю дітей [PERSON] він перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 04.03.2019 року. При цьому, 15.09.2017 року між ним та відповідачем, як батьками дітей, був укладений договір про проживання, виховання дітей та сплату аліментів, який засвідчений нотаріально. Вказує, що ним, як батьком дітей, виконуються усі зобов`язання договору щодо його участі в утриманні дітей, однак відповідач протягом останніх років чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, внаслідок чого він позбавлений участі у їх вихованні, тобто не дотримується умов договору. А тому вважає, що укладений між сторонами договір від 15.09.2017 року про проживання та виховання дітей, сплату аліментів повинен бути розірваний. Також зазначає, що слід визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом з ним, виходячи з наступних підстав. Зокрема, він проживає разом зі своїми батьками в с. Благодатне, де створені усі належні умови для комфортного проживання дітей. В той же час, відповідач проживає в кімнаті будинку, яку вона винаймає в с. Гірка Полонка Луцького району і невідомо, в яких умовах вони проживають. Вказує, що він не перебуває на обліку у лікаря-нарколога чи психіатра, позитивно характеризується за місцем проживання. Натомість дії відповідача суперечать інтересам дітей. Вона перешкоджає його зустрічам з сином та донькою. При цьому, дописи останньої у соцмережах викликає сумнів у її адекватності, а відтак реальне побоювання за життя дітей. У зв`язку з чим, просить розірвати договір між батьками про проживання, виховання та сплату аліментів на дітей, укладений 15.09.2017 року між ним та [PERSON] та визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з ним за місцем його проживання по [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином неодноразово і протягом тривалого часу повідомлялася про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за її відсутності та відзив на позов не подала. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позову, зазначивши, що служба позбавлена доступу до місця проживання дітей. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом з`ясовано, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, який розірваний рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 04.09.2019 року (а.с. ). Від вказаного шлюбу у них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] (а.с. 11, 12). З матеріалів справи слідує, що 15.09.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір між батьками про проживання, виховання дітей та сплату аліментів на дітей, який посвідчений приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округ за №1506 (а.с. 13). Відповідно до пункту 1 договору останній укладений стосовно місця проживання та утримання спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та визначено, що останні мають проживати з матір`ю (а.с. 13). Згідно з підпунктом 2.1. договору, батько має право безперешкодно відвідувати дітей, у будь-який час за місцем їх проживання, завчасно попередивши про приїзд по телефону або за допомогою іншого засобу зв`язку, а також має право за попередньою домовленістю з матір`ю брати дітей до себе, за їх бажанням, з урахуванням стану здоров`я та навчання. Відповідно до п. 2.2 договору, у період шкільних канікул, кожен із батьків має право проводити більше часу із дітьми та відпочивати разом з ними в Україні або за кордоном. Перевага надається тому з батьків, хто виїжджає на відпочинок за кордон. У разі одночасного виїзду, перевага першої поїздки надається матері, а далі - у порядку черговості. Пунктом 3.1 передбачено, що мати зобов`язується одягати та збирати дітей для зустрічі з батьком; у випадках, визначених п.2.2 готувати до часу від`їзду багаж дітей; завчасно повідомляти дітей про час та день зустрічі з батьком. Також п. 3.2 передбачено, що батько зобов`язується за попередньою домовленістю з матір`ю приїжджати в місце проживання дітей або інше. Спеціально обумовлене батьками місце, забрати дітей для проведення спільного дозвілля та повернути їх у визначений час у місце проживання або інше, спеціально обумовлене батьками місце. Згідно п. 3.3.1 договору визначено, що батьки зобов`язуються належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання, а також своєчасно повідомляти один одного про зміну свого місця проживання та будь-які інші обставини, що мають суттєве значення для своєчасного виконання своїх зобов`язань за цим договором. Пунктом 5.4 договору передбачено, що одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку. Усі спори, що виникають в процесі виконання цього договору та розбіжності у тлумаченні окремих положень цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. Вирішуючи спір про розірвання договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 15.09.2017 року, суд зазначає наступне. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Як встановлено в судовому засіданні, між батьками дітей склались неприязні відносини, які потягли за собою суперечки між ними щодо визначення участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, визначення їх місця проживання. Разом з тим, батьки дитини мають рівні права на участь у спілкуванні та вихованні дитини, незалежно від того, з ким із батьків мешкає дитина. Той з батьків, з ким мешкає дитина не може створювати безпідставні перешкоди чи обмежувати право іншого з батьків на вільне спілкування з дитиною на свій розсуд. Виключенням може бути лише такі форми та зміст спілкування, що шкодять інтересам дитини. Те, що дозволено одному з батьків, повинно бути дозволено й іншому, з огляду на рівність прав батьків. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Так, надаючи оцінку наданим доказів, показанням свідків, поясненням позивача, суд прийшов до висновку, що між сторонами мають місце особисті конфліктні відносини щодо місця проживання дітей, що визначено умовами договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 15.09.2019 року, укладеного між сторонами. Зокрема, судом встановлено порушення відповідачем умов п. 2.1 договору щодо безперешкодного відвідування батьком дітей у будь-який час за місцем їх проживання, оскільки відповідач перешкоджає у зустрічам батькові з дітьми. При цьому, як слідує із рішення виконавчого комітету Боратинської сільської ради Луцького району від 24.06.2021 року, рекомендовано [PERSON] та [PERSON] дотримуватись умов договору між батьками про проживання, виховання дітей та сплату аліментів на дітей від 15.09.2017 року. У разі невиконання умов договору, вирішувати питання зміни чи розірвання цього договору у судовому порядку. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] суду вказали, що [PERSON] перешкоджає зустрічам дітей з батьком, він не може до них потрапити. Крім цього, факт перешкоджання зустрічам батька з дітьми, встановлений рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.07.2021 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в спілкуванні з дітьми (а.с. ). З акту державного виконавця від 04.02.2022 року вбачається, що [PERSON] не виконала рішення суду, а саме: не забезпечила безперешкодне привітання та дарування подарунків в день народження онука [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . При цьому, [PERSON] була належним чином повідомлена про час та місце побачення, але двері воріт були зачинені (а.с. ). Згідно з вимогами ч. 1-2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання припиняються з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його змін. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Таким чином, враховуючи, що відповідачем систематично порушуються умови договору, то вимога про розірвання договору між батьками щодо проживання, виховання та сплату аліментів на дітей від 15.09.2017 року підлягає задоволенню. Щодо визначення місця проживання дітей, то суд зазначає наступне. Як вбачається із матеріалів справи, сторони по справі проживають окремо і як слідує з актів обстеження умов проживання від 17.06.2021 року та 07.03.2023 року [PERSON] проживає в [ADDRESS] з батьками. Будинок з усіма зручностями, підведені усі комунікації, кімнати облаштовані меблями. Є можливість облаштування окремої кімнати для дітей, є окремі місця для сну та відпочинку дітей. В сім`ї панує дружня атмосфера, батьки заявника підтримують його намір щодо визначення місця проживання дітей разом з ним, також хочуть приймати участь у вихованні онуків (а.с. ). При цьому, як слідує із матеріалів справи, відповідач [PERSON] винаймає житло в [ADDRESS] згідно договору найму житлового приміщення від 01.10.2020 року (а.с. 19-20). Як слідує із письмового пояснення на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.01.2023 року, наданого Боратинською сільською радою Луцького району, працівники служби у справах дітей, сім`ї та соціального захисту населення сільської ради не змогли провести обстеження умов проживання дітей та встановити спроможність матері виконувати обов`язки з виховання дітей та догляду за ними, оскільки матір [PERSON] в будинок не впускає та відмовляється спілкуватися (а.с. ). Згідно ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 4 ст.29 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, згідно вимог закону вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б насамперед інтересам неповнолітніх дітей. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання Виходячи з роз`яснень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У п. 1 ст. 3 Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (чинна для України з 27 вересня 1991 року) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п. 1 ст. 18 цієї Конвенції ООН). Як зазначено у п. 1 ст. 9 Конвенції ООН, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. В своєму рішенні у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Принцип «найкращих інтересів дитини», що випливає також і з Декларації, є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Водночас, як слідує із пояснень представника третьої особи, відповідач не допускає працівників служби до житла з метою обстеження умов проживання малолітніх дітей. При цьому, з пояснень сусідів слідує, що остання поводить себе неадекватно, про що також свідчать скріншоти постів із соціальних мереж. А тому, виходячи з принципу пріоритетності прав та інтересів дітей, суд вважає, що місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] ю та [PERSON] , [INFO] необхідно визначити разом з батьком [PERSON] . На думку суду, зазначене буде відповідати принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи і не позбавляє матір дітей права на спілкування та участь у їх вихованні. Таким чином, враховуючи вік дітей, які є малолітніми та відсутність виключних обставин, які б указували на неможливість проживання дітей окремо від позивача, вважає, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей разом з батьком є обґрунтованими та підлягають до задоволення. На підставі ст.ст. 19, 141, 150, 131, 155, 157, 159, 161 СК України, ст. ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, ст. ст. 627, 628, 629, 651, 653 ЦК України,

Outcome: approved