Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

У січні 2023 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Будинок Комфорту» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на наступні обставини. Товариство з обмеженою відповідальністю «Будинок Комфорту» є юридичною особою та зареєстроване у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом юридичної особи: 43170476. Основним видом діяльності ТОВ «Будинок Комфорту» є роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах, а також надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н.в.і.у., що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Наказом директора товариства з обмеженою відповідальністю «Будинок Комфорту» затвердженні Правила надання майна у оренду, які розміщені на офіційному веб-сайті товариства. Відповідно до п. 1.2 Правил - дані правила регулюють надання майна у оренду, порядок сплати орендних платежів, викупу майна або його повернення, регулюють застосування відповідальності у разі порушення умов даних правил або договорів оренди майна з правом викупу, визначають права та обов`язки сторін. Пунктом 3.1 Правил визначено, що договір оренди майна з правом викупу укладається у письмовому вигляді у магазинах орендодавця, поза торгівельними або офісними приміщеннями, а також на відстані, в тому числі і у електронній формі через особистий кабінет на сайті орендодавця. Відповідно до п. 3.3 Правил, під час оформлення замовлення для наступного укладання договору оренди майна з правом викупу на сайті орендодавця, орендарем надається повна інформація щодо свого імені, реквізитів документа, що посвідчує особу, номеру телефону та інших даних, необхідних для встановлення особи та оформлення договору, після чого ним приймається пропозиція, сформована відповідно до пунктів 4, 5 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідь про повне прийняття пропозиції надається орендарем у електронній формі через сайт орендодавця, шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається орендарю в СМС-повідомленні на номер телефону, вказаний під час оформлення замовлення, що вважається підписом відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Після прийняття орендарем пропозиції, орендодавець направляє орендарю у його особистий кабінет підтвердження укладання договору оренди майна з правом викупу у електронній формі, відповідно до пункту 11 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». 17.02.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Будинок Комфорту» та [PERSON] в режимі онлайн, шляхом заповнення відповідачем в електронній формі анкети-згоди клієнта на сайті позивача, був укладений договір № 1144210217068 оренди майна з правом викупу, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець зобов`язується передати орендареві у строкове платне володіння та користування майно, що визначене в п. 2 цього договору, з наступним переходом права власності на такий об`єкт оренди від орендодавця до орендаря на умовах, передбачених Правилами надання майна в оренду, які є невід`ємною частинок цього договору, а орендар зобов`язується прийняти об`єкт оренди у строкове володіння та користування, а згодом у власність, на визначених умовах, а також сплачувати орендодавцеві орендну плату. Відповідно до п. 2 договору - дані щодо об`єкта оренди, його вартість, строк оренди, розмір щомісячного платежу погоджено сторонами. 17.02.2021 року орендодавцем направлено орендарю у його особистий кабінет підтвердження укладання договору. Пунктом 3 договору сторони погодили, що сплата орендної плати здійснюється орендарем до 17-го числа (включно) кожного наступного місяця, що слідує за місяцем укладання договору протягом строку оренди, який становить 12 місяців, де днем внесення останнього платежу є 17.02.2022 року. Між сторонами було досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 3.4 Правил, орендодавець зобов`язується передати орендарю об`єкт оренди протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати підписання договору оренди майна з правом викупу. Пунктом 3.5 Правил визначено, що передача об`єкта оренди орендодавцем та прийняття його орендарем здійснюється за актом приймання-передачі, за товарно-транспортною накладною, в тому числі за електронною або паперовою товарно-транспортною накладною оператора поштового зв`язку «Нова пошта», або іншим документом, що підтверджує факт передачі об`єкта оренди у користування. ТОВ «Будинок Комфорту» свої зобов`язання виконав, передав вказане майно у тимчасове користування відповідачу, що підтверджується експрес-накладною «Нова пошта» № 20450348136814 від 18.02.2021 року. Факт вручення (отримання) відправлення за експрес-накладною № 20450348136814 також підтверджується листом ТОВ «Нова пошта» та реєстром (перелік) адресатів (одержувачів) з відміткою про отримання. В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, орендні платежі починаючи з дати укладання договору та отримання товару не сплачував, у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість по оплаті вартості об`єкту оренди понад 60 календарних днів. Відповідно до п. 6.4.6 Правил - у разі припинення договору оренди майна з правом викупу, в тому числі і в разі одностороннього його розірвання за ініціативи орендодавця, орендар зобов`язаний негайно повернути орендодавцю об`єкт оренди у стані, у якому він був одержаний, з урахуванням нормального зносу. Якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення об`єкта оренди, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування об`єктом оренди за час прострочення, а також штраф у розмірі, визначеному в пункті 8.5 даних правил, та сплати вартості об`єкту оренди за вирахуванням суми вже внесених на момент припинення договору оренди майна з правом викупу орендних платежів. Відповідно до п. 8.5 Правил - у разі не здійснення оплати орендарем орендної плати протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту останнього платежу або укладення Договору (залежно від того, що настало раніше), орендодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір оренди майна з правом викупу, повідомивши орендаря за 15 (п`ятнадцять) календарних днів до фактичної дати такого розірвання. У такому разі орендар зобов`язується сплатити вже нараховану орендну плату, додатково сплатити штраф у розмірі 50% від загальної суми прострочення орендних платежів за договором оренди майна з правом викупу, та викупити об`єкт оренди за ціною, визначеною у договорі оренди майна з правом викупу за вирахуванням суми вже внесених на момент припинення договору оренди майна з правом викупу орендних платежів, або повернути об`єкт оренди. 11.01.2022 року позивач скористався правом, наданим п. 6.4.6 та 8.5 Правил, надіславши на адресу відповідача повідомлення про припинення договору з 29.01.2022 року та про необхідність сплатити загальну залишкову вартість об`єкту оренди, у розмірі - 19679,00 грн. Відповідно до п. 8.4 Правил, за прострочення орендних платежів орендар зобов`язується сплатити на користь орендодавця штраф у розмірі 75,00 (сімдесят п`ять) гривень за кожен факт прострочення оплати орендних платежів, а також пеню в розмірі 3% (трьох відсотків) від суми простроченого платежу за кожен день такого прострочення, починаючи з другого дня прострочення, але не більше 50% (п`ятдесяти відсотків) від загальної суми прострочених орендних платежів за договором оренди майна з правом викупу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань відповідач станом на 15.12.2022 року має заборгованість - 83978,14 грн., яка складається з наступного: - 19679,00 грн. - сума боргу; - 39358,00 грн. - неустойка у розмірі подвійної орендної плати - п. 6.4.6 Правил; - 9839,50 грн. - штраф 50% від загальної суми прострочення; - 9839,50 грн. - пеня; - 4744,56 грн. - інфляційне збільшення; - 517,58 грн. - 3% річних. Просили суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Будинок Комфорту» заборгованість в розмірі 83978,14 гривень та судові витрати в сумі 2481,00 гривень (а.с. 1-3). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2023 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. (а.с. 23) та матеріали передані для розгляду. З матеріалів справи вбачається, що позивачем пред`явлено позов до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у відповідності до вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 29.10.2020 року у справі № 263/14171/19. Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Ухвалою судді від 03 лютого 2023 року прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження у справі за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Будинок Комфорту» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання у справі на 14 годину 00 хвилин 27 лютого 2023 року (а.с. 30-31). В судове засідання представник позивача, адвокат ТОВ «Будинок Комфорту» Цирулевський Роман Олександрович, який діє на підставі довіреності від 13.12.2021 (а.с. 211) не з`явився, в позовній заяві, яка зареєстрована канцелярією суду 06.01.2023 року за вх.. № 316 просив проводити розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 3, зворотня сторона). Відповідач [PERSON] про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Однак, на адресу суду повернувся поштовий конверт, в якому працівниками пошти зазначена причина повернення - за закінченням терміну зберігання (а.