Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

До Придніпровського районного суду м. Черкаси звернувся [PERSON] з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконними діями та рішеннями службових осіб органу державної влади. У позові зазначає, що він є пенсіонером МВС України. 06 квітня 2022 року близько 10 години 40 хвилин [PERSON] керуючи автомобілем «Фольксваген Гольф», д.н.з. [NUMBER] , рухався по вул. Станіславського в м. Сміла Черкаського району Черкаської області. У цей час зі ним в автомобілі в якості пасажира перебував [PERSON] . У вказаний день та час здійснюючи рух на зазначеному транспортному засобі [PERSON] був безпідставно зупинений працівниками поліції, як потім стало відомо, після письмового звернення до відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області: інспектором СРПП відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області старшим лейтенантом поліції Бондарем Віталієм Олександровичем; інспектором СРПП відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області капітаном поліції Носанем Владиславом Анатолійовичем; поліцейським СРПП відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області старшим сержантом поліції Іщенком Василем Анатолійовичем, які здійснювали рух на службовому автомобілі. Працівники поліції зупинили свій службовий автомобіль за автомобілем позивача, приблизно через 50 метрів далі по дорозі. Після зупинки транспортного засобу [PERSON] за вказаних обставин, працівники поліції вийшли зі свого службового автомобіля, після чого працівник поліції [PERSON] зупинив автомобіль, який рухався на зустріч, а працівники поліції [PERSON] та [PERSON] , які хоча і перебували у форменому одязі, однак ні нагрудних жетонів, ні погонів, на одязі видно не було, а [PERSON] також тримав у руках вогнепальну зброю - автомат, підійшли до автомобіля позивача та, не маючи на це жодної підстави, не повідомивши причини зупинки, свої посади, звання та прізвища, грубо порушуючи Конституцію України та Закон України «Про Національну поліцію», наказали пред`явити документи. На запитання про те, які документи їх цікавлять, працівник поліції [PERSON] у грубій формі повідомив, що позивач має пред`явити свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення про право на керування транспортними засобами. Пред`явивши вказаним працівникам поліції свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення про право на керуванням транспортними засобами, які тримав у своїх руках та надавав можливість з ними ознайомитися через відчинене бокове скло автомобіля, працівник поліції [PERSON] вихопив вказані свідоцтво та посвідченні, не маючи на це жодних підстав. На вищевказані зухвалі дії працівників поліції, які не відповідали чинному законодавству України, позивач ввічливо попросив їх виконати вимоги законодавства України, а саме - представитися, повідомити причини зупинки та повернути свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і посвідчення про право на керування транспортними засобами. Однак, працівники поліції не виконавши законні вимоги, погрожуючи застосуванням фізичної сили та висловлюючись у його бік нецензурною лайкою, силоміць відчинивши двері автомобіля, застосувавши до фізичну силу, шляхом хапання своїми руками за верхній одяг та руки, що супроводжувалося висловлюваннями нецензурною лайкою, силоміць витягнули позивача з автомобіля, внаслідок чого пошкодили шкіряну куртку марки «FABIAN», в яку був одягнутий. Після цього, працівники поліції поставили обличчям до автомобіля, завівши руки за спину, спричинивши при цьому сильний фізичний біль. На запитання, що трапилося та чому вони так поводяться, працівник поліції [PERSON] відповів у грубій формі: «Закрий свій рот, а то зараз покладемо мордою в землю і надінемо кайданки». У цей час пасажир автомобіля [PERSON] перебував у салоні автомобіля, а коли останній мав намір вийти з автомобіля та спробувати допомогти мені, працівник поліції [PERSON] наказав йому залишатися на місці, при цьому навівши на нього вогнепальну зброю - автомат. Перебуваючи біля автомобіля з заведеними за спину руками, позивач повідомив працівникам поліції, що є пенсіонером Міністерства внутрішніх справ, внаслідок чого вони відпустили його руки та дозволили повернутися до них обличчям. У цей час підійшов працівник поліції [PERSON] та позивач, маючи намір здійснити відео та аудіо фіксацію вищевказаних неправомірних дій працівників поліції, дістав з кишені куртки власний мобільний телефон «Samsung SM-A107F Galaxy A10S 2/32 Duos ZKD Black». На такі дії працівник поліції [PERSON] сказав: « [PERSON] тобі не допоможе», на що позивач повідомив про намір здійснювати фіксацію їхніх незаконних дій, і після даного повідомлення працівник поліції [PERSON] вибив вказаний телефон з рук [PERSON] , внаслідок чого телефон впав на землю. Піднявши з землі свій мобільний телефон, виявив, що на ньому пошкоджено захисне скло, про що повідомив працівникам поліції, які на це жодним чином не відреагували. Згідно закону, [PERSON] знову запропонував представитися та назвати причини зупинки, на що працівник поліції [PERSON] безпідставно звинуватив його у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки позивач ніби-то порушив Правила дорожнього руху України, а саме - не ввімкнув покажчик повороту ліворуч, та в подальшому висловив погрози про те, що транспортний засіб спочатку вилучать, а потім заберуть на потреби Збройних Сил України, а також, що позивача буду постійно переслідувати під час здійснення мною руху на транспортному засобі, зупиняти та складати протоколи про адміністративне правопорушення. На вказані звинувачення попросив працівників поліції надати для ознайомлення докази вчинення правопорушення та, у разі наявності підстав, скласти відповідну постанову. Однак, працівники поліції докази вчинення порушення Правил дорожнього руху України не надали, постанову у справу про адміністративне правопорушення не склали, натомість зажадали, щоб їм пред`явили довіреність від власника транспортного засобу, а також поліс обов`язкового страхування наземних транспортних засобів. Дану вимогу позивач виконав, надавши працівникам поліції зазначені ними документи. В подальшому, не маючи на це законних підстав, не залучаючи до проведення процесуальної дії сторонніх осіб (понятих), працівники поліції відчинили двері автомобіля [PERSON] та здійснили його обшук, в ході якого, окрім 5 літрової пляшки води, впевнившись, що це не алкогольний напій, нічого не виявили. Після цього, працівники поліції кинули на водійське сидіння автомобіля свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і посвідчення на право керуванням транспортними засобами, сіли до свого службового автомобіля та поїхали у невідомому мені напрямку, а [PERSON] на власному автомобілі продовжив рух. При цьому, працівниками поліції під час вказаних подій жодних документів не складалося та їх копії не вручалися. Вищевказані дії працівників поліції є нічим іншим як свавіллям, порушенням всіх діючих норм чинного законодавства України та особистих прав, що призвело до завданням фізичного болю, так і психологічних страждань. Вказані обставини можуть бути підтверджені показами [PERSON] , який був безпосереднім очевидцем цих подій. Згідно вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи вищевказані дії працівників поліції, які були здійсненні з повним ігноруванням Конституції та законів України, [PERSON] звернувся до начальника відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області з заявою та до начальника ГУНП в Черкаській області зі скаргою щодо притягнення вказаних працівників поліції до відповідальності. За вказаними заявами та скаргою проведені лише службові розслідування, за результатами яких складено відповідні висновки, не вбачаючи в дії працівників поліції ознак кримінального правопорушення. Так, 05 травня 2022 року комісією Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області складено висновок службового розслідування щодо порушень службової дисципліни працівниками відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області. Відповідно до вказаного висновку комісії, службовим розслідуванням встановлено, що «в ході проведення службового розслідування встановлено, що зупинку транспортного засобу [PERSON] здійснювали старший лейтенант поліції [PERSON] , капітан поліції [PERSON] та старший сержант поліції [PERSON] 06 квітня 2022 року близько 10.00 год. вищевказані поліцейські здійснювали патрулювання зони оперативного реагування та рухались в [ADDRESS] . Водночас попереду здійснював рух автомобіль Volkswagen Golf, р.н. [NUMBER] , водій якого, в порушення вимог п.п.9.1, 9.2 ПДР України, не ввімкнувши світловий покажчик повороту, здійснив поворот ліворуч на вул. Станіславського в м. Сміла. Враховуючи наявне вчинення водієм адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, поліцейські відповідно до вимог п.1 ч.І ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», ввімкнули проблискові маячки та зупинили автомобіль Volkswagen Golf, р.н. [NUMBER] , Після зупинки, капітан поліції [PERSON] та старший сержант поліції [PERSON] встановили особу водія, ким виявився гр. [PERSON] , якому за вчинене правопорушення поліцейським оголошено усне попередження. Таким чином, капітан поліції [PERSON] та старший сержант поліції [PERSON] в порушення вимог п.8 ч.І ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», ст.222, ст.245, ст.247, ст.248, ч.6 ст.258, ч.1 ст.268, ст.276, ст.278, ст.280, ст.283, ст.284, ст.285 КУпАП та розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 №1395, не зібрали докази вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, та не розглянули справу про адміністративне правопорушення і не притягнули останнього до адміністративної відповідальності. В цей час, старший лейтенант поліції [PERSON] зупинив автомобіль ВАЗ під керуванням [PERSON] , в якого в порушення вимог ч. 1 ст.121 КУпАП був відсутній номерний знак. В подальшому, старший лейтенант поліції [PERSON] в порушення вимог п.8 ч. 1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», ст.222, ст.245, ст.247, ст.248, ч.6 ст.258, ч. 1 ст.268, ст.276, ст.278, ст.280, ст.283, ст.284, ст.285 КУпАП та розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 №1395, не зібрав докази вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП, та не розглянув справу про адміністративне правопорушення і не притягнув останнього до адміністративної відповідальності. Крім цього, під час виконання службових обов`язків старший лейтенант поліції [PERSON] в порушення вимог п.5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 №1026, не ввімкнув портативний відеореєстратор. Опитані в ході проведення службового розслідування капітан поліції [PERSON] , старший лейтенант поліції Бондар В.О. та старший сержант поліції Іщенко В.А. підтвердили вище викладене та категорично заперечили застосування відносно гр. [PERSON] фізичної сили, а також пояснили, що обшуку чи поверхневої перевірки автомобіля Volkswagen Golf, не проводили та в ході спілкування нецензурну лайку не використовували. Опитаний гр. [PERSON] повідомив, що дійсно 06.04.2022 був зупинений працівником поліції по вул. Станіславського в м. Сміла Черкаської області, тому що рухався в напрямку вул. Кармелюка в м. Сміла Черкаської області та не помітив відсутності номерного знаку. Після зупинки його транспортного засобу останній помітив, що екіпаж поліції здійснював спілкування з іншим водієм автомобіля Volkswagen Golf, який кричав на працівників поліції, в агресивній формі висловлював свою думку, провокативно та зухвало себе поводив, ображаючи працівників поліції. Останній повідомив, що бачив як службовий автомобіль здійснюючи поворот з [ADDRESS] здійснював переслідування автомобіля Volkswagen Golf та подальшу його зупинку. Весь час піж час спілкування поліцейських і водія вказаного транспортного засобу останній чув, тому що знаходився на протилежному узбіччі автодороги. [PERSON] також повідомив, що поліцейські фізичну силу чи спеціальні засоби не застосовували, майно водія в руки не брали, тим більше не пошкоджували, обшук не здійснювали в конфлікт з водієм не вступали та вели себе професійно, незважаючи на неприйнятні висловлювання водія Volkswagen Golf . У ході проведення службового розслідування встановлені суттєві протиріччя у поясненні [PERSON] з одного боку та капітана поліції [PERSON] , старшого лейтенанта поліції [PERSON] і старшого сержанта поліції Іщенка В.