Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який 01 вересня 2006 року Деснянським районним судом м.Києва був розірваний. Сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.09.2006 року відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання дочки, у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 26.07.2006 року і до повноліття дитини. Відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 06.09.2018 року, позивачем отримано дублікат виконавчого листа про стягнення з відповідача вказаних аліментів та предявлено його до виконання. Відповідно до довідки про неотримання аліментів від 18.10.2018 року, виданої Деснянським РВДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві, позивач не отримувала аліменти від відповідача за період з 26.07.2006 року по 18.10.2018 року. Внаслідок невиконання відповідачем рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01.09.2006 року за ним утворилась заборгованість по виплаті аліментів на утримання доньки за період з 26 липня 2006 року по 08 травня 2019 року в розмірі 151376 грн. 15 коп. Неустойка за несвоєчасну сплату аліментів становить 39191,68 грн., які позивач, посилаючись на положення ч. 1 ст. 196 СК України, просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. Ухвалою від 25.10.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Вивчивши матеріали цивільної справи, та з урахуванням того, що від відповідача на адресу суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання», ухвалою суду від 10.01.2023 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 06.02.2023 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Дем`яненка М.В. надійшов відзив на позов. Обгрунтовуючи відзив, сторона відповідача посилається на те, що позивач свідомо не враховує істотні для справи обставини, які впливають на можливість заявити вимоги про стягнення неустойки (пені). Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] від 09.10.2018 року, за виконавчим листом, виданим 21.09.2018 року про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліментів в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 26.07.2006 року і до повноліття дитини, а звернула рішення суду позивач до виконання лише 09.10.2018 року, що надало право позивачу стягувати не лише аліменти, а й стягнення неустойки (пені) за цей період. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, право на неустойку (пеню) виникає у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Однак сторона відповідача вважає, що вини [PERSON] в тому, що його колишня дружина лише 09.10.2018 року звернула судове рішення до виконання не має, а тому вважають, що відсутній у відповідача обов`язок по сплаті неустойки (пені) за вказаний період. Тобто з 26.07.2006 рок до 09.10.2018 року. Крім того, зазначає, що про існування виконавчого провадження № 57359586 від 09.10.2018 року, відповідачу стало відомо лише в серпні 2021 року і в серпні 2021 року було проведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, виходячи із середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості. В межах даного виконавчого провадження було здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів - виходячи із розміру середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості до серпня 2021 року. 30 серпня 2021 року адвокат Дем`яненко М.В. звернувся до Деснянського відділу ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) із клопотанням про перерахунок суми заборгованості боржника та скасування усіх заходів забезпечення виконавчого провадження, вжиті державним виконавцем, проте ніяких дій з боку державного виконавця проведено не було. У зв`язку з цими обставинами, адвокат Дем`яненко М.В. подав до суду скаргу на дії державного виконавця. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.01.2022 року визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Деснянського районного відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Попик О.В. щодо нездійснення перерахунку суми заборгованості боржника [PERSON] , виходячи із фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, в межах виконавчого провадження [NUMBER]/14. Відповідач вважає, що оскільки виконання судового рішення щодо стягнення аліментів, фактично розпочаті з серпня 2021 року, відповідно неможливо ставити питання про вину [PERSON] у простроченні ним в сплаті аліментів до цього періоду. Крім того 30 січня 2023 року [PERSON] в повному обсязі сплатив усю суму перерахованої державним виконавцем заборгованості по аліментах в розмірі 166513,80 грн. Також сторона відповідача звертала увагу суду на те, що у [PERSON] наразі на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей від другого шлюбу - [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] . Також [PERSON] є хворим по руховому апарату, переніс численні операції протягом останніх років. На підставі викладеного просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 13.02.2023 року на адресу суду від сторони позивача надійшла відповідь на відзив. Обгрунтовуючи відповідь на відзив, позивач посилається на те, що як виявлено з постанови про відкриття провадження від 07.11.2006 р., виконавчий документ, виданий на підставі рішення суду від 01.09.2006 р. про зобов`язання [PERSON] сплачувати аліменти на користь [PERSON] , на утримання дитини - їх спільної доньки [PERSON] . В подальшому, як убачається із відповіді Деснянського РВ ДВС м.Києва ГТУ юстиції у м. Києві від 16.04.2018 р. №д/17 та відповіді Оболонського РВ ДВС м.Києва ГТУ юстиції у м. Києві від 30.05.2018 р. №57442, вказаний вище виконавчий документ, неодноразово направлявся за належністю з Деснянського РВ ДВС до Оболонського РВ ДВС та навпаки, а в подальшому взагалі був втрачений. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.09.2018 р. позивачу було видано дублікат виконавчого листа по справі 2-4901/2006 р. Отже, виконавчий документ, виданий на підставі рішення суду від 01.09.2006 р. було звернено до виконання після його отримання в жовтні 2006 р. Крім того, позивач зазначає, що доводи представника відповідача про те, що йому стало відомо про виконавче провадження лише у серпні 2021 р. не відповідають дійсності. Оскільки, згідно з розрахунком заборгованості по аліментам за період з 01.01.2019 р. по 08.05.2019 р. було сплачено відповідачем або стягнуто державним виконавцем грошові кошти в розмірі 6179,11 грн. Таким чином, відповідачу було відомо про існування виконавчого провадження [NUMBER]. Відповідач лише 31.01.2023 р. повністю погасив заборгованість по аліментах у виконавчому провадженні [NUMBER] у сумі 151376,15 гри., чим на думку позивача фактично підтвердив визнання нарахованого державним виконавцем розміру заборгованості зі сплати аліментів. На підставі викладеного, сторона позивача просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] з [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 01 вересня 2006 року Деснянським районним судом м.Києва був розірваний. Під час подружнього життя у сторін [INFO] народилась дитина - дочка [PERSON] . Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 01.09.2006 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки було стягнуто аліменти в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 26.07.2006 року і до досягнення повноліття дитини. Крім того, у вказаному тексті рішення суду зазначено «…… відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти стягнення аліментів в судовому порядку, просив позов задовольнити….» (а.с. 13-14). 07.11.2006 року постановою державного виконавця Пилипишиною А.А. Державної виконавчої служби у Печерському районі міста Києва відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-4901 Деснянського районного суду м. Києва виданого 15.09.2006 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі частини (а.с. 78). Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що на виконанні у Оболонському районному відділі ДВС м. Київ ГТУЮ у м.Києві знаходилось виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа № 2-4901 від 15.06.2006 року, виданого Деснянським районним судом м.Києва при розгляді рішення про стягнення аліментів в розмірі частини доходів з [PERSON] на користь [PERSON] 24.06.2014 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та вищезазначений виконавчий документ надіслано за належністю до Деснянського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві. Згідно до листа Деснянського районного відділу ДВС ГТУЮ у м.Києві, станом на 16.04.2018 року даний виконавчий лист у відділі не перебуває. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 06.09.2018 року за заявою позивача було видано дублікат виконавчого листа по цивільній справі № 2-4901/2006 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. 09.10.2018 року старшим державним виконавцем Копитько Б.В. Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесена постанова про відкриття виконавчого провадження [NUMBER]. В межах виконавчого провадження [NUMBER], державним виконавцем Копитьком Б.В. проведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів боржника [PERSON] , виходячи із середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості. Також в межах даного виконавчого провадження [NUMBER]/14 головним державним виконавцем Попик О.В. Деснянським відділом ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), було здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів - виходячи із розміру середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості. 18.10.2018 року позивач [PERSON] від Деснянського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві отримала довідку про неотримання аліментів (а.с.15). 30.08.2021 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Дем`яненко М.В. звернувся до Деснянського відділу ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) із клопотанням про перерахунок суми заборгованості боржника та скасування усіх заходів забезпечення виконавчого провадження, вжиті державним виконавцем, в зв`язку з тим, що з боку державного виконавця ніяких дій проведено не було. 04.10.2021 року відповідач, через представника - адвоката Дем`яненко М.В. звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із скаргою на бездіяльність державного виконавця Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.01.2022 року, скаргу [PERSON] задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Попик О.В. щодо нездійснення перерахунку суми заборгованості боржника [PERSON] виходячи із фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, в межах виконавчого провадження [NUMBER]/14. Постановою головного державного виконавця Попик О.В. Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 31.01.2023 року закінчено виконавче провадження [NUMBER], в зв`язку з повним виконанням боржником виконавчого листа. Відповідно до розрахунків заборгованості зі сплати аліментів від 02.09.2022 р. та 31.01.2023 р., виданих Головним державним виконавцем Попик О.В., виявлено, що починаючи з 26.07.2006 року і до повноліття дитини - [PERSON] , [INFO] , заборгованість відповідача за аліментами становить 151376,15 грн. Згідно копії квитанції від 30.01.2023 року [PERSON] сплатив 166513,80 грн., отримувач коштів: Деснянське ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) (а.с. 62). Позивач вважає, що за проведеними розрахунками за період з 01 січня 2010 року по 08 травня 2019 року, неустойка за несвоєчасну сплату аліментів [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] становить 39191,68 грн. У відповідності з ч. 1, 2 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України, відповідальність платника аліментів за прострочення їх слати у виді неустойки (пені) настає за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а з передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини. У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Позивач подала розрахунок пені, що відповідає формулі, за якою має здійснюватися такий розрахунок, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). Отже, за розрахунками позивача пеня за несплачені аліменти за період з 01 січня 2010 року по 08 травня 2019 року складає 39191,68 грн. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії", заява N 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі "Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії", заява N 76943/11, § 123). Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. Роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі "Кантоні проти Франції", заява N 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі "Вєренцов проти України", заява N 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі "С. В. проти Сполученого Королівства", заява N 20166/92, § 36). З матеріалів справи встановлено, що відповідачем не було належними і допустимими доказами доведено факт того, що йому не було відомо про існування виконавчого провадження про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дитини - дочки [PERSON] до досягнення її повноліття. Крім того, відповідач сплачував аліменти не в повному обсязі, доказів того, що існуюча заборгованість виникла з незалежних від нього причин суду не надав. Більше того, відповідач допускав тривале прострочення платежів по аліментам, зокрема починаючи з січня 2010 року вперше перерахував кошти на погашення боргу по аліментам лише у травні 2019 року, після платежу в квітні 2019 року наступний платіж, який полягав у виплаті всієї суми боргу в розмірі 151376,15 грн. був лише 01 січня 2023 року. Також суд враховує, що аліментні платежі є, з однієї сторони, грошовим зобов`язанням, однак сплачувані у вигляді аліментів кошти мають цільове призначення - утримання дитини. Відтак, допускаючи прострочення таких платежів, відповідач тим самим перекладав обов`язок по утриманню дитини на позивача, а тому несе відповідальність за таке прострочення у вигляді сплати на користь отримувача аліментів неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на підставі ст.196 СК України. При цьому відповідач не навів обґрунтованих підстав, які перешкоджали останньому своєчасно сплачувати аліменти, а здійснюючи погашення заборгованості по аліментам значними сумами останній тим самим підтвердив свою можливість отримувати дохід та утримувати дитину. Отже, суд приходить до висновку про доведеність того факту, що заборгованість з аліментів виникла з вини відповідача, у зв`язку з чим позивач набула права на стягнення неустойки (пені). Суд приймає критично надані докази відповідача щодо його хвороби, які виступають на підтвердження підстав звільнення відповідача від сплати неустойки (пені) взагалі, адже відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження факту його тривалого лікування або інвалідності (за станом здоров`я) та наявності в зв`язку з цим складного матеріального становища, який унеможливлював своєчасно сплачувати аліменти (довідка про доходи). Надані стороною відповідача копія висновку спеціаліста від 12.12.2022 р. та виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №68, в якій зазначено, що [PERSON] перебував на лікуванні з 03.01.2023 р. по 10.01.2023 р. підтверджують лише його діагноз та рекомендації лікарів щодо лікування, саме з кінця 2022 року та початку 2023 року, що ніяким чином не звільняло відповідача від сплати аліментів на дитину з 2010 року. Однак, суд враховує, що на утриманні у відповідача перебуває двоє неповнолітніх дітей від іншого шлюбу - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про їх народження (а.с.68-69). Відтак суд дійшов висновку про можливість зменшити розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та стягнути її розмір 30000 грн. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги в цій частині та стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 30000 грн. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на правничу допомогу, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно із ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2)визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року по справі № 751/3840/15-ц на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входять до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження факту надання правової допомоги та розміру витрат на правничу допомогу, сторона позивача надала суду лише копію розрахунку на оплату №42 від 03 жовтня 2022 року Адвокатське об`єднання «Столична Правова Група» (підготовка та подача до суду позовної заяви про стягнення пені за несвоєчасну виплату аліментів) в розмірі 4000 грн., та копію розрахунку на оплату №2 від 09.02.2023 року Адвокатське об`єднання «Столична Правова Група» (Аналіз відзиву на позовну заяву, підготовка відповіді на відзив та подання її суду; представництво інтересів позивача в судовому засіданні) в розмірі 6000 грн. інших документів (договору про надання правничої допомоги, акту виконаних робіт, інших документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку надано не було. Дослідивши всі надані сторонами докази, враховуючи положення вищенаведених норм закону, суд приходить до висновку, що стороною позивача не в повному обсязі підтверджено належними доказами понесені позивачем витрати на надану їй правової допомоги. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині в розмірі 4000 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial