Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

У жовтні 2022 р. позивачка [PERSON] звернулася в Рівненський міський суд Рівненської області із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 48772,30 грн. В обґрунтування позову вказує, що сторони з 16.10.2005 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі №2-2569/2009 від 20.03.2009 р. їх шлюб розірвано. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28.12.2009 р. стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.08.2009 р. і до досягнення нею повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні №17605399 вих. №60519 від 20.10.2022 р., виданої головним державним виконавцем Л.Покальчук Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області, заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 48722,30 грн. Згідно розрахунку пеня за несвоєчасну сплату аліментів становить 1 528 802,68 грн. Наводить положення ст. 196 СК України та вказує, що з відповідача слід стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за період з 30.11.2020 р. по 28.10.2022 р. включно в розмірі заборгованості станом на 28.10.2022 р. - 48722,30 грн. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01.11.2022 р. цивільну справу передано за підсудністю до Рівненського районного суду. Ухвалою Рівненського районного суду від 01.12.2022 р. відкрито спрощене позовне провадження з викликом учасників. У судовому засіданні представник позивачки адвокат Шендера О.М. підтримала вимоги позову та просила їх задоволити. Заперечила проти зменшення чи розстрочення відповідачу суми, яка підлягає до стягнення згідно вимог позову. Крім того, вказує, що відповідач є працездатним та отримує доходи і має можливість сплачувати як аліменти, так і пеню за несвоєчасність їх сплати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він працездатний, вже близько 15 років він офіційно ніде не працює, тимчасово підробляє на будівництві. Крім того, пояснює, що в них з позивачкою була усна домовленість, що він по можливості буде сплачувати аліменти. Просить зменшити розмір неустойки за прострочення сплати аліментів або розстрочити вказану у позові суму розміру неустойки. Відзиву або письмових пояснень, інших клопотань відповідачем не подано. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки та відповідача у судовому засіданні, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Установлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідною засвідченою позивачкою копією Свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Рішенням Рівненського міського суду у справі №2-8961/09 від 28.12.2009 р. з [PERSON] на користь [PERSON] (Пожарської) стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.08.2009 р. і до повноліття дитини. Згідно з наданим Рівненським відділом державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 20.10.2022 р. за №60519 розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП №17605399, відповідач станом на 01.10.2022 року мав заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 48722,30 грн. Спірні відносини виникли у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем покладених на нього рішенням суду обов`язку щодо сплати аліментів на утримання спільної з позивачкою дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК України). Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів). За положеннями ст.183 СК, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У ч.1 ст.192 СК встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст стст.181, 192 СК, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 195 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заборгованості працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів необхідно вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Згідно з статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Системне тлумачення вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Оскільки Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається, застосуванню підлягають норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670св19. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Предметом доказування в справі (ст.77 ч.2 ЦПК України) є власне сам факт виникнення відповідної заборгованості з вини платника аліментів і, як наслідок, виникнення в отримувача аліментів права на пред`явлення відповідної вимоги, та відповідні параметри для нарахування відповідно до закону неустойки за прострочення сплати аліментів: база нарахування, період нарахування, помісячна розбивка нарахувань, платежів, заборгованості, результат обрахунку неустойки (пені), вина платника аліментів у заборгованості. Тобто, предметом доказування є підстави позову та обставини, якими позивач обґрунтовує необхідність стягнення неустойки. З матеріалів справи вбачається, що за період листопад 2020 р. по жовтень 2022 року відповідач не виконував належним чином рішення суду про стягнення аліментів і не надавав позивачці матеріальної допомоги на утримання дитини, внаслідок чого станом на 01.10.2022 року виникла заборгованість по аліментах в розмірі 48722,30 грн. У даній справі відповідач знав про розмір аліментів, які мають сплачуватися ним на користь його сина, за рішенням суду від 28.12.2009 р. про стягнення аліментів, однак попри це допустив прострочення сплати аліментів. При цьому відповідач [PERSON] не довів існування обставин, які б слугували підставою для висновку про відсутність його вини щодо виникнення боргу по аліментах, тобто свідчили б про виникнення такої заборгованості не внаслідок дій чи бездіяльності платника аліментів. Доводи відповідача про існування з позивачкою усної домовленості щодо сплати ним аліментів по можливості, не заслуговують на увагу. Відсутність у позивача офіційного місця роботи не звільняє його від обов`язку утримувати свого неповнолітнього сина на рівні з матір`ю. Отже, суд доходить висновку про те, що з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти, виникла заборгованість по аліментах, заявлена позивачкою сума пені не перевищує суму 100% суми заборгованості по аліментах. Відповідно до положення ч. 1 ст.196СК України розмір пені не може бути більше 100% заборгованості по аліментам. Норма частини 3 ст. 195 СК України вказує, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Частиною 8 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Оскільки матеріали справи не містять інформації щодо оскарження і спростування цього розрахунку в суді в межах встановленого законом спору або ж з приводу розгляду певного питання органом державної виконавчої служби, за наслідками якого було б здійснено перерахунок чи внесено уточнення, виправлення тощо, тому цей документ підлягає безумовному врахуванню судом. Наведений позивачкою спосіб обчислення неустойки (пені) узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), тому береться й судом до уваги. Тим паче, відповідач свого розрахунку проти заявлених вимог не здійснив і не заперечував проти правильності поданого позивачкою розрахунку. Враховуючи положення ч. 1 ст. 196 СК України, що неустойка (пеня) може бути не більше 100 відсотків заборгованості, згідно розрахунку заборгованості від 20.10.2022 р. заборгованість станом на 01.10.2022 р. становила 48722,30 грн., тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки за усною заявою відповідача, так як підстав, наведених у ч. 2 ст. 196 СК України, для зменшення розміру неустойки відповідачем наведено не було. Відповідно до статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Отже, зазначені норми вказують на можливість судом розстрочення саме сплати заборгованості за аліментів, тому усна заява відповідача щодо розстрочення сплати розміру неустойки не підлягає до задоволення. Ураховуючи викладене, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі, заявленому позивачкою 48722,30 грн. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 992,40 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. Відповідачем до суду не подано доказів щодо звільнення його від сплати судового збору.

Outcome: approved