Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Ланчинської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею в належному їй домоволодінні проживали: позивач, донька померлої [PERSON] та діти позивача. За часів життя мати позивача заповіт не складала. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Позивач 16.02.2022 подала заяву про прийняття спадщини, на підставі чого була відкрита спадкова справа. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері, оскільки її сестра, а донька померлої, [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини. 27.12.2022 позивач звернулася до нотаріуса із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, проте їй було відмовлено у видачі вказаного свідоцтва через відсутність у спадкодавця оформлених відповідно до чинного законодавства правовстановлюючих документів, що підтверджують належність вказаного спадкового майна померлій [PERSON] .. Оскільки житловий будинок побудований в 1962 році, підтвердженням його належності є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. У зв`язку із чим позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні викладеному в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що розгляд позовної заяви залишає на розгляд суду за наявними у матеріалах справи документами, проти вимог у заяві заперечень не мають. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.9). Позивач [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.11). Прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] при укладенні шлюбу 03.10.2000 з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.12). Батько позивача [PERSON] помер [INFO] (а.с.10). Відповідно до довідки Ланчинської селищної ради № 1063/02.2-09 від 27.12.2022 [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована по [ADDRESS] з 03.07.1969 року до дня смерті [INFO] . Разом з нею станом на 19.09.2021 були зареєстровані та проживали: [PERSON] (дочка), [PERSON] (дочка), [PERSON] (внучка), [PERSON] (внучка), [PERSON] (внук) (а.с.13). За господарством по [ADDRESS] обліковано земельну ділянку площею 0,3300га, з них: земельна ділянка площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.14). 11.08.2022 [PERSON] замовила технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (а.с.6-8), з якого вбачається, що житловий будинок збудований в 1962-1972 роках; роками забудови літньої кухні, бані, трьох сараїв та вбиральні є 1966-1991 роки. Реєстрація права власності на дане домоволодіння в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не проводилась (а.с.15). Як вбачається з копії спадкової справи № 24 за 2022 рік після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , направленої приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шушкевич С.М., 16.02.2022 [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Цього ж дня [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса із заявою про неприйняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] .. 27.12.2022 [PERSON] звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 27.12.2022 приватним нотаріусом Шушкевич С.М. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутні документи про право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , що свідчило б про належність даного майна померлій (а.с.55-67). Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, що передбачене ст. 1222 ЦК України. На підставі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця ... . Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 серпня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 4.14, п. 4.15, п. 4.20 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 р. № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно проводиться нотаріусом після встановлення кола спадкоємців, подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та наданих документів вимогам чинного законодавства. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. На підставі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Позивач, заявляючи вимогу про визнання права власності на житловий будинок, який збудований в 1962-1972 роках та розташований за адресою: [ADDRESS] , не надала жодного документу, який би свідчив про належність даного домоволодіння померлій [PERSON] .. В жодній довідці, виданої Ланчинською селищною радою, не зазначено про належність вказаного домоволодіння [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача повідомив, що надати виписку з погосподарської книги він не може, незважаючи на те, що у позовній заяві він прямо посилається на наявність витягу з погосподарської книги як на підставу позову, оскільки Ланчинська селищна рада погосподарські книги не вела, всі докази, які він вважав за потрібне, він суду надав, інших доказів не має, клопотань про витребування будь-яких інших доказів не заявляв. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування, а отже, і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивачем не доведено належність домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , померлій [PERSON] , підстав для визнання права власності на зазначене домоволодіння в порядку спадкування за законом за [PERSON] суд не вбачає, у зв`язку із чим вважає необхідним у задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed