Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

У квітні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя-рухомого майна на суму 65030 грн., стягнення грошової компенсації вартості 1 / 2 частини будівельних матеріалів та ремонтних робіт, проведених у буд. [ADDRESS] , на суму 172711 грн. 50 коп. Позов обгрунтований тим, що сторони з 1997 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, 24 березня 2012 року зареєстрували шлюб, який 13 грудня 2019 року розірвано за рішенням суду, в даний період сторони за спільні кошти придбали меблі, побутову техніку, а також добудували вищезазначений будинок (здійснили прибудову 4х12 м із внутрішніми роботами, реконструйовано сарай, здійснено ремонт у будинку, новий паркан, хвіртку та ворота), у якому сторони проживали і який по 1 / 2 частці належить відповідачу та третій особі [PERSON] , на які використані будівельні матеріали та проведені будівельні роботи, внаслідок чого відбулося поліпшення майна та збільшення його вартості. Тільки у житловому будинку загальна площа збільшилась на 48 кв.м.. Вказані прибудова, реконструкції були проведені без відповідних дозвільних документів. Вартість будівельних робіт із матеріалами в період з 2012 року по 2019 рік складає 345423 грн., 1 / 2 від якої-172711 грн. 50 коп.. В рахунок належної частки рухомого майна просить виділити йому холодильник Вирпул, вартістю 16500 грн., кухонний мебельний набір, вартістю 23000 грн., шафу-купе, вартістю 3730 грн., диван, вартістю 5000 грн., стіл, вартістю 3900 грн., генератор, вартістю 5000 грн., набір колекційних тарілок 30 шт., вартістю 3000 грн., крісло 2 шт. вартістю 2500 грн., стільці 3 шт., вартістю 2400 грн.,-всього на 65030 грн., інше рухоме майно просить залишити відповідачу. Просить позов задовольнити. У відзиві на позов від 03 червня 2020 року відповідач [PERSON] просить відмовити у позові з посиланням на те, що сторони дійсно разом проживали з 1997 року, зареєстрували шлюб 24 березня 2012 року, який розірваний за рішенням суду від 13 грудня 2019 року. Сторони проживали у спірному будинку в період 1997-1998 років, вона з липня 2011 року працювала в м.Києві, позивач проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] , останній приїздив до м.Києва, сторони разом проводили вихідні у квартирі позивача. Відповідач за свої кошти фактично утримувала позивача, який не працював та з 2008 року отримує пенсію за віком. Вона із сестрою уклали договір про фактичне користування спірним будинком, у якому у своїй частині з 2012 року зареєстровані і фактично проживають її дочка [PERSON] із двома дітьми та чоловік без реєстрації. Позивач ніколи у спірному будинку не проживав, його речі відсутні, ніякого відношення до майна, яке належить дочці, в даному будинку не має, участі в ремонтних роботах не приймав, час від часу позивач допомагав дочці та її чоловку з підбором та купівлею певних будматеріалів для ремонту, при цьому особистих коштів у нього не було, також він не купував за спільні кошти подружжя. Всі будматеріали та роботи по спірному будинку проведені за кошти родини її дочки. Позивач фактично виконував роль кур`єра, оскільки в його користуванні перебував автомобіль Део Нексія, який купувався за її власні кошти. Ухвалою суду від 21 липня 2020 року за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача адвокат Гринь Л.В. підтримала позов за обставин згідно позовної заяви, пояснивши, що у спірному будинку зроблені переобладнання, у яких брав участь позивач і працею і будівельними матеріалами, у будівництво вносились спільні кошти сторін, як подружжя. Спірні рухомі речі перебувають у вказаному будинку, вартість їх із відповідачем не погоджена. Позивач, як пенсіонер не має змови сплатити вартість експертизи, призначеної судом за його клопотанням. Звіт про оцінку майна є належним доказом, який відповідачем не спростований. Просить стягнути судові витрати. Представник відповідача адвокат Середа Д.А. в судовому засіданні позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позов, пояснивши, що позивач викрав у відповідача грошові кошти, про що наявне відповідне кримінальне провадження, позивач іноді допомагав у будівництві своєю працею, допомогав купувати будівельні матеріали із врахуванням наявності спільного із відповідачем автомобіля. Позивачем не надано доказів наявності та знаходження спірного рухомого майна, його вартість погодженню не підлягає. Просить стягнути на користь відповідача витрати на правничу допомогу. Третя особа [PERSON] згідно заяви від 02 червня 2021 року просить розглянути справу за відсутності, позовні вимоги вважає безпідставними. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що як працівник Ніжинського РЕМ при знятті показників з лічильника у буд. [ADDRESS] у 2015-2016 роках спілкувалась із чоловіком, який там проживав, у телефоні він був підписаний, як [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що знає сторони по справі, з якими зустрічався за їх місцем проживання у буд. [ADDRESS] , вони жили в даному будинку і в м.Києві. При будівництві прибудови до даного будинку позивач [PERSON] привозив деревину на кришу, працював разом із [PERSON] та [PERSON] , позивач жив у даному будинку і розраховувався з ними. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що знає сторони по справі, він здійснював разом із [PERSON] та Кучеровським реконструкцію буд. [ADDRESS] , [PERSON] з ними домовлявся і розраховувався, готував їжу, [PERSON] приїздила на вихідні, більше нікого не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що сторони знає давно, останні зразу проживали в м.Києві, потім в буд. [ADDRESS] , з ними діти [PERSON] і [PERSON] , даний будинок перебудували за кошти [PERSON] , у [PERSON] була лише пенсія, зараз у будинку проживає дочка позивача із сім`єю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є дочкою відповідача [PERSON] , яка працювала в м.Києві, [PERSON] не працював. Вона разом із чоловіком робили ремонт у буд. [ADDRESS] , де проживає вона разом із дітьми та чоловіком, давали [PERSON] кошти, він купував матеріали і себе вписував у накладні. [PERSON] ніколи у даному будинку не проживав, він тільки приїздив до них. Нею потрачено на ремонт до 17000 грн., мати їй допомагала, це спільні сімейні кошти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що як ФОП у 2015 році продала меблі-кухню і столик за 19600 грн. та 1060 грн., продаж здійснювали продавці, у звітах про продаж зазначений [PERSON] .. Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права. При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Позивачем є [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання з 1999 року в [ADDRESS] , останній з 24 березня 2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] , [INFO] , який розірвано у 2019 році, про що заперечення сторін під час судового розгляду відсутні, зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] з 1999 року в [ADDRESS] , відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… від 02 червня 2020 року позивач є власником з 18 жовтня 2017 року кв. [ADDRESS] , підстава-свідоцтво про право на спадщину від 18 жовтня 2017 року. Згідно відомостей з ДПС України про суми виплачених [PERSON] доходів-відсутня інформація про доходи за період 2012-2017 років, 2017-695,79 грн. соціальні виплати, 2018-695,79 грн. соціальні виплати, 2019-відомості відсутні. Відповідно до даних з ГУ Пенсійного фонду України в Чернігівській області [PERSON] перебуває на обліку з 2009 року і отримує пенсію за віком, розмір якої станом на березень 2012 року становить 1136,06 грн., станом на листопад 2017 року-1983,19 грн., розмір його пенсії за період грудня 2017 року-грудня 2019 року складає 52683,74 грн.. Згідно даних Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… від 04 грудня 2019 року відповідач [PERSON] з 22 липня 2003 року є власником 1 / 2 частки буд. [ADDRESS] , підстава-свідоцтво про право на спадщину від 09 грудня 2002 року, власником іншої 1 / 2 частки вказаного будинку з 22 липня 2003 року є третя особа по справі [PERSON] , між останніми згідно нотаріально посвідченого договору про порядок володіння та користування спільним майном від 13 грудня 2011 року встановлений порядок володіння та користування ним, зокрема у володіння [PERSON] переходить житлова кімната 18,8 кв.м., веранда 21,3 кв.м., ганок, сарай, що підтверджується також даними згідно копії технічного паспорта на даний будинок станом на 21 листопада 2011 року, та відомостями обстеження будинку КП Ніжинське МБТІ 21 листопада 2011 року. Відповідач [PERSON] відповідно до копії довідки від 08 червня 2015 року працювала в ПАТ Київська кондитерська фабрика Рошен, заробітна плата за період з грудня 2014 року по травень 2015 року становить 124236 грн. (в місяць-20706 грн.). Також згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу відповідачем при працевлаштуванні сплачені страхові внески, зокрема за період 2012 -2019 років. Відповідно до копії будинкої книги в буд. [ADDRESS] з 2012 року зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Згідно довідок Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 24 червня 2020 року, 15 липня 2020 року у вищезазначеному будинку разом із [PERSON] зареєстровані діти [PERSON] , 2002 року народження, [PERSON] , 2010 року народження, які проживають у даному будинку згідно даних Акту про фактичне проживання від 16 червня 2020 року за посвідчувальним підписом представника Виконавчого комітету Ніжинської міської ради, та копії акту 5-90/10.01.2019 обстеження матеріально-побутових умов сім`ї. Спірні правовідносини сторін виникли з приводу поділу рухомого майна подружжя та стягнення грошової компенсації вартості будівельних робіт і матеріалів на облаштування буд. [ADDRESS] . Згідно із ст.60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто ст.60\~СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість, тощо) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України). У ст.68\~СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Наведені правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Відповідно до ч.3 ст.368, ст.372 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У справах про поділ спільного майна подружжя необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Позивачем заявлена вимога про виділ йому в рахунок належної частки рухомого майна-холодильник Вирпул, вартістю 16500 грн., кухонний мебельний набір, вартістю 23000 грн., шафу-купе, вартістю 3730 грн., диван, вартістю 5000 грн., стіл, вартістю 3900 грн., генератор, вартістю 5000 грн., набір колекційних тарілок 30 шт., вартістю 3000 грн., крісло 2 шт. вартістю 2500 грн., стільці 3 шт., вартістю 2400 грн.,-всього на 65030 грн.. На обгрунтування позову суду подані: видаткову накладну №74 від 25 грудня 2015 року щодо купівлі [PERSON] столу для обіду Вентас 1400(1900)*850 (3900 грн.) та дивану [PERSON] (томас) (5000 грн.) (т.1 а.27); видаткову накладну №1015 від 11 жовтня 2016 року щодо купівлі [PERSON] шкафу-купе 1300*600*2400 (3730 грн.) (т.1 а.28); накладну №957 від 05 серпня 2015 року щодо купівлі [PERSON] кухні №0714 (19454,92 грн.). Вказані документи містять інформацію про [PERSON] , як покупця, при цьому відповідач не спростувала презумпцію спільності права власності та не довела витрат особистих коштів на придбання указаного рухомого майна під час шлюбу. Також отримання позивачем пенсійних виплат при працевлаштуванні відповідача та отримання нею заробітної плати не спростовує віднесення даного рухомого майна згідно ст.60\~СК України до спільного сумісного майна подружжя. Вказані кухня, шкаф-купе, диван [PERSON] (томас), стіл для обіду Вентас підлягають поділу між сторонами. Інший наданий позивачем документ-накладна від 27 грудня 2016 року №138,-не містить відомостей про [PERSON] , саме як покупця, а накладна №797 від 03 липня 2015 року, покупець [PERSON] , стіл комп`ютерний (1060 грн.),-не визначений в позові, як майно, що підлягає виділу саме позивачу, також суд розглядає справу в межах заявлених вимог і не повноважний виходити за їх межі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди-виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Під час судового розгляду сторонами суду не подані докази щодо дійсної вартості рухомого майна, яке підлягає поділу, відповідні клопотання про призначення експертизи відсутні, також відсутнє погодження вартості зі сторони останніх. За таких обставин матеріали справи не містять доказів на підтвердження дійсної вартості вищезазначеного спільного сумісного рухомого майна подружжя, яке підлягає поділу, що за встановлених у справі обставин є підставою для часткового задоволення позову в даній частині і визнання за кожним із подружжя права власності по 1 / 2 частці вказаного спільного сумісного майна. Такий поділ не перешкоджає сторонам в подальшому поділити відповідне майно за згодою чи звернутись з відповідним позовом про виділ частки чи грошової компенсації в натурі або із застосуванням правил щодо припинення частки у спільному майні з виплатою компенсації. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 569/19885/19. Також вказане не є виходом за межі позовних вимог, оскільки ст.71 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога-це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №615/1364/16-ц, від 17 серпня 2022 року у справі № 522/8676/20. Щодо позовної вимоги про стягнення грошової компенсації вартості будівельних робіт і матеріалів. За змістом ч.1 ст.376\~ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Сторонами та третьою особою під час судового розгляду не заперечується, що буд. [ADDRESS] , який в 1 / 2 частці на праві власності належить відповідачу, був реконструйований з проведенням добудови та спорудженням господарських будівель за відсутності дозвільних документів та проекту, а тому вказані добудови в розмінні ст.376\~ЦК України є самочинним будівництвом, яке не є об`єктом права власності та за загальним правилом поділу не підлягає, що надає право вимагати не визнання права власності, а відшкодування витрат на будівництво. Позивач посилається на будівництво спірного будинку за його безпосередньої трудової участі та купівлі ним будівельних матеріалів. Відповідач посилається на будівництво будинку саме за кошти її дочки, яка з сім`єю проживає у вказаному будинку. Свідками в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] зазначено про участь позивача у будівництві об`єктів домоволодіння та доставлення матеріалів, що узгоджується із наданими позивачем накладними на придбання матеріалів від 18 лютого 2016 року, 3215,09 грн. (т.1 а.30), 10 червня 2014 року, 20975 грн. (т.1 а.31), 02 березня 2014 року, 12120 грн. (т.1 а.33), 20 травня 2015 року, 1100 грн. (т.1 а.35), 04 березня 2014 року, 3600 грн. (т.1 а.36),-всього на 42570,09 грн.. Також оформлення договору про надання послуг від 17 березня 2015 року із ПрАТ Дата ГРУП на отримання послуг телекомунікацій у буд. [ADDRESS] оформлене саме [PERSON] .. Вказане об`єктивно свідчить про облаштування спірного будинковолодіння за участі позивача. З даних підстав судом критично оцінюються показання свідка [PERSON] щодо відсутності матеріальної участі позивача, також остання є дочкою відповідача, безпосередньо проживає у спірному будинку і об`єктивно заінтересована в результатах розгляду справи. Подані позивачем накладні від 20 липня 2014 року, 16 квітня 2015 року, 10 березня 2016 року, 10 серпня 2014 року, 03 вересня 2014 року, 21 листопада 2014 року, 20 січня 2015 року, 16 листопада 2015 року, 10 липня 2014 року, 07 червня 2014 року,-взагалі не містять обов`язкових реквізитів для ідентифікації зокрема особи покупця, як наслідок не є належними та допустимими доказами у спірних правовідносинах. Ухвалою суду від 17 грудня 2021 року згідно клопотання сторони позивача по справі призначено будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Чернігівському відділенню Київського НДІСЕ, щодо визначення ринкової вартості об`єкту нерухомості-будинковолодіння [ADDRESS] , переліку та фактично виконаних будівельних робіт з будівництва, вартості будівельних матеріалів та проведених будівельних робіт щодо добудов за період з 2012 року по 2019 рік. Дана експертиза не виконана згідно повідомлення експертної установи від 30 серпня 2022 року (не оплата позивачем вартості експертизи). Позиція сторони позивача під час судового розгляду-вартість експертизи завелика для позивача, який отримує пенсійні виплати. Згідно поданого стороною позивача звіту про оцінку майна, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ПП Агенство по експертній оцінці майна Дисконт-К, станом на 11 січня 2023 року ринкова вартість 1 / 2 частини будівельних матеріалів, які були використані на будівництві частини житлового будинку з господаоськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , визначена на засадах незалежної оцінки і складає 282901 грн.. Даний звіт складений і підписаний оцінювачем, який безпосередньо проводив оцінку з урахуванням вимог Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, скріплений печаткою з підписом. Звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності- суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності-суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №914/881/17 (провадження № 12-18гс18). Позивач, надаючи суду даний звіт, вжив заходів для доведення вартості будівництва, тоді як інша сторона не надала належних та допустимих доказів на підтвердження вартості будівництва на час вирішення спору і не спростувала визначений у висновках оцінювача розмір вартості 1 / 2 частини будівельних матеріалів, тобто вказаний звіт є належним та допустимим доказом, при цьому, як зазначено вище, позивачем доведена його спільна участь, як подружжя, щодо будівництва у розмірі 42570,09 грн., 1 / 2 частина від якої становить 21285,05 грн., яка і підлягає стягненню на його користь із відповідача в порядку компенсації вартості будівельних робіт і матеріалів, при цьому підстави для стягнення 172711,50 грн. компенсації згідно заявлених вимог останнім не доведені, зокрема, що саме ним та зокрема і за його участі та особисті кошти було здійснено добудову та облаштування домоволодіння, зокрема і в інтересах сім`ї із відповідачем. Позов в даній частині підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову-на відповідача, у разі відмови в позові-на позивача, у разі часткового задоволення позову-на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із врахуванням задоволення позову частково (на 22,51%, 65030+172711,50=237741,50 грн. (всього заявлених вимог), 32230+21285,05=53515,05 грн. (всього задоволених вимог), 53515,05/237741,50*100=22,51) та сплати позивачем всього 2387,80 грн. судового збору, на користь позивача підлягають стягненню із відповідача 537,50 грн. судового збору (2387,80*22,51/100=537,50). Правнича допомога позивачу надана адвокатом Гринь Л.В. (сплачено 18 жовтня 2019 року-9900 грн., 05 грудня 2019 року-10000 грн.), відповідачу-адвокатом Середа Д.А. (сплачено 26 травня 2020 року 12000 грн.). Згідно з практикою Європейського\~\~суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір-обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд вважає витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 17000 грн. співмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, що є підставою для їх стягнення із відповідача, із врахуванням часткового задоволення позову (на 22,51%), в даному випадку у розмірі 3826,70 грн. (17000*22,51/100=3826,70); витрати відповідача на правничу допомогу у розмірі 12000 грн. співмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, що є підставою для їх стягнення із позивача, із врахуванням часткового задоволення позову (незадоволена частина складає 77,49%), в даному випадку у розмірі 9298,80 грн. (12000*77,49/100=9298,80).

Outcome: partial