А. з іншого, які в межах службового розслідування усунути не представилось можливим». У вказаному висновку також зазначено, що комісія вважає, що за вчинення дисциплінарного проступку інспектор сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області старший лейтенант поліції [PERSON] , інспектор сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області капітан поліції [PERSON] та поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області старший сержант поліції [PERSON] заслуговують на притягнення до дисциплінарної відповідальності. Звертає увагу суду, що у вказаному висновку комісії відсутні будь-які висновки щодо наявності або відсутності у діях працівників поліції дисциплінарного проступку щодо подій, про які повідомляв позивач, а саме щодо вчинення ними неправомірних дій. 06 травня 2022 року наказом начальника Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області №145 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», з врахуванням обставин, які зазначені у вищевказаному висновку, за вчинення дисциплінарного проступку інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області старшого лейтенанта поліції [PERSON] , інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області капітана поліції [PERSON] та поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області старшого сержанта поліції [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності . Крім того, 23 травня 2022 року комісією ГУНП в Черкаській області складено висновок за результатами службового розслідування по зверненнях [PERSON] щодо неправомірних дій окремих працівників поліції ВП №2 Черкаського РУП ГУНП. У вказаному висновку викладені висновки комісії Черкаського районного управління ГУНП в Черкаській області, які зазначені у вищевказаному висновку від 05 травня 2022 року, та зазначено про притягнення працівників поліції [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до дисциплінарної відповідальності. Також, щодо подій, які відбувалися 06 квітня 2022 року за участі [PERSON] та участі вказаних працівників поліції, у висновку комісією зазначено пояснення [PERSON] , які були отримані під час проведення службового розслідування Черкаським районним управлінням ГУНП в Черкаській області, а також викладені відповіді [PERSON] на додаткові питання. Комісією у вказаному висновку, окрім вищевикладеного, зазначено, що «покази, які надав під час службових розслідувань [PERSON] , на які посилався [PERSON] у своїх поясненнях не підтвердили тих дій, про які повідомляв заявник. Під час опитування [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , останній власноручно в поясненні зазначив: «Всі покази мого брата [PERSON] підтверджую, добавити більше нічого». Брати до уваги та оцінювати покази [PERSON] , а також надавати їм перевагу не надасть змоги забезпеченню повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи при проведенні службового розслідування, так як вони являються близькими родичами, а саме рідними братами, і відповідно до приписів ст.63 Конституції України, особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коли яких визначається законом». Відповідно до вказаного висновку, комісія, зокрема, вважає: 1.Службове розслідування за скаргами [PERSON] щодо неправомірних дій окремих працівників ВП №2 Черкаського РУП ГУНП, які мали місце зокрема 06.04.2022 в м. Сміла, Черкаського району Черкаської області вважати закінченим, а відомості такими, що знайшли своє підтвердження в частині порушення окремих вимог Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.112015 №1395, Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 №1026. 2.За порушення вище вказаних нормативно-правових актів наказом Черкаського РУП ГУНП від 06.05.2022 №145 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» оголошено стягнення 2.1інспектору сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області старшому лейтенанту поліції Бондарю В.О.; 2.2інспектору сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області капітану поліції Носаню В.А.; 2.3поліцейському сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області старшому сержанту поліції Іщенку В.А. 3.Відповідно ч.8 ст.20 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, протягом двох місяців з дня підписання наказу про застосування дисциплінарного стягнення прямий керівник посадової особи, яка застосувала дисциплінарне стягнення, має право його скасувати, пом`якшити або застосувати суворіше дисциплінарне стягнення, якщо встановиться невідповідність такого стягнення ступеню тяжкості дисциплінарного проступку та вини. 3.1. Враховуючи покази свідка події [PERSON] комісія вважає, підстав для скасування наказу Черкаського РУП ГУНП від 06.05.2022 №145 не має, а також немає підстав щодо пом`якшення або застосування суворішого дисциплінарного стягнення відносно поліцейських [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Звертає увагу суду, що вищевказані висновки комісій є однобічними, ґрунтуються виключно на поясненнях працівників поліції та невідомої мені особи, яка назвалася [PERSON] , який ніби-то був свідком події, які відбулися між позивачем та працівниками поліції, при цьому пояснення та пояснення свідка [PERSON] безпідставно не враховано та відхилено. Так, про свідка вищевикладених неправомірних дій працівників поліції по відношенню до [PERSON] , що мали місце 06 квітня 2022 року, комісії Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області було повідомлено позивачем у письмовому поясненні, яке є додатком до заяви від 06 квітня 2022 року адресованої начальнику відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, в якому зазначав, що «працівники поліції зупиняли ще одного водія транспортного засобу білого кольору, який був свідком вище зазначених подій». При цьому, зазначення у вказаних поясненнях про свідка події, у разі правомірності дій працівників поліції по відношенню до [PERSON] , як на це вказує ніби-то свідок [PERSON] , насамперед є нелогічним, оскільки у іншому випадку позивач самостійно надав докази, які спростовують його ж твердження. Крім того, оскільки [PERSON] не було відомо марку транспортного засобу, яким керував вказаних свідок, та його державного номерного знаку, про ці дані він нічого у письмових поясненнях не зазначав. Відомості про марку транспортного засобу, яким керував зазначений свідок, стало відомо лише під час відібрання пояснень у працівників поліції [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 22 квітня 2022 року, в яких зазначено, що свідок рухався на автомобілі марки «ВАЗ 21115». Звертає увагу суду, що під час ознайомлення з матеріалами службових розслідувань за заявою та скаргами, [PERSON] виявлена відсутність будь-яких даних, на підставі яких комісією встановлено [PERSON] як свідка подій, що мали місце 06 квітня 2022року. Незважаючи на вищевказані обставини та відсутність у комісії будь-яких встановлених комісією даних про особу, на яку вказував позивач у своєму письмовому поясненні старший інспектор з КЗ ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області Ткаченко В.О. відбирає пояснення у [PERSON] , який ніби-то надає пояснення, які в подальшому відображені у висновку комісії та виправдовують дії працівників поліції. При цьому, у своєму письмовому поясненні [PERSON] , повідомляв про те, що свідок пресувався на транспортному засобі білого кольору, натомість [PERSON] повідомив про те, що він керував автомобілем сірого кольору. За вказаних обставин, вважає, що [PERSON] не був свідком подій, що мали місце 06 квітня 2022 року, дана особа підшукана самими працівниками поліції з метою виправдання неправомірних дій своїх колег [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а викладені у його поясненні відомості є такими, що не відповідають дійсності. Вищевказані обставини комісіями під час проведення службових розслідувань проігноровані, внаслідок чого пояснення [PERSON] , який не був свідком подій, безпідставно прийняті до уваги та покладені в основу висновків службового розслідування, в ході яких ніби-то не підтвердилися твердження щодо вчинення працівниками поліції відносно [PERSON] неправомірних дій фізичного та психологічного характеру. Крім того, як вбачається з висновку службового розслідування від 05 травня 2022 року, комісією встановлено, що «Після інструктажу всіх нарядів, старший лейтенант поліції [PERSON] отримав портативний відеореєстратор, про що в порушення вимог ч.З розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 №1026, не поставив свій підпис в Журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області №98 від 01.01.2022, копію якого долучено до матеріалів службового розслідування». У своїх письмових поясненнях працівники поліції [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] стверджували, що «Відповідно до вимог Черкаської обласної військової адміністрації з 21.03.2022 заборонено на території Черкащини, які і по всій Україні, запроваджується додаткове обмеження. Водіям забороняється використовувати відеореєстратори на дорогах і об`єктах інфраструктури. Заборона стосується фото- та відео зйомки: доріг загального користування, об`єктів загального призначення, об`єктів інфраструктури, блокпостів, укріплень, розташування, зосередження чи переміщення військових частин (підрозділів) сил оборони. Тому на момент патрулювання відео реєстратор в автомобілі був вимкнений, тому правопорушення [PERSON] не було зафіксовано на будь-який носій інформації, що унеможливлювало складання постанови про адміністративне правопорушення, а тому ми вказали водієві на його порушення та усно попередили». Однак, вищевказані пояснення працівників поліції є нелогічними та безпідставними, оскільки у разі заборони використання працівниками поліції під час виконання своїх службових обов`язків портативних відеореєстраторів, підстави для його отримання старшим лейтенантом поліції Бондар В.О., як по це зазначено у висновку комісії, та встановлення на службовий автомобіль, були відсутні. Крім того, рішення, яким заборонено використання відеореєстраторів, на офіційних сайтах військово-цивільних адміністрацій не оприлюднене, внаслідок чого ознайомитися з його змістом та встановити наявність заборони працівникам поліції при виконанні ними своїх службових обов`язків встановлювати на службових автомобіля відеореєстратори для фіксування, зокрема, правопорушень, неможливо. Таким чином, вищевказані письмові пояснення працівників поліції щодо заборони використання відеореєстратора на службовому автомобілі під час виконання ними своїх службових обов`язків є без підставними. Отже, саме в зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] будь-яких порушень Правил дорожнього руху України, фіксування працівниками поліції подій 06 квітня 2022 року за участі на відеореєстратор не відбувалося. Також, у своїх письмових пояснення працівник поліції [PERSON] зазначив, що нагрудну камеру поліцейського отримав він, тому момент спілкування з Фольксваген Гольф [PERSON] не був зафіксований, оскільки він в цей момент спілкувався з водієм ВАЗ 21115. Останньому ніхто не погрожував, фізичну силу ніхто не застосовував та його особистих речей ніхто не чіпав», а працівники поліції [PERSON] та [PERSON] : «Дана розмова не була зафіксована на нагрудну камеру, так як вона велася в інспектора [PERSON] , який в свою чергу після зупинки автомобіля Фольксваген помітив, що на зустріч рухається транспортний засіб ВАЗ 21115, в якого був відсутній передній номерний знак та здійснив зупинку вищевказаного транспортного засобу на протилежному узбіччі». Проте вищевказані пояснення працівників поліції не узгоджують з їх поясненнями та поясненнями ніби-то [PERSON] про те, що саме [PERSON] вчинені по відношенню до працівників поліції агресивні дії, які ніби-то полягали у тому, що він кричав на них, провокував та погрожував впливом друзів та зв`язками доньки, оскільки у разі вчинення таких дій, з метою їх фіксації та підтвердження правомірності дій працівників поліції, [PERSON] повинен прибути на допомогу своїм колегам та увімкнути нагрудну камеру. Однак, працівник поліції вищевказаних дій не виконав та підійшов до автомобіля, звинувативши [PERSON] у вчиненні порушення ПДР України, лише після того, як водій автомобіля, який також був зупинений працівниками поліції, після спілкування з одним з них продовжив свій рух. З врахуванням викладеного вважає, що працівником поліції [PERSON] нагрудна камера не була увімкнута навмисно, так як позивачем не було вчинене будь-яке правопорушення, а мету, яку переслідував працівник поліції вказаними діями, є недопущення фіксації неправомірних дій як його колег працівників поліції, так і своїх особистих, по відношенню до [PERSON] . Крім того, комісією у висновку службового розслідування від 23 травня 2022 року зазначено: «Брати до уваги та оцінювати покази [PERSON] , а також надавати їм перевагу не надасть змоги забезпеченню повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи при проведенні службового розслідування, так як вони являються близькими родичами, а саме рідними братами, і відповідно до приписів ст.63 Конституції України, особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коли яких визначається законом». Разом з тим, неприйняття до уваги показів [PERSON] , який був безпосереднім очевидцем неправомірних та незаконних дій працівників поліції 06 квітня 2022 року, є безпідставним. Так, дійсно ст.63 Конституції України визначено, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. Однак, свідок [PERSON] не відмовлявся від надання показів, а у своєму письмовому поясненні від 04 травня 2022 року особисто зазначив: «Всі покази мого брата [PERSON] підтверджую, добавити більше нічого». Отже, посилання комісії у висновку службового розслідування від 23 травня 2022 року на ст.63 Конституції України, як на єдину підставу неприйняття до уваги показів свідка [PERSON] , є недоречними. Сам по собі факт наявності родинного зв`язку зі свідком [PERSON] не відмови у прийнятті їх до уваги та оцінюванні при складанні висновку службового розслідування. З врахуванням викладеного вважає, що службові розслідування щодо неправомірних дій працівників поліції відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області проведені однобічно, з явною зацікавленістю у виправданні працівників поліції у вчиненні неправомірних дій щодо [PERSON] , а складені за результатами цих службових розслідувань висновки не відповідають дійсним обставинам події, ґрунтуються виключно на неправдивих показах самих працівників поліції та особи, яку ніби-то встановили як свідка подій, внаслідок чого не можуть бути доказами правомірності дій працівників поліції по відношенню до мене за викладених мною вищевказаних обставин. Оскільки службові розслідування були проведені однобічно, без з`ясування всіх обставин події, [PERSON] 27 червня 2022 року звернувся до начальника ГУНП в Черкаській області зі скаргою, в якій просив провести повторне, повне, всебічне розслідування та прийняти неупереджене рішення. Станом на день звернення до суду з даним позовом проведення повторного службового розслідування не завершено. На переконання позивача, небажання службових осіб Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області та ГУНП в Черкаській області, які проводять службові розслідування встановити дійсні обставини події, в ході якої працівники поліції безпідставно застосовували до [PERSON] фізичну силу, завдавали моральних страждань, пошкодили майно та провели процесуальні дії без дотримання вимог чинного законодавства України, а також притягнути їх до належної відповідальності, породжують відповідні наслідки працівників поліції, якими є відчуття безкарності, вседозволеності, своє переваги на іншими громадянами, а відтак і вчинення неправомірних дій по відношенню до інших громадян. Статтею 56 Конституції України гарантовано кожному право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.І ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.І ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Так, внаслідок вищевказаних неправомірних дій працівників відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області Носаня В.А., [PERSON] та Бондаря В.О. позивачу спричинена майнова шкода, яка полягає у пошкодженні шкіряної куртки «FABIAN» та пошкодженні захисного скла мобільного телефону «Samsung SM- A107F Galaxy A10S 2/32 Duos ZKD Black», а також у здійсненні витрат на лікування, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я через зазначені події. Згідно довідки ФОП [PERSON] від 25 липня 2022 року, вартість здійснення ремонту шкіряної куртки марки «FABIAN», в яку був одягнутий позивач 06 квітня 2022 року під час вчинення працівниками поліції неправомірних дій, становить 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок. Захисне скло до мобільного телефону «Samsung SM-A107F Galaxy A10S 2/32 Duos ZKD Black» було придбане [PERSON] 21 жовтня 2020 року у магазині «Фокстрот» в м. Сміла Черкаського району Черкаської області за 249 гривень 90 копійок, а також ним сплачено кошти у сумі 99 гривень 00 копійок за його поклейку на мобільний телефон, що підтверджується фіскальним чеком від 21 жовтня 2020 року. Крім того, внаслідок вищевказаних дій працівників поліції, в ході яких позивач переніс емоційні перевантаження, у нього погіршилося здоров`я, піднявся тиск, виникали постійні головні болі, безсоння та роздратованість. Вважаючи, що зазначене погіршення здоров`я минеться та враховуючи коштовність медичних препаратів, які могли бути приписані лікарем, позивач на прийом до останнього у період з 06 квітня до 10 травня 2022 року не звертався, а лише консультувався з сімейним лікарем за допомогою телефонного зв`язку. Однак, отримавши у травні 2022 року від Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області відомості про результати службового розслідування за заявою щодо неправомірних дій працівників відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області Носаня В.А., [PERSON] та [PERSON] , що мали місце 06 квітня 2022 року, яким фактично встановлено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, однак не встановлено неправомірності дій вказаних працівників поліції по відношенню до [PERSON] , внаслідок чого останній знову переніс емоційні перевантаження, що вплинуло на здоров`я, він звернувся до лікаря. Під час огляду лікарем було встановлено діагноз та призначено відповідне медичне лікування на денному стаціонарі, що підтверджується медичною карткою. На проходження вказаного лікування, а саме на придбання ліків та проходження медичних процедур, позивачем витрачено грошові кошти у загальній сумі 2364 гривні 74 копійки. Таким чином, загальна сума заподіяної внаслідок неправомірних дій працівників відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області Носаня В.А., [PERSON] та [PERSON] матеріальної шкоди становить 3 713 гривень 64 копійки. Крім того, відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Статею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №312/262/18, застосовуючи статті 1173 та 1174 ЦКУ, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо- транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених. Зазначає, що доказів вчиненням ним адміністративного правопорушення не має, підстави для його зупинки були відсутні, а дії працівників поліції не відповідали вимогам законодавства України., оскільки останні звинуватили [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення. Як вбачається з пояснень працівників поліції [PERSON] за вчинення правопорушення оголошено усне попередження. Указує, що таке стягнення виноситься у письмовій формі, шляхом винесення відповідної постанови. Однак, про таке накладання йому стало відомо з матеріалів службової перевірки. Вважає, що дане позбавило його можливості оскаржити таке накладене стягнення. З посиланням на ч. 1 ст. 1176, 1173,1174, ЦК України вважає, що йому внаслідок дій працівників поліції було нанесено моральну шкоду у розмірі 50000 грн., яку і просить стягнути. Отже, з посиланням на норми діючого законодавства, просив стягнути з на його користь 3713, 64 грн. матеріальної шкоди, 50000 грн. моральної шкоди та понесені судові витрати. Ухвалою від 15.08.2022 відкрито провадження у вказаній справі, постановлено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Відповідач - Головне управління Національної поліції в Черкаській області у поданому відзиві зазначає, що даний позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, 06.04.2022 працівниками відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області здійснювалось патрулювання зони оперативного реагування в м. Сміла, під час якого було зупинено транспортний засіб Фолксваген Гольф [NUMBER] під керуванням [PERSON] за порушення правил дорожнього руху, а саме не ввімкнення світлового покажчика повороту. Після роз`яснення [PERSON] причини зупинки поліцейським оголошено останньому усне попередження. Позивач, не погодившись із такою поведінкою працівників поліції, адже неодноразово наголошував що є пенсіонером МВС, звернувся до відповідача із заявами у яких вимагав провести службове розслідування та притягнути до відповідальності працівників поліції. Розглянувши заяви позивача, відповідачем призначено та проведено відповідні розслідування та затверджені висновки. Позивач вважає, що розслідування проведено неповно, однобічно, окремі поліцейські притягнуті не в достатній мірі до відповідальності і цим позивачу завдано моральної та матеріальної шкоди. Статтею 56 Конституції України гарантовано право кожному на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною 7 статті 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Статтями 2,4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Звертають увагу суду, що позивач не був засуджений, не притягувався до кримінальної відповідальності, відносно нього не застосовувався запобіжний захід, він не затримувався та на нього не накладалось адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174цього Кодексу). За змістом статті 23 ПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від31.03.1995р.№ 4«Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 464/9789/17, вказано, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір, а суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно- наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 76-80 ЦПК України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Звертають увагу суду, що позивач не довів причинно-наслідковий зв`язок між нібито протиправними діями працівників органів Національної поліції та погіршенням стану здоров`я через зазначені події. Позивачем не надано суду доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру саме з боку відповідача, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань, а також не надано доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків із оточуючими, погіршення стану здоров`я у зв`язку із подіями. Також позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди, розмір якої жодним чином не обґрунтований. Наявність лише висновку службового розслідування, не може бути безумовною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки даним рішенням не підтверджується факт наявності причинного зв`язку між шкодою у визначеному позивачем розмірі і протиправними діяннями відповідача та вини останнього в її заподіянні. Сам лише факт хвилювання позивача про розгляд його заяви щодо неправомірних дій працівників поліції не є належним доказом втрат немайнового характеру позивача внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з порушенням цивільних прав, при настанні інших негативних наслідків. Оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведені факт наявності втрат немайнового характеру, обставин за яких настали вимушені зміни в його житті, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача по справі, а також не обґрунтовані вимоги щодо розміру завданої моральної шкоди, тому позов є безпідставним та необґрунтованим. Крім того, складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований. Отже, при оголошенні усного попередження позивачу працівник поліції діяв в межах наданих йому повноважень відповідно до статей 255, 265-ІКУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», а доказів про визнання його дій неправомірними позивачем не надано, як і не доведено факту завдання йому цими діями моральної шкоди та причинно- наслідкового зв`язку з протиправністю дій і завданням шкоди. Рішення суду про встановлення факту неправомірності вищевказаних дій працівника поліції відсутнє. Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.06.2018 року у справі № 640/17380/16-ц. Статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлені основні повноваження поліції, яка відповідно до покладених на поліцію завдань: виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень; припиняє виявлені адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про адміністративні правопорушення або події; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Згідно ст. ЗО Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом. Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом. Щодо позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди, вважаємо її також не доведеною, адже саме позивач повинен довести обставини щодо завдання матеріальної шкоди, протиправність дій посадової особи, розмір матеріальних збитків та причинно-наслідковий зв`язок . Позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача, ГУНП в Черкаській області та не надано жодного доказу що саме поліцейськими позивачу завдано матеріальну шкоду, адже комісією повно та всебічно проведено перевірку зазначених подій в результаті чого прийнято законне та обґрунтоване рішення, а незгода позивача з прийнятими рішеннями не є підставою для стягнення з Державного бюджету коштів на відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18 (провадження N 61-14401св19). Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для задоволення позову. У відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідач ГУНП в Черкаській області у відзиві на позов стверджує, що працівниками відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області здійснювалося патрулювання зони оперативного реагування в м. Сміла, під час було зупинено транспортний засіб Volkswagen Golf за порушення Правил дорожнього руху, а саме не ввімкнення світлового покажчика. Після роз`яснення причин зупинки поліцейським оголошено позивачу усне попередження. Звертає увагу суду, що до відзиву відповідача ГУНП в Черкаській області не надано жодного доказу, який підтверджував порушення позивачем Правил дорожнього руху, при цьому стверджує, що Правил дорожнього руху позивач не порушував, а зупинка транспортного засобу відбулася безпідставно. Крім того, чинним КУпАП визначена відповідна процедура розгляду адміністративного правопорушення, яку працівники поліції, у разі встановлення порушення Правил дорожнього руху України, а відповідно і складу адміністративного правопорушення, зобов`язані були дотриматися та прийняти відповідне рішення, оформивши його належним чином, тобто у письмовій формі. Однак, жодного документу працівниками поліції за вищевказаним в ГУНП в Черкаській області ніби-то порушенням, не складалося та рішення, випадку у формі постанови, не виносилося. Незважаючи на вищевикладене, позивачу стало відомо, що не на місці зупинки транспортного засобу, а з висновку службового розслідування, його було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді усного попередження. Звертає увагу суду, що чинним КУпАП не передбачено адміністративного у виді усного попередження. У відповідальності до ст.24 КУпАП, за вчинення адміністративних правопорушень може застосовуватись адміністративне стягнення попередження, яке, виноситься у письмовій формі, тобто шляхом винесення відповідної постанови. Таким чином, позивача фактично 06 квітня 2022 року працівниками - Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області [PERSON] та [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді попередження, яке не передбачено санкцією ч.2 ст.122 КУпАП. Отже, твердження відповідача ГУНП в Черкаській області щодо оголошення працівниками поліції усного попередження відразу після ніби-то роз`яснення причин зупинки, є безпідставними, так як такі дії працівників поліції є грубим порушенням чинного законодавства України. Так, відповідач ГУНП в Черкаській області у відзиву на позов стверджує, що «позивач вважає, що розслідування проведено неповно, однобічно, окремі поліцейські притягнуті не в достатній мірі до відповідальності і цим позивачу завдано моральної та матеріальної шкоди». Однак, у позові чітко зазначено його підстави, а саме - неправомірні дії працівників поліції, які полягали у: безпідставному зупиненні транспортного засобу; застосуванні до фізичного впливу; висловлюваннях у його бік нецензурною лайкою; неправомірному пошкодженні особистого майна; безпідставному обшуку транспортного засобу; безпідставному звинуваченні у порушенні Правил дорожнього руху України; безпідставному звинуваченні у вчиненні адміністративного правопорушення; розгляді справи про адміністративне правопорушення без його участі та без дослідження доказів вчинення адміністративного правопорушення; винесенні постанови про притягнення до відповідальності та накладення адміністративного стягнення у формі, яка не передбачена КУпАП; позбавленні права на оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності; неналежному проведенні службового розслідування на підставі його скарг. Таким чином, вищевказані твердження відповідача ГУНП в Черкаській області щодо підстав позову є надуманими та не відповідають дійсності. Відповідач ГУНП в Черкаській області у відзиві на позов стверджує, що «позивач не був засуджений, не притягувався до кримінальної відповідальності, відносно нього не застосовувався запобіжний захід, він не затримувався та на нього не накладалось адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт». За вказаних обставин, на думку відповідача ГУНП в Черкаській області, у даному випадку відсутні підстави для застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України. Звертає увагу суду, що у позовній заяві, як на підставі задоволення позовних вимог щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, позивач посилався на норми ст.1173, 1174 та ч. 6 ст.1176 ЦК України та на висновки Верховного Суду, які викладені у відповідних постановах, а не на положення ч.І ст.1176 ЦК України. Відповідач ГУНП в Черкаській області у відзиву на позов стверджує, що «оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт наявності втрат немайнового характеру, обставин за яких настали вимушені зміни в його житті, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача по справі, а також не обґрунтовані вимоги щодо розміру завданої моральної шкоди, тому позов є безпідставним та необгрунтованим». Звертає увагу суду, що у позовній заяві викладені обставини за яких настали вимушені зміни в житті внаслідок неправомірних дій працівників поліції ГУНП в Черкаській області, викладено причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями працівників поліції ГУНП в Черкаській області та спричиненою мені як майновою, так і немайновою шкодою, а також обґрунтовані вимоги щодо розміру завданої моральної шкоди. При цьому, вищевказані обставини повністю підтверджені доказами, які додані до позовної заяви, які відповідачем ГУНП в Черкаській області отримані. Враховуючи, що у позовній заяві у повній мірі викладені обставини, які, на глибоке переконання позивача, свідчать про завдання працівниками поліції ГУНП