Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася\~ до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, придбаного під час шлюбу без виділу часток в натурі. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 16.05.1981 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Під час шлюбу ними за спільні кошти за договором купівлі-продажу квартири від 27.02.2004 року було придбано квартиру [ADDRESS] . Оскільки ніяких домовленостей та договорів щодо спільного майна, зазначеного вище, між позивачем та відповідачем не укладалось, вважає, що кожен із них має право власності на 1/2 частку в спірному житлі. Просить суд, уточнивши позовні вимоги 14.02.2023 року, визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] без виділу цієї частки в натурі, іншу 1/2 частину спірної квартири залишити у власності відповідачу також без виділу цієї частки в натурі. \~ \~ \~Ухвалою судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07.02.2023 року позовну заяву залишено без руху 14.02.2023 року позивач усунула недоліки. Ухвалою судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23.02.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. Позивач в судові засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовну заяву підтримала, просила суд задовольнити позов в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, в судові засідання не з`явився. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи Виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду справи. Враховуючи заяву позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду, у звязку з повторною неявкою відповідача у судове засідання суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В звязку з неявкою осіб, які беруть участь у розгляді справи, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , який зареєстрований 16.05.1981 року, актовий запис\~№ 74\~ (а.с. 5). Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 27.02.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Питомець В.А., зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 166 покупцем квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 6). Згідно копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого 10.03.2004 року Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації м. Вільногірська [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За приписами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Стаття 63 СК України, передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені ст. 65 СК України. Ч. 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У відповідності до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном. Ч. 1 ст. 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Частинами 2,\~3\~ст.\~372\~ЦК України\~встановлено,\~що у разі\~поділу майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~вважається,\~що частки\~співвласників у\~праві спільної\~сумісної власності\~є рівними,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ними або\~законом.\~У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Встановивши відсутність підстав для відступу від засади рівності часток подружжя в розумінні ст. 70 СК України, а також, що жодна із сторін не заявила вимог про реальний поділ спільного майна, відсутність даних про технічну можливість такого поділу, суд доходить висновку, що таке майно слід поділити в межах заявлених вимог, визначивши за кожним із сторін по рівній частці у спільній власності, а саме по 1/2 частці у праві спільної власності на вказану квартиру, без виділу часток в натурі. Визначена позивачем вартість спірного майна в сумі 210 000 грн. відповідачем не заперечувалась, будь-яких заяв по суті справи він до суду не подавав. Отже, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі, згідно ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved