Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

13\~липня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства, внесення змін до актового запису та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] народилась [PERSON] . Батька [PERSON] записано в Реєстрі зі слів матері, згідно ст. 135 СК України, у зв`язку з перебуванням батька за кордоном на роботі по контракту моряком. Батьком дитини є Відповідач, який батьківство визнає та протягом певного часу допомагав коштами, які спрямовувались на забезпечення та утримання дитини. Дитина проживає разом з Позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, батьківських обов`язків не виконує, матеріальну допомогу на виховання спільної дитини не надає з лютого 2022 року та наразі не приймає в її утриманні та вихованні. У зв`язку з вищевикладеним, Позивач звертаючись до суду просила визнати [PERSON] батьком доньки [PERSON] з дати її народження, а саме [INFO] ; Внести зміни до актового запису № 9964 від 26.10.2016 року про народження доньки [PERSON] , яка народилась [INFO] , а саме зазначити батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; Стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі частини всіх видів заробітку(доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати народження, а саме з 11.10.2016 року до досягнення нею повноліття, а саме [INFO] . Ухвалою суду від 14 липня 2022 року позов залишено без руху. 09 вересня 2022 року від Позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, чим і усунуті недоліки зазначені в ухвалі суду від 14 липня 2022 року. Ухвалою суду від 28 вересня 2022 року відкрито провадження про справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. Ухвалою суду від 27 жовтня 2022 року клопотання [PERSON] про витребування інформації задоволено. Витребувано із Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетинання державного кордону України громадянином України [PERSON] , [INFO] за останні 5 років. 09 листопада 2022 року із Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на виконання ухвали суду надійшла витребувана інформація. Протокольною ухвалою суду від 21 лютого 2023 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до слухання по суті. 31 березня 2023 року засобами поштового зв`язку [PERSON] надав заяву, у відповідності до якої зазначив, що визнає своєю дочкою [PERSON] , а відтак необхідності в проведенні ДНК експертизи немає. Зобов`язався сплачувати аліменти, які призначені судом на доньку. Просив розглядати справу за відсутності, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. 06 квітня 2023 року від Позивача до суду надійшли додаткові письмові пояснення та заява про розгляд справи за відсутності. В судове засідання 06 квітня 2023 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України №00027631968 від 02 вересня 2020 року, вказано відомості про дитину: [PERSON] , [INFO] , та відомості про батька: [PERSON] . За змістом статті 121, частини 1 статті 122 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до вимог статті 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Судово-медичні експертизи і дослідження з використанням ДНК-аналізу проводяться відповідно до Правил проведення судово-медичних експертиз у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи і виконуються лікарями та судово-медичними експертами-імунологами. При проведенні експертних досліджень керуються Методичними рекомендаціями «Використання ДНК аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей), розробленими фахівцями Національної бюро судово-медичної експертизи МОЗ України». Згідно із п. 3 Методичних рекомендацій батьківство вважається доведеним, якщо його ймовірність складає не менше 99,99%. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі-органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на недоведеність обставин, викладених у позовній заяві. Жодних доказів на підтвердження батьківства зі сторони позивача долучено не було, клопотання про допит свідків та призначення експертизи не заявлено. Слід зазначити, що суд не приймає до уваги скріншоти переписки, які знаходяться на аркушах справи 17-23, оскільки докази повинні бути належні та допустимі, містити достовірні данні, а зазначені скріншоти не дають можливості встановити між ким відбувалась дане листування. Слід зазначити, що у відповідності до ст. 78, 79 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. \~Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Щодо заяви [PERSON] у відповідності до якої, Відповідач просив задовольнити позовні вимоги, суд зазначає наступне. Касаційний цивільний суду у постанові від 25.05.2022 у справі № 675/2136/19 зазначив, що згідно із ч.1 ст.82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності або добровільності їх визнання. Отже, визнання обставин, які не підлягають доказуванню, можливе, зокрема, за умов визнання їх усіма учасниками справи та відсутності в суду обґрунтованого сумніву щодо їх достовірності. Так, дослідивши матеріали справи, на глибоке переконання суду, позовні вимоги в частині визнання батьківства та\~внесення змін\~до актового\~запису слід залишити без задоволення, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, а саме ДНК-аналізу, свідків, тощо. Щодо позовних вимог про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі частини всіх видів заробітку(доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати народження, а саме з 11.10.2016 року до досягнення нею повноліття, а саме [INFO] , суд зазначає наступне. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, оскільки забезпечує одержання коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сучасний підхід до вирішення сімейних спорів за участі дитини передбачає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (Конституція України, статті 3, 9, 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення у справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), статті 7, 141, 150, 153, 155 СК України). Оскільки судом залишено без задоволення позовні вимоги в частині визнання [PERSON] батьком доньки [PERSON] з дати її народження, а саме [INFO] та внесення змін до актового запису, а відтак вимоги про стягнення аліментів також слід залишити без задоволення. Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed