Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням. Вказує, що вона та відповідач з 04.03.2006р. перебували в зареєстрованому шлюбі та мали у спільній власності нерухоме майно, а саме житловий будинок по [ADDRESS] . Вказала, що останні три роки відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою, однак з сім`єю не проживав. Житловий будинок розділений між ними. Розмір її частки складав 1/2, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу 245934451, сформовано 25.02.2021 року. Розмір частки відповідача складає 1/2. 11.08.2021р. шлюб між ними розірвано. 24.06.2021р. вона придбала у відповідача його частку зазначеного житлового будинку, що підтверджується договором купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу 263038186, сформований 24.06.2021р., а також придбала у відповідача земельну ділянку кадастровий номер 1225655101:03:043:0007 з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), саме на якій знаходиться зазначений будинок, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 24.06.2021р. та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу 263038374, сформований 24.06.2021р. Тому вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих по [ADDRESS] . На даний час в будинку зареєстровані вона та відповідач, що підтверджується довідкою №295 від 16.11.2022 року, виданою виконавчим комітетом Царичанської селищної ради та актом обстеження фактичного місця проживання [PERSON] . Відповідач більше трьох років не проживає по [ADDRESS] . З відповідачем розлучені, не проживають однією сім`єю, не ведуть спільне господарство, особистих речей належних відповідачу немає, точне місце його проживання їй невідоме, за місцем реєстрації не з`являється. З його слів, він проживає в [ADDRESS] . На неодноразові звернення до відповідача про зняття з реєстраційного обліку з належного їй на праві власності будинку, відповідач не реагує, знятись з реєстраційного обліку в добровільному порядку відмовляється. Факт реєстрації відповідача в належному їй житловому будинку порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію. На підставі викладеного, прохає визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явилась,\~до суду\~надала заяву,\~в якій\~прохала розглянути\~справу у\~її відсутність,\~заявлені позовні\~вимоги підтримує\~в повному\~обсязі та\~не заперечує проти ухвалення в справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи в суді, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутність, будь-яких інших клопотань до суду не надіслав. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.\~\~\~\~\~\~ Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони з 04.03.2006р. перебували в зареєстрованому шлюбі та мали у спільній власності нерухоме майно, а саме житловий будинок по [ADDRESS] . 11.08.2021р. шлюб між сторонами розірвано, згідно рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11.08.2021р. (а.с.11). Власником 1/2 частки нерухомого майна - житлового будинку по [ADDRESS] є позивачка [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу 245934451, сформовано 25.02.2021 року (а.с.10). 24.06.2021р. позивачка придбала у відповідача 1/2 його частки житлового будинку, що підтверджується договором купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку (а.с. 13-14) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу 263038186, сформований 24.06.2021р. (а.с.12). Також відповідачка придбала у відповідача земельну ділянку кадастровий номер 1225655101:03:043:0007 з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), саме на якій знаходиться зазначений будинок, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 24.06.2021р. (а.с.16-17) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу 263038374, сформований 24.06.2021р. (а.с.15). Тому позивачка є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих по [ADDRESS] . Згідно довідки виконавчого комітету Царичанської селищної ради від 16.11.2022р. №295 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з колишнім чоловіком [PERSON] [INFO] , який прописаний за вказаною адресою з 06.07.2006р., але не проживає (а.с.18). Згідно акту обстеження фактичного місця проживання [PERSON] від 16.11.2022р., [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає за даною адресою понад три роки (а.с.19). Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, визначені ст.\~383\~ЦК України та ст.\~150\~ЖК Української PCP, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 328\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.\~383\~ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Також ст.\~391\~ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 310 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак за вказаною адресою не проживає більше трьох років. На підставі ч. 4 ст.\~9\~ЖК Української\~РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Таким чином, при вирішенні питання про втрату права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності. За змістом ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наведені докази підтверджують те, що [PERSON] не проживає у вказаному будинку більше трьох років, без поважних причин, тому суд вважає, що він втратив право користування вказаним житлом. У відповідності до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 992.40 грн.

Outcome: approved