с. 39). Також, відповідно до судової розписки, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що відповідач [PERSON] отримав в приміщенні суду копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з копіями додатків до неї 27 лютого 2023 року, в день розгляду справи, а отже, не був завчасно повідомлений про розгляд справи (а.с. 35). 27 лютого 2023 року судове засідання було відкладено на 27 березня 2023 року о 11 год. 00 хв. (а.с. 37). Відповідачу [PERSON] було направлено судову повістку про розгляд справи, яке призначено на 27.03.2023 року о 11 год. 00 хв. СМС повідомленням. Відповідно до довідки про доставку СМС вбачається, що відповідач [PERSON] отримав повідомлення про розгляд справи про стягнення заборгованості 27.02.2023 року о 16:29:38, що відбудеться у приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду 27 березня 2023 року о 11 год. 00 хв. (а.с. 38). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до чинного законодавства, заяв та клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. 27 березня 2023 року судове засідання було відкладено на 20 квітня 2023 року о 15 год. 00 хв., у зв`язку з неявкою відповідача (а.с. 40). Відповідачу [PERSON] було направлено повторно судову повістку про розгляд справи, яке призначено на 20.04.2023 року о 15 год. 00 хв. СМС повідомленням. Відповідно до довідки про доставку СМС вбачається, що відповідач [PERSON] отримав повідомлення про розгляд справи про стягнення заборгованості 27.03.2023 року о 17:02:04, що відбудеться у приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду 20 квітня 2023 року о 15 год. 00 хв. (а.с. 42). Однак, відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до чинного законодавства, заяв та клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасникам справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України). Тобто, у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України, судом відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи та завчасно. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч. 3 ст. 211 ЦПК України). За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 43 ЦПК України встановлений обов`язок добросовісно користування учасниками судового процесу процесуальними правами. Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач [PERSON] не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Ухвалою суду від 20.04.2023 року постановлено провести заочний розгляд справи у вищезазначеній цивільній справі. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ТОВ «Будинок Комфорту» підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Встановлено, що 17.02.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Будинок Комфорту» та [PERSON] в режимі онлайн, шляхом заповнення відповідачем в електронній формі анкети-згоди клієнта (а.с. 11) на сайті позивача, був укладений договір № 1144210217068 оренди майна з правом викупу (а.с. 15). Відповідно до п. 1.1 якого орендодавець зобов`язується передати орендареві у строкове платне володіння та користування майно, що визначене в п. 2 цього договору, з наступним переходом права власності на такий об`єкт оренди від орендодавця до орендаря на умовах, передбачених Правилами надання майна в оренду, які є невід`ємною частинок цього договору, а орендар зобов`язується прийняти об`єкт оренди у строкове володіння та користування, а згодом у власність, на визначених умовах, а також сплачувати орендодавцеві орендну плату. Також встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Будинок Комфорту» є юридичною особою та зареєстроване у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом юридичної особи: 43170476 (а.с. 6). Основним видом діяльності ТОВ «Будинок Комфорту» є роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах, а також надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, тощо. Відповідно до п. 1.2 Правил надання майна (далі - «Правила»), дані правила регулюють надання майна у оренду, порядок сплати орендних платежів, викупу майна або його повернення, регулюють застосування відповідальності у разі порушення умов даних правил або договорів оренди майна з правом викупу, визначають права та обов`язки сторін. Пунктом 3.1 Правил визначено, що договір оренди майна з правом викупу укладається у письмовому вигляді у магазинах орендодавця, поза торгівельними або офісними приміщеннями, а також на відстані, в тому числі і у електронній формі через особистий кабінет на сайті орендодавця. Відповідно до п. 3.3 Правил, під час оформлення замовлення для наступного укладання договору оренди майна з правом викупу на сайті орендодавця, орендарем надається повна інформація щодо свого імені, реквізитів документа, що посвідчує особу, номеру телефону та інших даних, необхідних для встановлення особи та оформлення договору, після чого ним приймається пропозиція, сформована відповідно до пунктів 4, 5 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідь про повне прийняття пропозиції надається орендарем у електронній формі через сайт орендодавця, шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається орендарю в СМС-повідомленні на номер телефону, вказаний під час оформлення замовлення, що вважається підписом відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Після прийняття орендарем пропозиції, орендодавець направляє орендарю у його особистий кабінет підтвердження укладання договору оренди майна з правом викупу у електронній формі, відповідно до пункту 11 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 2 договору, дані щодо об`єкта оренди, його вартість, строк оренди, розмір щомісячного платежу погоджено сторонами. 17.02.2021 року орендодавцем направлено орендарю у його особистий кабінет підтвердження укладання договору (а.с. 13-14). Пунктом 3 договору сторони погодили, що сплата орендної плати здійснюється орендарем до 17-го числа (включно) кожного наступного місяця, що слідує за місяцем укладання договору протягом строку оренди, який становить 12 місяців, де днем внесення останнього платежу є 17.02.2022 року. Між сторонами було досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 3.4 Правил, орендодавець зобов`язується передати орендарю об`єкт оренди протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати підписання договору оренди майна з правом викупу. Пунктом 3.5 Правил визначено, що передача об`єкта оренди орендодавцем та прийняття його орендарем здійснюється за актом приймання-передачі, за товарно-транспортною накладною, в тому числі за електронною або паперовою товарно-транспортною накладною оператора поштового зв`язку «Нова пошта», або іншим документом, що підтверджує факт передачі об`єкта оренди у користування. ТОВ «Будинок Комфорту» свої зобов`язання виконав, передав вказане майно у тимчасове користування відповідачу, що підтверджується експрес-накладною «Нова пошта» № 20450348136814 від 18.02.2021 року (а.с. 16). Факт вручення (отримання) відправлення за експрес-накладною № 20450348136814 також підтверджується листом ТОВ «Нова пошта» та реєстром (перелік) адресатів (одержувачів) з відміткою про отримання (а.с. 17). Відповідно до п. 6.4.6 Правил, у разі припинення договору оренди майна з правом викупу, в тому числі і в разі одностороннього його розірвання за ініціативи орендодавця, орендар зобов`язаний негайно повернути орендодавцю об`єкт оренди у стані, у якому він був одержаний, з урахуванням нормального зносу. Якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення об`єкта оренди, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування об`єктом оренди за час прострочення, а також штраф у розмірі, визначеному в пункті 8.5 даних правил, та сплати вартості об`єкту оренди за вирахуванням суми вже внесених на момент припинення договору оренди майна з правом викупу орендних платежів. Відповідно до п. 8.5 Правил, у разі не здійснення оплати орендарем орендної плати протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту останнього платежу або укладення Договору (залежно від того, що настало раніше), орендодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір оренди майна з правом викупу, повідомивши орендаря за 15 (п`ятнадцять) календарних днів до фактичної дати такого розірвання. У такому разі орендар зобов`язується сплатити вже нараховану орендну плату, додатково сплатити штраф у розмірі 50% від загальної суми прострочення орендних платежів за договором оренди майна з правом викупу, та викупити об`єкт оренди за ціною, визначеною у договорі оренди майна з правом викупу за вирахуванням суми вже внесених на момент припинення договору оренди майна з правом викупу орендних платежів, або повернути об`єкт оренди. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, орендні платежі починаючи з дати укладання договору та отримання товару не сплачував, у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість по оплаті вартості об`єкту оренди понад 60 календарних днів. 11.01.2022 року позивач скористався правом, наданим п. 6.4.6 та 8.5 Правил, надіславши на адресу відповідача [PERSON] повідомлення про припинення договору з 29.01.2022 року та про необхідність сплатити загальну залишкову вартість об`єкту оренди, у розмірі - 19679,00 грн. (а.с. 18). Відповідно до п. 8.4 Правил, за прострочення орендних платежів орендар зобов`язується сплатити на користь орендодавця штраф у розмірі 75,00 (сімдесят п`ять) гривень за кожен факт прострочення оплати орендних платежів, а також пеню в розмірі 3% (трьох відсотків) від суми простроченого платежу за кожен день такого прострочення, починаючи з другого дня прострочення, але не більше 50% (п`ятдесяти відсотків) від загальної суми прострочених орендних платежів за договором оренди майна з правом викупу. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. А тому, оскільки, заборгованість по договору оренди майна з правом викупу відповідачем [PERSON] не сплачена, об`єкт оренди не був повернутий, то станом на 15.12.2022 року загальна заборгованість по договору складає 83978 гривень 14 копійок, із яких: 19679,00 грн. - сума боргу; 39358,00 грн. - неустойка у розмірі подвійної орендної плати; 9839,50 грн. - штраф 50% від загальної суми прострочення; 9839,50 грн. - пеня; 744,56 грн. - інфляційне збільшення; 517,58 грн. - 3% річних, що підтверджується розрахунком заборгованості, які містяться в матеріалах справи (а.с. 5). Подані позивачем докази визнаються судом достовірними, належними та допустимими, які в своїй сукупності є достатніми для встановлення обставин, що мають значення для справи. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно частиною 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. За частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статтею 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За умовами статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних cиcтeм, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. В пункті 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (частина сьома стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта і цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частина перша стаття 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини другої статті 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Між сторонами було досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положенням статті 611 ЦК України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно зі ст. 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). У відповідності до ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором, що узгоджується з нормою статті 764 ЦК України. Згідно частин 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Відповідно до правової позиції викладеної в постановах Верховного Суду України № 6-49цс12 від 06.06.2012 та № 6-59цс13 від 30.10.2013, аналіз правових норм, зокрема ст.ст. 536, 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена. На відміну від процентів як плати за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 14-446цс18. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Встановлено, що відповідач [PERSON] порушив умови договору та станом на 15.12.2022 року, має заборгованість в загальному розмірі 83978 гривень 14 копійок, із яких: 19679,00 грн. - сума боргу; 39358,00 грн. - неустойка у розмірі подвійної орендної плати; 9839,50 грн. - штраф 50% від загальної суми прострочення; 9839,50 грн. - пеня; 744,56 грн. - інфляційне збільшення; 517,58 грн. - 3% річних. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, відповідач підтвердив свою згоду на те, що заповнена в електронній формі анкета-згода клієнта на сайті позивача, складає між ним та товариством договір № 1144210217068 оренди майна з правом викупу, а тому зазначені умови були прочитані, підписані обома сторонами. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, відповідач зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Отже, позивач звертаючись до суду з відповідним позовом просив стягнути з відповідача заборгованість саме у сумі 83978,14 гривень, яка утворилася у зв`язку із порушенням зобов`язань з боку відповідача, згідно наявного розрахунку заборгованості. А тому, даючи оцінку наданим доказам, суд прийшов до висновку, що на користь позивача належить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у загальному розмірі 83978,14 гривень. З боку відповідача не надано до суду жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Будинок Комфорту», а також у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача щодо нарахованих сум. Тому, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Будинок Комфорту» до [PERSON] про стягнення заборгованості є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Згідно із п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Звертаючись до суду вищевказаними позовними вимогами позивач сплатив судовий збір в розмірі 2481,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 361 від 17 лютого 2022 року (а.с. 4). А отже, з відповідача [PERSON] на користь позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Будинок Комфорту» підлягають стягненню понесених позивачем при звернені до суду судових витрат у розмірі 2481,00 грн. Одночасно, суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved