Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

у березні 2020 ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до суду з позовом, в якому просило суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № К-3432953 від 19.06.2014 в сумі 1 905 099,34 грн., судовий збір в сумі 2 102,00 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 28 576,49 грн. Свої вимоги мотивувало тим, що між [PERSON] та ПАТ «Дельта-Банк» 19.06.2014 було укладено кредитний договір № К-3432953, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 1 268 783,20 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 26% річних. 11.10.2019 між ПАТ «Дельта-Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги № 2018/К, відповідно до якого ПАТ «Дельта-Банк» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі й за договором № К-3432953 від 19.06.2014. Зазначило, що [PERSON] в повному обсязі заборгованість за вказаним кредитним договором не погашено, у зв`язку із чим виникла наведена заборгованість за кредитом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 23.03.2020 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання (а.с. 57). Ухвалою від 31.08.2021 підготовче провадження закрито, призначено судовий розгляд (а.с. 108). Відповідачем у справі суду подано відзив на позов, в якому останній проти позову заперечив, посилаючись на його безпідставність та недоведеність. Вказав, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження отримання ним коштів, наявності у нього заборгованості за кредитним договором та розміру суми заборгованості. Також, просив суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності (а.с. 76-81). Позивач подав відповідь на відзив, в якій вказав про неспроможність доводів відповідача, правомірність заявлених вимог, просив позов задовольнити (а.с. 88-90). В судовому засіданні представник позивача - Старча А.В. позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Вказав, що відповідачем не подано контррозрахунку. Відповідач, який в установленому порядку повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, та на підставі наявних у справі доказів суд дійшов наступного. Судом встановлено та не заперечено сторонами, що між [PERSON] та ПАТ «Дельта-Банк» 19.06.2014 було укладено кредитний договір № К-3432953, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 1 268 783,20 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 26% річних з кінцевим терміном повернення до 18.06.2019. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 11.10.2019 між ПАТ «Дельта-Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги № 2018/К, відповідно до якого ПАТ «Дельта-Банк» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги банку до позичальників та поручителів, зазначених у Додатку № 1, Додатку № 2 до цього договору, згідно реєстру у Додатку № 1, Додатку № 2 до цього Договору, що підписуються одночасно з ним. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Правомірність укладеного договору між ПАТ «Дельта-Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал», зокрема, відповідачем, не спростована. При зверненні до суду позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № К-3432953 від 19.06.2014 у розмірі 1 905 099,34 грн., складовими якої зазначено: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 1 171 841,05 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 534 607,35 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 93 096,3 грн.; нараховані 3% річних - 105 554,64 грн. На підтвердження заявлених вимог позивачем надано розрахунки заборгованості відповідача станом на 28.01.2020. Між тим, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що за про відступлення прав вимоги № 2018/К від 11.10.2019 ПАТ «Дельта-Банк» до ТОВ «Вердикт Капітал» передано право вимоги за кредитним договором № К-3432953 від 19.06.2014. Додаток № 1, який згідно умов договору про відступлення прав вимоги № 2018/К від 11.10.2019 підписується одночасно з ним та містить перелік договорів, право вимоги за якими відступається, суду не надано. Крім того, витяг з Додатку № 1 до договору № 2018/К від 11.10.2019 за підписом представника ТОВ «Вердикт Капітал» Радченко В.Ю. є недопустимим доказом передачі права вимоги за кредитним договором № К-3432953 від 19.06.2014, оскільки Додаток № 1 повинен містити, зокрема, перелік договорів і його основні реквізити, зокрема, дату, підписи та інформацію про сторони договору. Наданий суду витяг не відповідає таким вимогам. Отже, суд вважає, що вказаний витяг є недопустимим доказом, оскільки він складений тільки позивачем без участі ПАТ «Дельта-Банк» (первісний кредитор). Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Разом з тим, докази того, що відповідач як боржник за кредитним договором № К-3432953 від 19.06.2014 був поінформований про перехід прав вимоги за зобов`язанням до нових кредиторів, відсутні. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) також викладено правові висновки про те, що після направлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості та, відповідно, припинення дії кредитного договору права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Однак, позивачем не подано суду доказів про розмір наданого відповідачу кредиту, наявної у [PERSON] заборгованості за тілом кредиту, не наведено обґрунтувань та належного розрахунку з посиланням на відповідні умови кредитного договору, не доведено правомірності підстав нарахування відсотків після закінчення строку дії кредитного договору, що позбавляє суд можливості перевірити правильність здійсненого позивачем розрахунку боргу, що, в свою чергу, також вказує на недоведеність позивачем належними доказами розміру існуючої заборгованості. Первинні бухгалтерські документи - квитанції, розписки, чеки, меморіальні ордери, платіжні доручення - до матеріалів справи не долучені. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивачем не доведено факт передачі йому прав вимоги за кредитним договором № К-3432953 від 19.06.2014, суд позбавлений можливості впевнитись у законності права вимоги позивача до відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки в позові відмовлено повністю, понесені ТОВ «Вердикт Капітал» судові витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем. Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, то таке клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed