Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідачів товариства з обмеженою відповідальністю «Новус-Н», [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.10.2005 року, який 12.05.2021 року, рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області, було розірвано. Під час перебування у шлюбі було придбано автомобіль Ford Transit, білого кольору, 2006 року випуску, номер кузову [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який 25.05.2010 року було зареєстровано за відповідачем [PERSON] . 13.08.2021 року [PERSON] перереєстрував вказаний автомобіль на нового власника - відповідача [PERSON] . Тому, посилаючись на те, що позивачка є власником частки спірного автомобіля, не надавала жодної згоди на його перереєстрацію чи продаж, просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного між ТОВ «Новус-Н» та [PERSON] , скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на такий транспортний засіб та витребувати його з чужого незаконного володіння. Позивачка у судове засідання не з`явилася, але її представник - адвокат Бараненко Дмитро Володимирович, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Представник відповідача ТОВ «Новус-Н», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, правом надання відзиву не скористався. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, справу просив розглядати за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, справу просив розглядати за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 08.10.2005 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області. 12.05.2021 року, рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області по справі № 482/246/21, шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] , було розірвано. Відповідно до інформації Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області від 09.12.2021 року № 31/3874-14-2021, згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів, 25.05.2010 року транспортний засіб FORD TRANSIT, номер кузову [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , був зареєстрований за [PERSON] . Надати копію документів, які стали підставою для реєстрації за [PERSON] транспортного засобу не уявляється можливим, у зв`язку із знищенням матеріалів по закінченню терміну зберігання. Відповідно до Результатів аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України РСЦ ГСЦ МВС в Миколаївській області від 08.12.2021 року, транспортний засіб FORD TRANSIT 2402, (2006), білий, номер кузову [NUMBER] , 13.08.2021 року перереєстровано на нового власника за договором купівлі продажу (ТСЦ 4841) з [PERSON] , [INFO] на [PERSON] , [INFO] . Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 16059/08/2021 від 13.08.2021 року, [PERSON] купив у ТОВ «Новус-Н» (суб`єкта господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу) автомобіль FORD TRANSIT, 2006 року випуску, колір білий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за власником 25.05.2010 року. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За приписами ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Частинами 1-5 ст. 203 ЦК України, встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 204 ЦК України, встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 330 ЦК України, встановлено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. За змістом ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до пункту 35 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою КМУ № 1388 від 07.09.1998 року, перереєстрація транспортних засобів на одного з подружжя проводиться на підставі їх спільної заяви, свідоцтва про реєстрацію і засвідчених у встановленому порядку копії свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя. Підставою для перереєстрації транспортного засобу є також свідоцтво про реєстрацію та копії договору про поділ спільного майна подружжя, свідоцтва про право на спадщину або рішення суду про визнання недійсними договору купівлі-продажу, міни, дарування, що засвідчені в установленому порядку. Зняття з обліку транспортних засобів (крім вибракування транспортного засобу в цілому) проводиться в сервісному центрі МВС або в центрі надання адміністративних послуг на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України чи спеціальний статус особи, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного або приватного виконавця чи рішення суду та за умови проведення експертного дослідження фахівцями, які проводять експертне дослідження транспортних засобів та реєстраційних документів і внесення відповідних відомостей, що містяться у висновку експертного дослідження, до Єдиного державного реєстру транспортних засобів з урахуванням вимог пункту 15 цього Порядку (п. 40 Порядку). У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» висловлено правову позицію, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Таким чином, судом встановлено, що перереєстрація та продаж спірного транспортного засобу, що є спільною сумісною власністю подружжя, проводилася за відсутності будь-якої згоди на те одного з подружжя, зокрема, позивачки, яка не надавала згоди на його відчуження, а отже наявно достатньо підстав для задоволення позову, визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 35 своєї постанови №10 від 17.10.14 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах"(з наступними доповненнями та змінами) при пред`явленні позову до кількох відповідачів одним або кількома позивачами, звільненими від сплати судового збору, він стягується в дохід держави за рішенням суду окремо з кожного відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При пред`явленні позову кількома звільненими від сплати судового збору позивачами до одного відповідача судовий збір з відповідача стягується в дохід держави з урахуванням загальної суми всіх вимог. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Outcome: approved