Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач [PERSON] є донькою та спадкоємцем за законом [PERSON] , яка померла [INFO] у віці 90 років у м. Донецьк, Донецької області, актовий запис про смерть № 06 від 08.12.2020 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.12.2020 року, виданим Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Померла [PERSON] була внутрішньо переміщеною особою, яка як отримувач пенсії перебувала на обліку у Бердянському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, по день своєї смерті, дата останнього нарахування пенсії 04.02.2016 року. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складається з недоотриманої пенсії у ГУ ПФУ у Запорізькій області за період з 04.02.2016 року по 31.01.2019 року. Разом з тим, згідно інформації ГУ ПФУ в Запорізькій області від 23.07.2021 року за № 163, наданої на запит державного нотаріуса Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області Падучак-Коваль Л.Л. залишок нарахованих коштів, але не виплачених за період з 18.07.2018 року по 31.01.2019 року складає 39\~089,24 грн. з урахуванням вимог ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, позивач вважає, що відповідач безпідставно та протиправно не надав достовірну інформацію нотаріусу щодо періоду та розміру недоотриманої пенсії, яка належала [PERSON] , але не була нею одержана за життя з 04.02.2016 року по 31.01.2019 року. Таким чином, позивач зазначає, що відповідач умисно не повідомив нотаріусу про існування цієї заборгованості і такі дії відповідача призвели до неправомірного зменшення суми недоотриманої пенсії померлої матері позивача, що є недопустимим. Окрім цього, ГУ ПФУ в Запорізькій області при відповіді на запит державного нотаріуса свідомо надало недостовірну та неповну інформацію щодо розміру нарахованої і неотриманої за життя [PERSON] пенсії, таким чином порушили майнове право позивачки. Позивач просила суд стягнути з Головного Управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області на користь [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , недоотриману за життя суми пенсії за період з 04.02.2016 року по 31.01.2019 року. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, визначено позивачу строк для усунення недоліків сплати судового збору. Ухвалою Орджонікідзевського\~районного суду\~м.\~Запоріжжя від\~03.11.2021\~року позовну\~заяву прийнято\~до розгляду\~та відкрито\~провадження у\~справі з\~розглядом в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~без виклику\~сторін.\~Водночас,\~цією ухвалою\~відповідачу встановлено\~строк для\~подання відзиву\~на позовну\~заяву \~15\~днів з\~дня вручення\~ухвали, витребувано від Головного Управління пенсійного Фонду України в Запорізькій області повний розрахунок всієї суми недоотриманої пенсії, яка була нарахована, але не виплачена за життя [PERSON] , витребувано з Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.01.2022 року провадження у справі зупинено до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду цивільної справи № 243/13575/19. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2023 року провадження у справі поновлено за заявою позивача. 03.12.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Згідно відзиву відповідач у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що ГУ ПФУ в Запорізькій області позов не визнає у зв`язку із таким. Статтею 46 Закону № 1058 врегульовано питання виплати пенсії за минулий час. Так, суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Виходячи з викладеного, при складанні довідки на запит нотаріуса про розмір недоотриманої пенсії було вказано розмір недоотриманих сум пенсій на дату формування довідки та роз`яснено, що розмір пенсії визначається за період, початок якого рахується від дня звернення за недоотриманою пенсією з урахуванням вимог ст. 46 Закону № 1058, тобто за три роки перед зверненням за пенсією, але не більше ніж по місяць смерті пенсіонера включно та те, що розмір недоотриманих сум пенсій зменшується в залежності від дати звернення до органу Пенсійного фонду особи, яка має право на їх отримання. Так, у довідці Головного управління № 163 від 23.07.2021 року про наявність неотриманої пенсії на запит Броварської державної нотаріальної контори зазначено суму недоотриманої пенсії на дату формування довідки (23.07.2021) за період з 18.07.2018 року по 31.01.2019 року в розмірі 39089,24 грн. та роз`яснено, що розмір пенсії визначається за період, початок якого рахується від дня звернення за недоотриманою пенсією з урахуванням вимог ст. 46 Закону, тобто за три роки перед зверненням за пенсією, але не більше ніж по місяць смерті, пенсіонера включно та те, що розмір недоотриманих сум пенсій зменшується в залежності від дати звернення до органу Пенсійного фонду особи, яка має право на отримання зазначених сум. Позивач до Головного управління з заявою про виплату недоотриманої пенсії в порядку спадкування згідно з вимогами п.2.26 Порядок № 22-1 не зверталась. Щодо вимоги про стягнення у порядку спадкування за законом нарахованої але недоотриманої суми пенсії за період з 04.02.2016 року по 31.01.2019 року звертають увагу суду, що згідно довідки Головного управління № 195 від 25.11.2021 року (оригінал якої додається) пенсія за лютий 2016 року в сумі 3483,10 грн. нарахована, виплачена та отримана [PERSON] , тому цей період не може становити предмет спору. У зв`язку з проведенням верифікації внутрішньо переміщених осіб відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 136 «Про затвердження порядку здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування», виплата пенсії з 01.03.2016 року була призупинена. На підставі вказаної інформації пенсія [PERSON] за період з 01.03.2016 року по 31.01.2019 року не нараховувалась та не виплачувалась. Отже, у померлого пенсіонера відсутні нараховані та недоодержані за життя суми пенсії за період з 01.03.2016 року по 18.07.2018 року (нарахування пенсії за період з 18.07.2018 по 31.01.2019 було здійснено на підставі запиту Броварської державної нотаріальної контори). Право на пенсію є особистим правом особи й припиняється з часу її смерті, позивач не наділений правосуб`єктністю щодо стягнення з відповідача ненарахованої пенсії померлого за весь час невиплати йому пенсії. За життя пенсіонером [PERSON] не заявлявся спір щодо протиправності рішення пенсійного органу про припинення нарахування та виплати пенсії з 01.03.2016 року. Відповідно, позивач не наділений правом вимоги про стягнення ненарахованих сум пенсії померлій матері [PERSON] за весь час невиплати пенсії. Отже, позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною вимогою про стягнення пенсії з 01.02.2016 року по 31.01.2019 року, що в свою чергу є визнанням права власності на майно в порядку спадкування, а саме права власності на ненараховану пенсію [PERSON] , яка померла [INFO] , що є невірно обраним способом захисту порушеного права. 28.12.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вона просить позов задовольнити на підставах, що вказані в позовній заяві. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 08 серпня 1981 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, який був зареєстрований Нижньокринською селищною радою Совєтського району м. Макіївки Донецької області. Прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , остання народилася [INFO] , батьком записаний - [PERSON] , мати записана - [PERSON] . 28.02.1986 року [PERSON] та [PERSON] , уклали шлюб, та, після укладення шлюбу, [PERSON] взяла прізвище [PERSON] . 27.11.2020 року [PERSON] звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області з заявою про встановлення факту смерті [PERSON] . 04.12.2020 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області по справі № 361/8504/20, яке набрало законної сили, встановлено факт смерті [PERSON] , [INFO] , місце народження Республіка Білорусь, Вітебська область, Дубровинський район, с. Модиничи [INFO] , у віці 90 років, в м. Донецьк, Донецької області, Україна. На підставі\~вказаного рішення [PERSON] отримала в Броварському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) свідоцтво про смерть [PERSON] , тобто документ виданий органами, їх посадовими та службовими особами на території України, який створює правові підстави. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.12.2020 року [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м. Донецьк, Донецької області, Україна, актовий запис № 06 від 08.12.2020 року. Заповіту [PERSON] , яка померла [INFO] , не залишила, тому спадкування здійснюється за законом. 14.04.2021 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області по справі № 361/172/21, яке набрало законної сили, визначено [PERSON] , [INFO] , додатковий строк тривалістю в два місяці, з дня набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини, яка. відкрилась після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . 12.07.2021 року державний нотаріус Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області Падучак-Коваль Л.Л. за заявою [PERSON] відкрила спадкову справу 530/2021 щодо майна спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до довідки від 11.11.2020 року центральної бази даних одержувачів пенсії інформаційного центрі персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України, [PERSON] , [INFO] , перебувала на обліку в Бердянському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізької області, дата останнього нарахування пенсії 04.02.2016 року. 12.07.2021 року державний нотаріус Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області Падучак-Коваль Л.Л. направила запит до Бердянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, щодо недоотриманої пенсії померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , ці данні необхідні для оформлення спадщини. Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надало довідку № 163 від 23.07.2021 року, відповідно до якої залишок нарахованих коштів, але не виплачених за період з 18.07.2018 року по 31.01.2019 року становить 39\~089,24 грн. Відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розмір виплат недоотриманих сум пенсій, можливо буде зменшено в залежності від дати звернення до управління особи, яка має право на спадщину із оформленим свідоцтвом про право на спадщину. Згідно довідки Головного управління УПФУ в Запорізькій області № 195 від 25.11.2021 року пенсія за лютий 2016 року в сумі 3483,10 грн. нарахована, виплачена та отримана [PERSON] , тому цей період не може становити предмет спору. З відзиву відповідача слідує, що у зв`язку з проведенням верифікації внутрішньо переміщених осіб відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року № 136 «Про затвердження порядку здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування», виплата пенсії з 01.03.2016 року була призупинена. На основі вказаної інформації пенсія [PERSON] за період з 01.03.2016 року по 31.01.2019 року не нараховувалась та не виплачувалась. Спірні правовідносини по справі виникли саме з приводу виплати позивачу пенсії померлої матері в порядку спадкування за законом за період з 04.02.2016 року по 31.01.2019 року. Згідно за ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Суд зазначає, що положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Згідно зі статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється у разі смерті пенсіонера. Рішення стосовно припинення виплати пенсії [PERSON] на інших підставах суду не надано. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Крім того, відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6). Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20.10.2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції. Відповідно до ст. 2 Закону України від 18.01.2018 № 2268-VІІІ «Про особливості державної політики і забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України. Жодним законом України не визначено такої підстави для припинення пенсії, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної особи, не підтвердження місця фактичного проживання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18), постанові Верховного Суду від 17.12.2018 року у справі № 243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18) та у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18) зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України. Посилання відповідача у відзиві, що померла за життя не виявила бажання поновити їй пенсію та не звертався з відповідною заявою до відповідача і пенсія не отримана з вини пенсіонера, не заслуговують на увагу з огляду на вищенаведене. Згідно відзиву відповідача вбачається, що у період з 01.03.2016 року по 31.01.2019 року нарахування та виплати пенсії [PERSON] не проводилось. Рішення стосовно припинення виплати пенсії за цей період суду не надано. Вищенаведені положення законодавства з урахуванням сталої судової практики у спірних правовідносинах свідчать про те, що спадкодавець [PERSON] мала право на нарахування та виплату пенсії за вищезазначений період незалежно від звернення до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області та надання чи не надання нової довідки внутрішньо переміщеної особи, чи не підтвердження місця фактичного проживання, при цьому, слід зауважити, що рішення про припинення йому таких виплат не приймалось. Отже, і спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання пенсії у порядку спадкування за законом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 року у справі № 243/13575/19. На частку недоотриманої пенсії [PERSON] з 01.03.2016 року по 18.07.2019 року відповідачем відомості нотаріусу не надано, без чого той позбавлений можливості видати свідоцтво, оскільки відповідно до п. 4.14. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 із змінами та доповненнями при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє, крім іншого, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. Оскільки відповідач не визнає наявність у нього заборгованості перед померлою з огляду на вимоги ст. 46 Закону № 1058, спірну заборгованість не включив до наданих нотаріусу відомостей для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, то вказане унеможливлює виконання нотаріусом своїх повноважень по видачі такого свідоцтва та не потребує додаткового звернення позивача до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом як обов`язкову передумову для звернення до суду. Крім того, з матеріалів наданої до суду копії спадкової справи № 530 до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що позивач [PERSON] у встановленому законом порядку звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину на недоотриману пенсію не видавалось, а, отже, вона є такою, що прийняла спадщину в цілому (ч. 2 ст. 1268 ЦК України). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність у позивача права власності на недоотриману у зв`язку зі смертю, пенсію [PERSON] , за період з 01.03.2016 року по 31.01.2019 року, тобто з урахуванням вимог ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» по місяць смерті пенсіонера включно, у порядку спадкування за законом. Щодо вимог\~позивача про\~стягнення вказаної\~пенсії з\~відповідача,\~то суд\~зазначає,\~що даних\~про розмір\~пенсії,\~яка підлягала\~нарахуванню та\~виплаті [PERSON] \~за період\~з 01.03.2016\~по 31.01.2019\~року в\~матеріалах справи\~не має,\~і розмір\~пенсії не\~нараховувався відповідачем,\~про що\~зазначено у\~відзиві,\~а тому\~суд вважає\~за доцільне\~з урахуванням\~положень ч.\~2\~ст.\~5\~ЦПК України\~з метою\~ефективного способу\~захисту порушеного,\~невизнаного,\~оспореного права\~позивача,\~позовні вимоги\~задовольнити шляхом\~зобов`язання\~відповідача здійснити\~нарахування та\~виплату позивачу\~в порядку\~спадкування за\~законом після\~смерті її\~матері [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] ,\~недоотримані [PERSON] \~за життя\~пенсійні виплати\~за період\~з 01.03.2016\~року по\~31.01.2019\~року. Враховуючи, що пенсія за лютий 2016 року в сумі 3483,10 грн. нарахована, виплачена та отримана [PERSON] , тому за цей період позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених вимог з відповідача слід стягнути 908,00 грн. судового збору на користь позивача.

Outcome: partial