Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом спільного сумісного майна подружжя, у якому з урахуванням уточненої позовної заяви від 28.10.2020 року, просив стягнути з відповідачки на користь позивача 74710, 00 грн., тобто частку вартості автомобіля Hyundai Getz, днз [NUMBER] , 2008 р.в., який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , відчужений відповідачкою; стягнути судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони з 12.12.2008 року перебували у шлюбі, який рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01.02.2018 року розірвано. 30.12.2009 року під час перебування у шлюбі сторони придбали автомобіль Hyundai Getz, днз [NUMBER] , 2008 р.в., який зареєстрували на відповідачку [PERSON] . Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Будь-якої домовленості щодо порядку користування спірним автомобілем, ніж в інтересах сім`ї, про збільшення часток в спільному майні в інтересах будь-кого з них, між сторонами не було, шлюбний договір не укладався. Відтак, автомобіль Hyundai Getz, днз [NUMBER] , 2008 р.в. є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] . Станом на 27.11.2019 року транспортний засіб зареєстрований за [PERSON] , що свідчить про його відчуження відповідачкою на свій розсуд та проти волі позивача. Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу марки Hyundai Getz, днз [NUMBER] , 2008 р.в., складеного ТОВ «Експертна оцінка майнових прав» 09.12.2019 року, ринкова вартість автомобіля складає 149420, 00 грн. У зв`язку з відчуженням автомобіля позивач вважає, що має право на частку його вартості у розмірі 74710, 00 грн., яку слід стягнути з [PERSON] . Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13.03.2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом спільного сумісного майна подружжя передано на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 20.08.2020 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 04.09.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 10.11.2020 року відкрито позовне провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 16.12.2022 року призначено судове засідання для розгляду цивільної справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити та не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01.02.2018 року у справі №369/12317/17 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Судовим рішенням встановлено, що 12.12.2008 р. між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2077. Вказані обставини в порядку ч. 4 ст. 82 ЦПК України суд визнає такими, що не підлягають доказуванню, оскільки вони встановлені рішенням суду у цивільній справі, у якій брали участь ті самі особи. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Згідно із ч.2 та ч.3 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до висновків КЦС у складі ВС у постанові від 04.03.2021 року у справі №343/1294/18 набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Крім того, розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. За відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів, які б свідчили про визнання набутого у шлюбу майна особистою приватною власністю одного з подружжя [PERSON] , суд вважає, що автомобіль Hyundai Getz, днз [NUMBER] , 2008 р.в., відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , зареєстрований 30.12.2009 року за [PERSON] , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] . Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно правових висновків у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18), від 09 грудня 2020 року у справі №301/2231/17 (провадження №61-5392св19), від 07 квітня 2021 року у справі №402/849/18 (провадження №61-8383св19), від 17 серпня 2022 року у справі №545/2396/20 (провадження №61-4894св22), у випадку встановлення судом факту відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Суди також виснували, вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого. З листа регіонального сервісного центру в м. Києві від 28.11.2019 р. за вих. №31/26-822Аз встановлено, що автомобіль Hyundai Getz, днз [NUMBER] , 2008 р.в був зареєстрований за [PERSON] - 30.12.2009 року, 24.02.2018 року відповідач [PERSON] відчужила автомобіль Hyundai Getz, днз [NUMBER] , 2008 р.в. [PERSON] . Станом на 27.11.2019 року автомобіль зареєстрований за [PERSON] . Оскільки відповідач розпорядилась автомобілем на власний розсуд без письмової згоди позивача, то останній має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірного транспортного засобу. Визначаючи вартість спірних транспортних засобів на час розгляду справи, суд виходить з наданого позивачем звіту про оцінку транспортного засобу марки Hyundai Getz, днз [NUMBER] , 2008 р.в., власником якого є [PERSON] , складеного 09.12.2019 року ТОВ «Експертна оцінка майнових прав», згідно якого ринкова вартість автомобіля станом на 09.12.2019 року складає 149420, 00 грн. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача в порядку поділу спільного майна подружжя компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки Hyundai Getz, днз [NUMBER] , 2008 р.в. у розмірі 74710, 00 грн. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 768, 40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved