Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову та інформація про рух цивільної справи. У грудні 2022 року [PERSON] звернувся з вказаним позовом та посилається на те, що він працює в ДП «МА «Бориспіль» на посаді оператора пульту дистанційно-автоматичного керування групи насосних станцій відділу санітарно-технічного забезпечення аеропорту служби головного енергетика. В період часу з 27 лютого 2022 року по 24 березня 2022 року позивач брав участь у виконанні завдань добровольчого формування Бориспільської міської територіальної громади №1. Крім того, 24 березня 2022 року він уклав з означеним воєнізованим підрозділом контракт добровольця територіальної оборони. Після цього [PERSON] неодноразово звертався до відповідача з заявами про увільнення його від роботи та виплату середньої заробітної плати. ДП «МА «Бориспіль» ухиляється від оплати позивачу середньої заробітної плати, як особі, яка постійно виконує громадські обов`язки. Тому [PERSON] просить суд стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати за період часу з березня 2022 року по листопад 2022 року в розмірі 102470 гривень 74 копійок. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 1 грудня 2022 року (а.с.42) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим [PERSON] , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Семенюті О.Ю. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 6 грудня 2022 року (а.с.43) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 6 лютого 2023 року (а.с.77-78) було залишено без розгляду відповідь на відзив, подану представником позивача [PERSON] . 2. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] підтримують позов та посилаються на те, що у зв`язку з тим, що позивач виконував громадські обов`язки та перебував на військовій службі, на нього поширюються гарантії, запроваджені для працівників у робочий час. Введений в ДП «МА «Бориспіль» простій був поширений не на всіх працівників, адже для працівників, вказаних у додатку №1 до наказу, була запроваджена дистанційна робота за межами території підприємства з оплатою праці відповідно до вимог законодавства. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] не був включений у вказаний додаток. Також відповідачем не надано доказів, що свідчать про відсутність у позивача робочого часу з березня 2022 року по листопад 2022 року. Крім того, ДП «МА «Бориспіль» не надав розрахунок щодо відсутності заборгованості підприємства перед [PERSON] , а відтак не підтвердив того, що позивачу була виплачена заробітна плата за спірний період в повному обсязі. Тому представники позивача [PERSON] та [PERSON] наполягають на задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що простій був запроваджений в ДП «МА «Бориспіль» у зв`язку з закриттям повітряного простору України. Тому режим дистанційної роботи був передбачений виключно для працівників бухгалтерії, відділу кадрів та юридичного відділу, які забезпечують лише поточну управлінську діяльність, а не основну діяльність підприємства, що полягає в обслуговуванні авіаційного транспорту. У зв`язку з тим, що [PERSON] займає посаду оператора пульту дистанційно-автоматичного керування групи насосних станцій відділу санітарно-технічного забезпечення аеропорту служби головного енергетика, він не входить до додатку №1. Простій поширюється на позивача з огляду на неможливість виконанням ним своїх трудових обов`язків. Ця обставини свідчить про те, що [PERSON] набув статус добровольця територіальної оборони у вільний від роботи час. У зв`язку з тим, що гарантії, передбачені ст.119 КЗпП України, не поширюються на позивача, підстави для виплати йому середньої заробітної плати відсутні. У зв`язку з неправильним тлумаченням законодавства 8 квітня 2022 року ДП «МА «Бориспіль» помилково увільнило позивача від роботи та безпідставно виплачувало йому середній заробіток з 23 березня 2022 року по 31 травня 2022 року. Після виявлення помилки 1 червня 2022 року відповідач скасував наказ про увільнення [PERSON] від роботи та виплату йому середнього заробітку. У такий спосіб було відновлено законність у регулюванні трудових правовідносин з позивачем, на якого поширюються гарантії, передбачені для правників під час простою на підприємстві. Зокрема, [PERSON] добросовісно виплачується дві третини його посадового окладу, як це передбачено ч.1 ст.113 КЗпП України та колективним договором, який діє на підприємстві. Заборгованість щодо оплати заробітної плати позивачу відсутня. Тому представник відповідача [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [PERSON] працює в ДП «МА «Бориспіль» на посаді оператора пульту дистанційно-автоматичного керування групи насосних станцій відділу санітарно-технічного забезпечення аеропорту служби головного енергетика. Наказом генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №01-07.10-1 від 24 лютого 2022 року (а.с.54) у зв`язку з введенням військового стану на всій території України, оголошенням загальної мобілізації та закриттям повітряного простору України в ДП «МА «Бориспіль» з 24 лютого 2022 року був встановлений простій у всіх структурних підрозділах підприємства за виключенням працівників, зазначених у додатку №1. На час простою для працівників було запроваджено оплату праці в розмірі 2/3 тарифної ставки встановлених працівникам розряду (окладу). У виконання цього наказу в період часу з 24 лютого 2022 року по 23 березня 2022 року ДП «МА «Бориспіль» оплачував позивачу час простою в розмірі 2/3 його посадового окладу. Ця обставина підтверджується довідкою головного бухгалтера ДП «МА «Бориспіль» №14.5-59/1-334 від 4 квітня 2023 року (а.с.144). 24 березня 2022 року [PERSON] уклав з добровольчим формуванням Бориспільської міської територіальної громади №1 контракт добровольця територіальної оборони (а.с.12-13). 8 квітня 2022 року [PERSON] подав до ДП «МА «Бориспіль» заяву (а.с.10), в якій позивач просив увільнити його від роботи із збереженням середнього заробітку з 24 березня 2022 року до 24 березня 2025 року або до дня дострокового розірвання контракту добровольця територіальної оборони. Наказом генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №11-07/1-592/п від 8 квітня 2022 року (а.с.55) [PERSON] був визнаний увільненим від роботи з 24 березня 2022 року до 24 березня 2025 року або до дня дострокового розірвання контракту добровольця територіальної оборони із збереженням за позивачем середнього заробітку. У виконання цього наказу з 24 березня 2022 року по 31 травня 2022 року ДП «МА «Бориспіль» виплачував позивачу середній заробіток. Ця обставина підтверджується довідкою головного бухгалтера ДП «МА «Бориспіль» №14.5-59/1-334 від 4 квітня 2023 року (а.с.144). Наказом генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №01-07-13 від 1 червня 2022 року (а.с.56) наказ №11-07/1-592/п від 8 квітня 2022 року був скасований з 1 червня 2022 року. У виконання цього наказу в період часу з 1 червня 2022 року по день звернення позивача до суду ДП «МА «Бориспіль» оплачує [PERSON] час простою в розмірі 2/3 його посадового окладу. Ця обставина підтверджується довідкою головного бухгалтера ДП «МА «Бориспіль» №14.5-59/1-334 від 4 квітня 2023 року (а.с.144). Спірні правовідносини регулюються главою VII «Оплата праці» КЗпП України. 4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. Відповідно до ч.1 ст.34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про оплату праці» норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України. Відповідно до ч.1 ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки (окладу) встановленого працівникові розряду (окладу). Згідно з ч.1 ст.119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. а. щодо відсутності підстав для застосування ст.119 КЗпП України. У зв`язку з військовим вторгненням країни-агресора, що відбулось 24 лютого 2022 року, у виконання вимог Повітряного кодексу України та Положення про використання повітряного простору України органи об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України та Державіаслужба України вжили заходи щодо закриття повітряного простору України для цивільних користувачів повітряного простору. Тому з 24 лютого 2022 року ДП «МА «Бориспіль» фактично припинило свою діяльність, у підприємстві був введений простій. З огляду на те, що [PERSON] об`єктивно не міг виконувати посадові обов`язки оператора пульту дистанційно-автоматичного керування групи насосних станцій відділу санітарно-технічного забезпечення аеропорту служби головного енергетика, він вважається таким, що не має робочого часу з 24 лютого 2022 року. Ця обставина свідчить про те, що на нього поширюються гарантії, передбачені ч.1 ст.113 КЗпП України, а не ст.119 цього ж Кодексу. Цілком логічно, що режим дистанційної роботи був передбачений виключно для працівників, які забезпечують лише поточну управлінську діяльність, а не основну діяльність підприємства, що полягає в обслуговуванні авіаційного транспорту. Тому [PERSON] не входить до додатку №1 до наказу генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №01-07.10-1 від 24 лютого 2022 року. Це додатково підтверджується табелями обліку використання робочого часу за лютий, березень, червень - грудень 2022 року (а.с.103-104), зі змісту яких вбачається, що в періоди часу з 24 лютого 2022 року до 23 березня 2022 року, а також з 1 червня 2022 року до дня звернення до суду позивач був відсутній на роботі у зв`язку з запровадженням простою. В трудовому законодавстві України відсутнє поняття «робочий час». Однак, в ст.ст. 50, 51, 56 та 57 КЗпП України містяться поняття «тривалість робочого час», «скорочена тривалість робочого часу», «неповний робочий час» та «початок і закінчення роботи». Аналіз диспозицій норм, викладених у перелічених статтях, дає підстави стверджувати, що робочий час - це час, протягом якого працівник зобов`язаний виконувати трудову функцію відповідно до трудового договору і законодавства про працю. Очевидно, що запровадження простою на підприємстві не припиняє трудові відносини з працівником. Однак, у зв`язку з тим, що під час простою працівник не виконує трудову функцію, він не може вважатись таким, що має робочий час. Тому суд критично оцінює посилання представників позивача [PERSON] та [PERSON] на постанову Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі №755/12623/19, в якій відсутнє ототожнення словосполучення «працівник вважається таким, що працює» із словосполученням «працівник, який виконує трудову функцію». В означеному судовому рішенні взагалі відсутнє тлумачення поняття «робочий час» та зосереджено увагу виключно на відмежуванні правової природи середнього заробітку за час вимушеного прогулу, передбаченого ч.2 ст.235 КЗпП України, від середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визначеного ст.117 КЗпП України. Крім того, рішенням Конституційного Суду України №9-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року, на яке також посилаються представники позивача [PERSON] та [PERSON] , надано роз`яснення з приводу того, що стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати не обмежується будь-яким строком, оскільки вказані суми є складовими належної працівнику заробітної плати. Таким чином, ні в рішенні Конституційного Суду України №9-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року, ні в постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі №755/12623/19 не міститься роз`яснень з приводу застосування ст.119 КЗпП України, а також щодо стягнення середнього заробітку у зв`язку з виконанням працівником державних або громадських обов`язків. б. щодо перевірки оплати позивачу часу простою. [PERSON] не оскаржив ні наказ генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №01-07.10-1 від 24 лютого 2022 року, яким був введений простій на підприємстві, ні наказ генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №01-07-13 від 1 червня 2022 року, яким був скасований наказ №11-07/1-592/п від 8 квітня 2022 року про увільнення позивача від роботи та збереження за ним середньої заробітної плати. Зі змісту довідки головного бухгалтера ДП «МА «Бориспіль» №14.5-59/1-334 від 4 квітня 2023 року (а.с.144), листа АТ «Сенс Банк» №13316-17.5-б/б від 3 квітня 2023 року (а.с.145) та листа АБ «Укргазбанк» №5-54/274/2023 від 4 квітня 2023 року (а.с.146) вбачається, що відповідач здійснив [PERSON] оплату часу простою в повному обсязі з дотриманням вимог, передбачених ч.1 ст.113 КЗпП України. Зокрема, в матеріалах цивільної справи також містяться довідки головного бухгалтера ДП «МА «Бориспіль» №14.5-59/1-919 від 15 грудня 2022 року та №14.5-59/1-204 від 15 березня 2023 року (а.с.60, 101), зміст яких уточнюється службовою запискою головного бухгалтера ДП «МА «Бориспіль» №14-10-724 від 4 квітня 2023 року (а.с.143). Сумніви представників позивача [PERSON] та [PERSON] щодо неповної оплати їх довірителю часу простою спростовується витягом зі штатного розпису ДП «МА «Бориспіль» №29-30-18 від 29 березня 2023 року (а.с.147), зі змісту якого вбачається, що максимальний розмір посадового окладу позивача становить 10630 гривень, а також п.5.6 розд.5 колективного договору між адміністрацією та профспілками ДП «МА «Бориспіль» (а.с.156), зі змісту якого вбачається, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки (окладу) встановленого працівникові розряду (окладу). в. висновки суду. З огляду на це суд висновує, що підстави для стягнення з ДП «МА «Бориспіль» на користь позивача заборгованості по виплаті заробітної плати відсутні. Тому у задоволенні позову, пред`явленого [PERSON] , належить відмовити в повному обсязі. 6. Розподіл судових витрат. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що адвокат Целіков В.В. здійснював представництво процесуальних інтересів позивача на підставі договору про надання правової допомоги №221103-1, укладеного 3 листопада 2022 року між АО «Владілена Целікова «Фабула Юстиції» та [PERSON] (а.с.33-34). Зі змісту п.5.1 цього договору вбачається, що вартість, умови оплати та перелік юридичних послуг визначаються в окремих додатках. Зокрема, як вбачається з додатку №2 від 4 листопада 2022 року (а.с.35-37), вартість послуги з підготовки та подачі позовної заяви була визначена в розмірі 3500 гривень, а за участь адвоката у судових засіданнях - в розмірі 3500 гривень за кожне судове засідання. Крім того, у випадку повного або часткового задоволення позову [PERSON] зобов`язався сплатити АО «Владілена Целікова «Фабула Юстиції» гонорар успіху в розмірі 10% від суми задоволеної майнової вимоги. Однак у задоволенні позову, пред`явленого [PERSON] , відмовлено в повному розмірі. В такому випадку підстави для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

Outcome: dismissed