Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач звернулася в суд із наведеним позовом до [PERSON] , мотивуючи тим, що 03 вересня 2016 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, у Троїцькому відділі ЗАЦС міста Москви. Сторони проживали разом однією сім`єю з [PERSON] до лютого 2022 року в орендованих квартирах в різних містах та селищах московської області російської федерації, після чого спільне проживання однією сім`єю із відповідачем було припинено. Протягом останніх років сімейне життя між подружжям поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. [PERSON] особливо в останній період спільного життя, став агресивним, постійно скандалив, завдавав позивачу тілесні ушкодження, з ненавистю відзивався про Україну та національність [PERSON] , застосовуючи при цьому також нецензурну лайку, а коли почалася повномасштабна війна росії з Україною, що була викликана російською збройною агресією, переживаючи за своє життя позивач була змушена втікати від чоловіка та виїжджати на Батьківщину. У шлюбі з відповідачем діти не народжувалися, майно, набуте за час шлюбу на праві спільної сумісної власності, відсутнє, спору про поділ майна, що є їхньою спільною власністю, немає. [PERSON] вважає, що примирення між нею та відповідачем неможливе, так як подружжя має протилежні погляди на шлюб та сім`ю, а також на політичну ситуацію, яка склалася між їхніми країнами, а тому збереження шлюбу неможливе і буде суперечити, як її інтересам, так і інтересам відповідача. У зв`язку із збройним вторгненням росії в Україну, позивач не має можливості прибути до російської федерації для розірвання даного шлюбу, а відтак вона звернулася з відповідним позовом за місце свого фактичного проживання/перебування. У зв`язку із наведеним позивач просила розірвати шлюб зареєстрований у Троїцькому відділі ЗАЦС міста Москви, про що зроблено актовий запис за № 481, після розірвання шлюбу повернути прізвище « [PERSON] ». Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Заяви, та клопотання учасників справи. Сторона позивача у судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подав заяву про розгляду справи без його участі та його довірителя. Зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с. 33). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся відповідно до п. 11 ч. 7 ст. 128 ЦПК України (а.с. 30). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 16.03.2023 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до судового розгляду на 19.04.2023 року. Судом було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі № 347/475/23 відповідача [PERSON] (а.с. 30). Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно свідоцтва про шлюб, разом із письмовим перекладом приватного нотаріуса, серії [NUMBER] , виданого 03 вересня 2016 року, сторони зареєстрували шлюб у Троїцькому відділі ЗАЦС Управління ЗАЦС міста Москви, про що зроблено актовий запис за № 481 (а.с. 7). Відповідно до копії паспорта позивача, а саме графи «сімейний стан» встановлено, що [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] (а.с. 5- зворот). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивача припинити шлюбні відносини з відповідачем. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно п. 11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із сімейних відносин, враховуючи, що сімейні правовідносини з іноземним елементом пов`язані одразу з двома, а іноді й більше державами, і, відповідно, з двома або кількома правовими системами, які часто по-різному врегульовують питання шлюбу і сім`ї (встановлення шлюбного віку, умов вступу в шлюб, підстав та допустимості розірвання шлюбу, визначення належності і поділу майна подружжя, порядку стягнення аліментів на дитину та одного з подружжя тощо). Розглядаючи справи про розірвання шлюбу, про визнання шлюбу недійсним, суду слід брати до уваги наступне. Правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються статтею 60 Закону України "Про міжнародне приватне право". Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Спільним особистим законом подружжя, які є громадянами України, незалежно від місця їхнього постійного проживання є право України, а тому розірвання шлюбу між ними здійснюється за законодавством України. Згідно зі ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні. Відповідно до ст.60 вищевказаного Закону, правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним. Судом встановлено, що позивач є громадянкою України, про що свідчить копія паспорта від 14.09.2018 року, позивач зареєстрована на території України, шлюб був укладений у 2016 році в іноземній державі, зокрема російській федерації, а відтак суд вважає за необхідне до зазначених правовідносин при вирішенні справи про розірвання шлюбу застосувати законодавство України. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що позивач перебуває у шлюбі, з громадянином російської федерації [PERSON] , зареєстрованому у Троїцькому відділі ЗАЦС Управління ЗАЦС міста Москви, однак на даний час з ним не проживає разом та не підтримує сімейних відносин. [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, про, що однозначно і категорично ствердила у тексті позовної заяви. Беручи до уваги взаємостосунки, що склалися між подружжям, небажання позивача надалі підтримувати сімейні взаємовідносини, а також те, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо розподілу судових витрат. Враховуючи, що позивач в позовній заяві не ставила питання про стягнення з відповідача судових витрат в розмірі сплаченого судового збору, суд вважає за необхідне залишити судові витрати за позивачем. На підставі наведеного,

Outcome: approved