Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача та третьої особи, в якій просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , припинити стягнення з неї на користь відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подачі позову й до повноліття дитини. А також враховуючи, що вона є військовослужбовцем ЗСУ та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, звільнити її від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом.В обґрунтування позову вказала, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвання на підставі рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 02.07.2020. Від даного шлюбу є дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Біловодського районного суду від 07.11 2016 з [PERSON] на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.09.2016 і до досягнення дитиною повноліття. Дитина після розірвання шлюбу за усною домовленістю проживала з матір`ю відповідача, оскільки батьки дитини перебувають на військовій службі у лавах ЗСУ. 22.06.2021 Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 22.06.2021 стягнення аліментів з [PERSON] припинено та стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.11.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Під час дії воєнного стану в країні, бабуся з якою проживала [PERSON] , загинула, дитина залишилась без батьківського піклування та проживала із дружиною відповідача та його батьком. Під час службової відпустки позивачка поїхала до місця перебування дитини та забрала доньку за місцем своєї реєстрації. У цей період вона придбала житло та створила всі сприятливі умови для проживання дитини. У дитини і матері добрі стосунки, вона турбується про її життя та здоров`я. [PERSON] виявила бажання проживати з матір`ю. Оскільки службова відпустка позивачки закінчилась, вона була змушена повернутися на військову службу, для дитини вона запросила нянечку у якої проживає дитина поки вирішується питання із визначенням місця проживання дитини [PERSON] , з матір`ю, оскільки у керівництва військової частини без рішення суду не має підстав для дострокового розірвання контракту із військово-зобов`язаною [PERSON] , що і змусило її звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та її представник-адвокат Янєва Л.А. у судове засідання не з`явились, надали телефонограму про розгляд справи за їх відсутності позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав телефонограму про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи Трофимчук О.В. у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та не заперечувала щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 02.07.2020 було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 22.06.2022 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 27.11.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира на підставі договору купівлі-продажу належить їй на праві приватної власності. Із акту обстеження умов проживання [PERSON] від 03.10.2022, вбачається, що сім`я проживає на 4 поверсі 5 поверховому будинку в 4 кімнатній квартирі приватної форми власності, за адресою: [ADDRESS] . У квартирі є вода, електропостачання, газопостачання, тепломережа, складається з 4-х кімнат. В наявності речі, меблі, предмети побуту, побутова техніка, запас продуктів харчування. За вказаною адресою проживають: мати - [PERSON] є військовослужбовцем ВЧ [NUMBER] ; дитина - [PERSON] навчається в Лозівькому ліцеї №7 Лозівської міської ради Харківської області у 5-В класі. Для дитини облаштована окрема кімната обладнана ліжком, шафою, письмовим столом, стільцем. В наявності речі, одяг, взуття, засоби гігієни відповідно віку та статі дитини. Потреби дитини в родині забезпечені в повному обсязі. Як вбачається з довідки №01-41/71 та характеристики №01-41/72 від 21.10.2022 КЗ «Лозівський ліцей №7» Лозівської міської ради Харківської області, неповнолітня [PERSON] є ученицею 5-В класу КЗ «Лозівський ліцей№7» Лозівської міської ради Харківської області від 21.10.2022. Зарекомендувала себе як старанна, працелюбна, уважна учениця. Мати, [PERSON] приділяє належну увагу вихованню доньки. Знаходиться у тісному контакті із класним керівником. Зараз перебуває у ЗСУ. батько, зі слів матері, із сім`єю не проживає. На даний час дитина проживає у [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , остання відповідально ставиться до виховання [PERSON] , знаходиться у контакті із класним керівником. Згідно довідок та характеристики ВЧ [NUMBER] від 01.12.2021, ВЧ [NUMBER] від 22.10.2022, [PERSON] з 28.09.2020 по теперішній час проходить військову службу у ВЧ [NUMBER] , за місцем служби характеризується позитивно. Так, однієї із вимог позовної заяви позивач просить визначити місця проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] за місцем її проживання. Щодо заявленої вимоги, суд зазначає наступне: Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1,3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. З системного тлумачення ч.1 ст.3,9 Конвенції про права дитини, ч.2,3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. З висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради, як органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради №247 від 21.03.2023 вбачається, що виконавчий комітет, діючи в інтересах дитини, вважає доцільним визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Враховуючи викладене, виходячи з інтересів дітей, суд вважає за необхідне визначити місце проживання [PERSON] за місцем проживання матері [PERSON] . Щодо припинення стягнення аліментів з позивача та стягнення аліментів з відповідача, суд зазначає наступне. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ст.181 СК вбачається, що право на пред`явлення позову про стягнення аліментів на утримання дитини належить тому з батьків, з ким проживає дитина. При цьому відповідно до ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. При ухваленні рішення від 22.06.2021 по справі № 423/3257/20, [PERSON] мав право на отримання аліментів від [PERSON] , оскільки на той час донька проживала разом з ним. Разом з тим, на теперішній час донька проживає з матір`ю [PERSON] , донька перебуває на утриманні і вихованні своєї матері, оскільки проживає разом з нею. Отже право на отримання аліментів на теперішній час належить позивачу - [PERSON] . Натомість позивач, з огляду на принцип обов`язковості судових рішень, зобов`язаний виконувати рішення суду від 22.06.2021 та сплачувати в примусовому порядку аліменти на користь [PERSON] , що свідчить про порушення майнових прав та інтересів позивача, оскільки на теперішній час вона має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання доньки [PERSON] , оскільки остання перебуває вже на її утриманні. Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Разом з тим, нормами Сімейного кодексу України не передбачено припинення стягнення аліментів з батьків на утримання неповнолітніх дітей без припинення права на аліменти. Статтями 192 та 197 СК України передбачено спеціальні способи захисту прав платників аліментів, які застосовуються у разі зміни обставин, які мають значення для визначення розміру аліментів, і такими способами є зміна розміру аліментів або звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Відповідно до ст.5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Натомість, в судовому засіданні встановлено, що жоден із способів, передбачених ст.ст.192,197 СК України, не забезпечить усунення порушення прав позивача, а іншого способу не передбачено законом. Відповідно до ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною другою статті 13 ЦК передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Тож, з огляду на положення ст.7,10,181,192 СК України, в контексті положень ст.3, 5, 273 ЦПК України, ст.13,16 ЦК України, ст.6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині позовних вимог про припинення стягнення аліментів, оскільки лише у такий спосіб можливо належним чином захистити порушене право позивача і такий спосіб не завдасть шкоди правам та інтересам відповідача і дитині, про яку йдеться. Відповідно до положень ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Проте, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й стаття 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. Отже, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №648/2062/18. Виходячи з того, що малолітня донька проживає разом з матір`ю й перебуває на її утриманні, сплата позивачем аліментів на користь відповідача на утримання дитини в силу вимог статті 181 СК України та статті 273 ЦПК України підлягає припиненню. Аналогічна позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 року у справі №648/2062/18. Крім того, судом враховується рішення Верховного Суду по справі №711/8561/16. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою ст.12 вказаного Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аліменти - це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За положеннями ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За правилами ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Приписами ст.180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України). За положеннями ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи позицію позивача та відповідача, відсутність заперечень відповідача щодо розміру аліментів та порядку їх стягнення, працездатність відповідача, а також принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у заявленому позивачем розмірі, що є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Докази того, що відповідач не має можливості, з об`єктивних причин, сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] - відсутні. Разом з цим, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Згідно із ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання. За правилами ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, підлягають стягненню з відповідача. Оскільки судом задоволені позовні вимоги позивача про припинення стягнення аліментів з позивача та стягнення аліментів з відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір за дві позовні вимоги, у розмірі 2147,20 грн., від сплати якого позивач звільнена, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved