Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив суд стягнути з [PERSON] на його користь суму відшкодування матеріальної шкоди урозмірі 47 744 гривень, суму відшкодування моральних збитків урозмірі 5 000 гривень, суму судових витрат на правову допомогу та судовий збір урозмірі 10 992,40 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликаються на те, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . 13.06.2023 року його дружина [PERSON] повернулась додому та виявила, що кухня квартири [ADDRESS] залита водою. Після чого вона звернулася до голови ОСББ «Кондуктораська,16» із заявою з метою скерування комісії для складання акту залиття квартири. Так, 15.06.2022 року комісією ОСББ «Кондуктораська,16» у складі представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньо будинкові системи холодного водопостачання, та за участю [PERSON] проведено огляд квартира [ADDRESS] на предмет затоплення та встановлено, що у кухні виявлено сліди замокання стелі площею 55х45 см, пошкодження покриття стін( відпадання декоративного покриття, цвіль) внаслідок замокання, пошкодження меблів кухні(верхніх підвісних тумб), виявлення розбухання матеріалу тумб, цвіль, плісень як наслідок контакту з водою. Додатково обстежено квартиру [ADDRESS] , що належить відповідачу [PERSON] , яка безпосередньо розташована над його квартирою, та виявлено місце та сліди ймовірного протікання, яке відбулось раніше. Згідно висновків складених у даному акті, пошкодження кухні в квартирі [ADDRESS] найімовірне відбулось внаслідок протікання води в квартирі [ADDRESS] . Оскільки квартира, із якої відбулося залиття, на праві власності належить відповідачці [PERSON] , а тому вина щодо затоплення його квартири лежить на відповідача. Розмір завданих йому внаслідок залиття матеріальної шкоди у вигляді відновлювального ремонту квартири з метою ліквідації наслідків залиття, з урахуванням висновку про вартість від 20.06.2022 року складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЕКСПЕРТ ІН» становить 40 744 гривень та згідно квитанції до договору №VR220620-001 на проведення оцінки майна від 20.06.2022 року, ним було сплачено 7 000 гривень. Крім того, неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка виразилась з приводу пошкодження квартири внаслідок залиття, відчував нервове напруження, був порушений нормальний порядок життя через необхідність вирішення питань, пов`язаних з усунення наслідків залиття. Моральну шкоду оцінює у сумі 5 000 гривень. Крім цього, він поніс витрати на правову допомогу та судовий збір урозмірі 10 992,40 гривень. Просить позов задоволити. Ухвалою судді від 12.08.2022 року відкрито провадження у справі та визначено розглядати таку в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30.01.2023 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Просила позов задовольнити, Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи та не подав відзив, тому на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення), проти чого не заперечив представник позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 10.09.2019 року витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №180453231 від 10.09.2019 року(а.с.9-10). З акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання(або холодного водопостачання/водовідведення) від 15.06.2022 року, складеного комісією у складі: голови правління ОСББ «Кондуктораська,16» - [PERSON], ФОП [PERSON] та за участю [PERSON] - дружини позивача(а.с.12-13) вбачається, що 15.06.2022 року проведено обстеження квартири [ADDRESS] та під час такого обстеження даної квартири виявлено сліди замокання стелі у кухні розміром 55х45 см, пошкодження покриття стін(відпадання декоративного покриття, цвіль) внаслідок замокання, пошкодження меблів кухні(верхніх підвісних тумб) розбухання матеріалу тумб, цвіль, плісень як наслідок контакту з водою. Додатково обстежено квартиру [ADDRESS] , яка безпосередньо розташована над квартирою [ADDRESS] , та виявлено місце та сліди ймовірного протікання, яке відбулось раніше. Пошкодження кухні в квартирі [ADDRESS] найімовірне відбулось внаслідок протікання води в квартирі [ADDRESS] (а.с.15). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна номер інформаційної довідки №304082787 від 02.079.2022 року власником квартири [ADDRESS] є відповідачка [PERSON] (а.с.14). Факт залиття та пошкодження квартири по [ADDRESS] позивача підтверджується фото та відеоматеріалами долученими до позовної заяви на диску -CD-R(а.с.16). Звітом про незалежну оцінку - визначення розміру матеріальних збитків, нанесених внаслідок затоплення двохкімнатної квартири, загальною площею 72,0 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЕКСПЕРТ ІН» на підставі договору №VR220620-001 про проведення оцінки майна від 20.06.2022 року становить 40 744 гривень та згідно квитанції до договору №VR220620-001 на проведення оцінки майна від 20.06.2022 року сплачено за проведення такої оцінки кошти у розмірі 7 000 гривень(а.с.17-38). Згідно ч.1 ст. 10 ЖК УРСР, громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Відповідно положень ст. 151 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечити його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 24.01.2006р. №45, власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Положеннями ст. 322 ЦК України тягар утримання майна покладається на його власника. Згідно з ст. 382 ЦК України(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Отже, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу (Постанова Верховного Суду від 26.09.2018р. по справі № 569/14230/15-ц (провадження № 61-7934св18). Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є витрати, які особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 цієї статті встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 1192 ЦК України визначені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі При визначенні розміру належної до відшкодування на користь позивача матеріальної шкоди у вигляді відновлювального ремонту квартири з метою ліквідації наслідків залиття, суд надає віри звіту про незалежну оцінку - визначення розміру матеріальних збитків, нанесених внаслідок затоплення двохкімнатної квартири, загальною площею 72,0 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЕКСПЕРТ ІН» на підставі договору №VR220620-001 про проведення оцінки майна від 20.06.2022 року, оскільки зі сторони відповідача не було подано доказів щодо спростування такого по суті. В свою чергу відповідач не надала суду належних та допустимих доказів, що залиття квартири позивача відбулося не з її вини, та що розмір завданої щкоди не обґрунтований. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що має місце заподіяної матеріальної шкоди, що визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду та інших негативних наслідків, тому зазначена шкода підлягає до відшкодування у розмірі 47 744 гривень, які слід стягнути із відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У п. 5 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що мало місце залиття квартири позивача, з вини відповідачів внаслідок якого було пошкодженойого майно, також це залиття спричинило у позивача негативні зміни у звичайних умовах її життя, що зумовлено витрачанням часу на документальне оформлення випадку залиття, тривалого захисту свого порушеного права в суді. Враховуючи положення вищевказаних статей, суд приходить до висновку про заподіяння протиправними діями відповідача моральної шкоди позивачу, яка полягала у душевних стражданнях, яких останній зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна, після нього і погіршенні його стану здоров`я, переживаннями, незручностями, пов`язаними із залиттям, порушенням звичного ритму життя, необхідністю звернення до суду. За таких обставин, оскільки дійсно встановлено, що з вини відповідача позивачу було заподіяна і моральна шкода, то суд приходить до висновку про необхідність позов в цій частині слід задоволити, та стягнути з відповідач суму завданої позивачу моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень. При призначенні розміру суд враховує характер та обсяг заподіяних фізичних та моральних страждань їх тривалість, можливість відновлення попереднього стану, ступінь вини відповідачів та інші обставини справи, а також виходить з засад розумності, виваженості та справедливості. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19). Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19. В силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial