Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на наступне. 26 лютого 2007 року він уклав спадковий договір з [PERSON] , за яким останній передав на умовах, визначених цим договором, йому у власність належне на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами і приватизовану земельну ділянку, площею 0,0586 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний жилий будинок належав [PERSON] , на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватної власності, посвідченого Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою 26.04.1958 року за реєстровим № 2-1854. Відчужувана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІУ-ДП № 089272 від 26.01.2001 року, кадастровий номер земельної ділянки 1211600000:03:110:0036. Місце розташування земельної ділянки: [ADDRESS] , цільовим призначенням земельної ділянки: для обслуговування жилого будинку. Відповідно до п.6 Спадкового договору, в разі смерті [PERSON] або його дружини [PERSON] , він зобов`язався їх поховати на кладовищі міста Нікополя. В разі смерті [PERSON] , спадщина переходить до [PERSON] , а після її смерті право власності на вказані в цьому договорі жилий будинок та земельну ділянку переходять до нього. [INFO] померла [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . Статтею 1302 Цивільного кодексу України визначено, що за спадковим договором, одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. 09 грудня 2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області Шевченко М.О., на підставі спадкового договору, зареєстровано його право власності на земельну ділянку, площею 0,0586га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1211600000:03:110:0036, цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . Вважаючи себе законним власником вказаної нерухомості, він вирішив продати нерухомість і звернувся до нотаріуса для оформлення договору купівлі - продажу, але йому було відмовлено, так як з невідомих причин, кадастровий номер належної йому земельної ділянки 1211600000:03:110:0036, що розташована за адресою: [ADDRESS] , присвоєно іншій земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , в графі власником записано його, але він ніяким чином не є власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Як йому пояснили, його дані автоматично підтяглись за кадастровим номером, що був присвоєний його земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . З зазначеного питання він звернувся до ТОВ «ДОМІНАНТ», де йому виготовили нову технічну документацію на належну йому на праві власності земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] та присвоїли новий кадастровий номер 1211600000:03:110:0042, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІУ-ДП № 089272 від 26.01.2001 року, але власником записано [PERSON] , так як вказаний Державний акт видано на його ім`я. У зв`язку з тим, що в спадковому договорі зазначений інший кадастровий номер земельної ділянки, державний реєстратор не може за ним зареєструвати зазначену земельну ділянку на праві власності за адресою: [ADDRESS] і, відповідно, він позбавлений права володіння, користування та розпорядження своєю нерухомістю. Для виправлення зазначеної помилки, він звернувся до Відділу № 5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області і отримав відмову, так як помилка критична. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває права вимагати оформлення на своє ім 'я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки яка необхідна для обслуговування об 'єкта нерухомості, розташованого на ній. Згідно з принципом єдності правового статусу земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, в статті 120 ЗКУ та статті 377 ЦКУ) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц). З огляду на зазначене, вимушений звернутись до суду за захистом свого права власності на земельну ділянку, площею 0,0586 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільовим призначенням земельної ділянки: обслуговування жилого будинку, кадастровий номер 1211600000:03:110:0042. В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність. Позивач на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с.33). Представник відповідача проти задоволення позову не заперечував (а.с.50). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Положеннями ст.1\~Першого протоколу\~до Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод від\~1950\~року передбачено право\~кожної фізичної\~чи юридичної\~особи безперешкодно\~користуватися своїм\~майном,\~недопускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до\~ст.1216\~ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~п.3\~ст.79-1\~Земельного кодексу\~України, сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Згідно зі\~ст.125,\~126\~ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує права власності на земельну ділянку та його державної реєстрації. Відповідно до\~ч.2ст.152\~Земельного кодексу\~України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою Як встановлено в судовому засіданні, 26 лютого 2007 року позивач по справі уклав спадковий договір з [PERSON] , за яким той передав на умовах, визначених цим договором, йому у власність належне на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами і приватизовану земельну ділянку, площею 0,0586 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Вказаний жилий будинок належав [PERSON] , на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватної власності, посвідченого Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою 26.04.1958 року за реєстровим № 2-1854. Відчужувана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІУ-ДП № 089272 від 26.01.2001 року, кадастровий номер земельної ділянки 1211600000:03:110:0036 (а.с.10). Місце розташування земельної ділянки: [ADDRESS] , цільовим призначенням земельної ділянки: для обслуговування жилого будинку. Відповідно до п.6 Спадкового договору, в разі смерті [PERSON] або його дружини [PERSON] , позивач зобов`язувався поховати їх на кладовищі міста Нікополя. В разі смерті [PERSON] , спадщина переходить до [PERSON] , а після її смерті право власності на вказані в цьому договорі жилий будинок та земельну ділянку переходять до позивача по справі. [INFO] померла [PERSON] (а.с.7, 37-38). [INFO] помер [PERSON] (а.с.6, 39-40). Відповідно до ст.1302 ЦК України, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Як встановлено судом, 09.12.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області Шевченко М.О., на підставі спадкового договору, зареєстровано право власності позивача на земельну ділянку, площею 0,0586 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1211600000:03:110:0036, цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] (а.с.8-9). Вважаючи себе законним власником вказаної нерухомості, позивач по справі вирішив продати нерухомість і звернувся до нотаріуса для оформлення договору купівлі - продажу, але отримав відмову, так як з невідомих причин, кадастровий номер належної йому земельної ділянки 1211600000:03:110:0036, що розташована за адресою: [ADDRESS] , присвоєно іншій земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , в графі власником записано його, але він ніяким чином не є власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Як пояснили позивачу, його дані автоматично підтяглись за кадастровим номером, що був присвоєний його земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . З зазначеного питання позивач звернувся до ТОВ «ДОМІНАНТ», де йому виготовили нову технічну документацію на належну йому на праві власності земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] та присвоїли новий кадастровий номер 1211600000:03:110:0042, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІУ-ДП № 089272 від 26.01.2001 року, але власником записано [PERSON] , так як вказаний Державний акт видано на його ім`я (а.с.14). У зв`язку з тим, що в спадковому договорі зазначений інший кадастровий номер земельної ділянки, державний реєстратор не може зареєструвати зазначену земельну ділянку за позивачем на праві власності за адресою: [ADDRESS] і, відповідно, позивач позбавлений права володіння, користування та розпорядження своєю нерухомістю. Для виправлення зазначеної помилки, позивач звернувся до Відділу № 5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області і отримав відмову, так як помилка критична (а.с.15). Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває права вимагати оформлення на своє ім 'я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки яка необхідна для обслуговування об 'єкта нерухомості, розташованого на ній. Відповідно до принципу єдності правового статусу земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, в статті 120 ЗКУ та статті 377 ЦКУ) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц). За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Враховуючи викладене та

Outcome: approved