Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 24.12.2019 року вони уклали шлюб, який зареєстровано у Франківському районному у м. Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що складено відповідний актовий запис № 810. Шлюб між сторонами виявився невдалим, спільне життя між ними не склалось через різні погляди на життя, несумісність характерів, внаслідок чого вони не можуть підтримувати нормальну атмосферу у сім`ї та почуттях любові і поваги один до одного, на даний час шлюб існує формально, спільне господарство не ведеться, подружні стосунки не підтримуються. Просить шлюб розірвати та відновити її дошлюбне прізвище " [PERSON] ". Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 02.03.2023 року відкрито провадження у зазначеній справі та призначено судове засідання. В судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення позовних вимог. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, доходить переконання про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, який 24.12.2019 року зареєстровано у Франківському районному у м. Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що складено актовий запис № 810 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Згідно з ч. 2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно з приписами частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони втратили взаємні подружні почуття, між ними склались відносини, які не сприяють подальшому збереженню їх сім`ї, примирюватись сторони не бажають, таким чином, подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, тому шлюб з відповідачем слід розірвати. Разом із тим, щодо вимоги позивача про відновлення дошлюбного прізвища " [PERSON] ", суд зазначає, що така задоволенню не підлягає, оскільки повернення дошлюбного прізвища може бути здійснено за заявою позивача та з урахуванням рішення суду про розірвання шлюбу відповідним відділом реєстрації актів цивільного стану.

Outcome: partial