Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна, у якому просить: 1) здійснити поділ спільного майна подружжя: виділити у власність [PERSON] 1/2 частину житлового будинку зі службовими приміщеннями по [ADDRESS] , та земельної ділянки для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку площею 0,2500 га, кадастровий номер: 6320883001:00:001:0098 за адресою: [ADDRESS] ; виділити у власність [PERSON] 1/2 частину житлового будинку зі службовими приміщеннями по [ADDRESS] , та земельної ділянки для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку площею 0,2500 га, кадастровий номер: 6320883001:00:001:0098 за адресою: [ADDRESS] ; 2) судові витрати стягнути з відповідача [PERSON] .. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вона перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 12 квітня 2022 року. В період шлюбу 30.07.2003 за спільні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] було придбано житловий будинок зі службовими приміщеннями по [ADDRESS] , вартість якого на час придбання становила 7420,00 грн, а на даний час вартість будинку визначити неможливо через перешкоди в оцінці з боку відповідача. Зазначений будинок був оформлений на ім`я відповідача на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2003, посвідченого державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області Куксою Н.П.. Позивач стверджує, що житловий будинок зі службовими приміщеннями по [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Після розірвання шлюбу відповідач продовжує проживати у спірному домоволодінні, здійснює перешкоди у користуванні спільним майном та не дає позивачці можливості виділити 1/2 частку у позасудовому порядку. У зв`язку з чим [PERSON] звернулася до суду з даним позовом про поділ спільного майна. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 15.11.2022 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче засідання. Заходи забезпечення позову не вживались. Ухвалою суду від 24 січня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Ухвалою суду від 16.03.2023, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача, поновлено пропущений строк для подання заяви про виклик свідків та задоволено клопотання представника позивача про виклик в якості свідків [PERSON] та [PERSON] .. Позивач в судовому засіданні, призначеному на 16.03.2023, позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. У судове засідання, призначене на 17.04.2023, позивач не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували. Вказали, що будинок [ADDRESS] був придбаний відповідачем в період, коли позивачка з відповідачем спільно не проживали, за кошти, подаровані батьками [PERSON] .. Враховуючи викладене, відсутні підстави для поділу вказаного будинку як об`єкта спільної власності. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.07.1995 по 12.04.2022. Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 12.04.2022 по справі № 613/127/22, яке набрало законної сили 12.05.2022, шлюб між ними розірвано. Згідно з договором купівлі-продажу від 30.07.2003, посвідченим державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області Куксою Н.П., [PERSON] продав, а [PERSON] купив житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , жилою площею 44,7 кв.м. з надвірними будівлями. Продаж вчинено за 7420 грн., які продавець одержав від покупця до підписання цього договору. Вартість будинку становить 27006 грн. Всі витрати за складання та оформлення цього договору платять сторони по договору в рівних частках кожна. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 28.11.2016 за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6320883001:00:001:0098 площею 0,25 га, цільове призначення : для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-6). Згідно з довідкою КП «Богодухівське бюро технічної інвентаризації» від 22.08.2022 № 235, станом на 31.12.2012 власником зазначеного будинку є [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області за реєстровим номером 1-1872, зареєстрованого КП «Богодухівське БТІВ» в книзі 1, номер запису 02. Як зазначено у вказаній довідці, 19.08.2022 техніком КП «Богодухівське БТІ» був здійснений вихід для виконання робіт з поточної інвентаризації з метою визначення вартості об`єкту нерухомого майна, розміщеного за адресою : [ADDRESS] . Оскільки власник відмовив у доступі до вказаного об`єкту нерухомого майна, надати відомості про вартість неможливо (а.с.7).\~\~\~\~\~\~ За змістом договору купівлі-продажу від 13.07.2003 вартість будинку [ADDRESS] , становить 27006 грн. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є мешканцем с. Зарябинка Богодухівського району Харківської області та колишнім головою Зарябинської сільської ради. Зазначив, що позивачкою та відповідачем в період шлюбу було придбано у [ADDRESS] , власником якого на той час був [PERSON] . За чиї конкретно кошти було придбано цей будинок свідку невідомо. Вказав, що батьки [PERSON] проживали у с. Леськівка, а батьки [PERSON] у с. Зарябинка. До моменту купівлі будинку подружжя [PERSON] проживали у батьків позивачки. В період шлюбу у [PERSON] та [PERSON] було спільне господарство, зокрема, вони тримали велику рогату худобу, веденням підсобного господарства займалася переважно [PERSON] .. На даний час у будинку [ADDRESS] проживає відповідач [PERSON] зі співмешканкою. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є рідним братом відповідача [PERSON] .. Зазначив, що відповідач у 2003 році в період купівлі будинку по [ADDRESS] проживав не з позивачкою, а зі своїми батьками. Разом вони не проживали 2-3 місяці. В той час батьки відповідача мали намір придбати йому будинок. Влітку або навесні 2003 року, точно свідок не пам`ятає, батько [PERSON] та [PERSON] у присутності останнього дав відповідачу 1000 доларів США для купівлі будинку. Детально обставин укладення правочину щодо купівлі будинку свідок не знає. Сума, за яку було придбано будинок, свідку невідома. В подальшому, коли придбали будинок та зробили в ньому ремонт, відповідач прийшов проживати у цей будинок разом із [PERSON] . За чиї кошти проводився ремонт у будинку свідку невідомо. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є двоюрідним братом [PERSON] .. Зазначив, що в період часу, коли був придбаний будинок по [ADDRESS] , позивачка з відповідачем не проживали разом, вони тимчасово припинили спільне проживання після скандалу. [PERSON] після цього проживала у своїх батьків, а [PERSON] у своїх. Після того, як був придбаний вказаний вище будинок (по слухам, його придбали батьки відповідача), [PERSON] та [PERSON] почали спільно проживати. Будинок був придбаний у [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є дружиною [PERSON] , у якого було придбано будинок [ADDRESS] . Зазначила, що до моменту продажу будинок належав її свекрусі, а потім перейшов до її чоловіка у спадок. Свідок вказала, що була особисто присутня на всіх етапах вчинення правочину щодо продажу будинку подружжю [PERSON] . Пояснила, що продажем будинку цікавилась матір [PERSON] , яка була родичкою [PERSON] .. Батьків [PERSON] в ході переговорів щодо будинку свідок не бачила. Оскільки у покупців не вистачало коштів, первісна ціна, яку [PERSON] та [PERSON] виставили за будинок, була знижена. Підтвердила, що спочатку [PERSON] та [PERSON] дали задаток за будинок, і свідок з чоловіком відразу дозволили їм проживати у цьому будинку. Як пояснили [PERSON] та [PERSON] , вони мали намір завести підсобне господарство, щоб заробити кошти на сплату коштів за будинок. Документи на продаж будинку були оформлені лише через рік, коли подружжя [PERSON] накопичило необхідну суму коштів (задаток дали 300 доларів, а 900 доларів додали через рік). При всіх етапах правочину, як при наданні задатку, так і при сплаті повної суми коштів за будинок були присутні лише [PERSON] та [PERSON] , жодних інших осіб при цьому не було. Під час купівлі будинку [PERSON] та [PERSON] проживали удвох, оскільки вони разом приїжджали домовлятися за будинок. Статтею 355\~ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.\~\~Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до статті 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За приписами ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ч.4 ст.368 ЦК України). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України. Таким чином, розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Як визначено ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. За приписами ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як визначено у\~ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Конструкція норми статті 60\~СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності набутого майна щодо певного об`єкта в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її заперечує. Так, відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Відповідно до ч.6 ст.57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. За твердженням відповідача, спірний будинок разом із земельною ділянкою є його особистою власністю, оскільки придбавався в період окремого проживання позивачки та відповідача, та за кошти, які надавалися батьками [PERSON] .. В силу\~ч.\~3\~ст.\~2,\~ч.\~1\~ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін та диспозитивності. За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Як встановлено статтею 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Суд зауважує, що відповідач, стверджуючи про те, що будинок [ADDRESS] є його особистою приватною власністю як такий, що придбаний за кошти його батьків та в період, коли він не проживав із позивачкою, належних та допустимих доказів такого твердження не надав. Так, допитаний в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача свідок [PERSON] повідомив, що йому не відомо, за чиї кошти був придбаний вказаний будинок, водночас, підтвердив, що [PERSON] брала суттєву участь в утриманні підсобного господарства, що у свою чергу, сприяло придбанню спірного будинку. Свідок [PERSON] зазначив, що походження коштів на придбання будинку від батьків відповідача йому відоме лише по слухам. Показання свідка [PERSON] про те, що в його присутності батько надав [PERSON] 1000 доларів для придбання спірного будинку, судом оцінюються критично, оскільки [PERSON] є рідним братом відповідача [PERSON] .. Крім того, як пояснив свідок [PERSON] , кошти були надані батьком відповідача навесні або влітку 2003 року, договір купівлі-продажу будинку був укладений 30.07.2003, однак, як пояснив представник позивача та підтвердила свідок [PERSON] , фактично в будинку [PERSON] з [PERSON] стали проживати за рік до офіційного нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, надавши задаток. При цьому, показаннями свідка [PERSON] спростовуються пояснення відповідача про те, що на момент придбання будинку він не проживав однією сім`єю з позивачкою, і будинок придбавався ним одноосібно. Враховуючи викладене, суд зазначає, що наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується наявності підстав для визнання будинку [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] . З урахуванням вимог чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що будинок [ADDRESS] був придбаний сторонами в період перебування у шлюбі, за спільні кошти подружжя, а тому є їх спільною власністю. Враховуючи вимоги ч. 1 ст.\~70\~СК України щодо рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності при поділі майна, позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частину будинку та 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 6320883001:00:001:0098, на якій знаходиться цей будинок, в результаті поділу спільного майна подружжя, підлягають задоволенню. Водночас, беручи до уваги, що право власності на будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку з кадастровим номером 6320883001:00:001:0098 вже зареєстровані за відповідачем у справі, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог про виділення у власність [PERSON] 1/2 частини житлового будинку зі службовими приміщеннями по [ADDRESS] , та 1/2 земельної ділянки для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку площею 0,2500 га, кадастровий номер: 6320883001:00:001:0098 за вказаною адресою. Отже, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, беручи до уваги, що позивачкою при подачі даного позову було сплачено судовий збір у сумі 992,40 грн., з урахуванням висновку суду про часткове задоволення позову, на користь [PERSON] з відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у суму 496,20 грн.

Outcome: partial