в Черкаській області як матеріальної, так і моральної шкоди, та приймаючи до уваги, що відповідачем ГУНП в Черкаській області у відзиві не викладеного жодного доводу, який би спростовував викладені мною обставини, оскільки відповідач жодного обґрунтування своїм твердженням не надає, а лише обмежується загальними фразами, вважає за недоцільне повторно викладати зазначені у позові обставини. Відповідач ГУНП в Черкаській області у відзиву на позов стверджує, що «складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до статті 251 КУпАП, є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований. Отже, при оголошення усного попередження позивачу працівник поліції діяв у межах наданих йому повноважень відповідно до статей 255, 265-1 КУпАП та Закону Україні «Про Національну поліцію», а доказів про визнання його дій неправомірними позивачем не надано, як і не доведено факт завдання йому цими діями моральної шкоди та причинно- наслідкового зв`язку з протиправністю дій і завданням шкоди. Рішення суду про встановлення факту неправомірності вищевказаних дій працівників поліції відсутнє. Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду ; складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.06.2018 року у справі №640/17380/16-к». Перш за все, звертає увагу суду, що протокол про адміністративне правопорушення працівниками поліції відносно мене не складався, так як і не складалося жодного документу який би підтверджував вчинення позивачем будь-якого адміністративного правопорушення. До відзиву на позовну заяву відповідачем ГУНП в Черкаській області не надано жодного документу, у тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, на який він посилається у своєму відзиві. Таким чином, доводи відповідача ГУНП в Черкаській області про складання працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення е безпідставними. Крім того, у постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №640/17380/16-ц зазначено, що «Встановивши, що при складанні протоколу у відношення позивача працівники поліції діяли в межах наданих їм повноважень відповідно до статтей 255, 265-1 КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», а доказів про визнання їх дій неправомірними позивачем не надано, як і не доведено факту завдання йому цими діями моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з протиправністю дій і завданням шкоди, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки у даному випадку відсутні усі обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності». При цьому, у вказаній постанові Верховний Суд не викладав висновки щодо правомірності дій працівників поліції накладаючи на позивача стягнення у виді оголошення усного попередження, та дане питання під час розгляду вказаної справи не досліджував. Також, відповідач ГУНП в Черкаській області у відзиві на позов стверджує, що «Позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності й дій відповідача, ГУНП і Черкаській області та не надано жодного доказу, що саме поліцейськими позивачу завданої матеріальну шкоду, адже комісією повно та всебічно проведено перевірку зазначених подій у результаті чого прийнято законне та обґрунтоване рішення, а незгода позивача з прийнятим рішеннями не є підставою для стягнення з Державного бюджету коштів на відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №312/262/18». Однак, у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №312/262/18 вищевказані висновки, про які вказує відповідач ГУНП в Черкаській області, не викладені. Відповідачем ГУНП в Черкаській області, з метою отримання позитивного для себе результату, навмисно введено суд в оману щодо викладених у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №640/17380/16-ц та від 21 жовтня 2020 року у справі №312/262/18 правових висновків. Підстави позову у справах №640/17380/16-ц та №312/262/18, у яких Верховний Суд 27 червня 2018 року та 21 жовтня 2020 року виніс постанови, є відмінними від підстав поданого позову, в зв`язку з чим посилання відповідача ГУНП в Черкаській області на вказані постанови Верховного Суду є недоречними. Таким чином, відповідач ГУНП в Черкаській області фактично намагається видати особисті позиції за правові висновки Верховного Суду, які останнім у своїх постановах не викладалися. Також, звертає увагу суду, що про накладення на вищевказаного адміністративного стягнення позивач дізнався лише з висновку службового розслідування від 05 травня 2022 року, оскільки 06 квітня 2022 року розгляд матеріалів справи про адміністративне правопорушення не проводився, докази не досліджувалися, при цьому будь- яка постанова на місці зупинки транспортного засобу не виносилася та позивачу не вручалася. Відповідно до ст.287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Приймаючи до уваги, що 06 квітня 2022 року працівниками відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області Носанем В.А. та [PERSON] на позивача не накладено адміністративне стягнення у виді попередження, однак відповідна постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не виносилася, працівники поліції позбавили позивача, передбаченого ст.287 КУпАП, права на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення. Таким чином, саме з вини працівників поліції ГУНП в Черкаській області, які наклавши на позивача адміністративне стягнення за ніби-то вчинення адміністративного правопорушення та не оформивши його відповідним письмовим рішення, позивач був позбавлений об`єктивної можливості здійснити захист своїх порушених прав та оскаржити таке рішення, а відтак і встановити, до подання даної позовної заяви, факт неправомірності вищевказаних дій працівників поліції. У зв`язку з вищевказаними обставинами, як підстава позову зазначено обставини, які свідчать про неправомірність дій працівників поліції ГУНП в Черкаській області, внаслідок яких позивачу завдано матеріальної та моральної шкоди. Крім того, на підтвердження заявлених вимог, до позовної заяви додано висновок службового розслідування та наказ про працівників поліції ГУНП в Черкаській області до дисциплінарної відповідальності, якими встановлено порушення ними чинного законодавства України при притягненні [PERSON] до адміністративної відповідальності. За вказаних обставин, посилання відповідача ГУНП в Черкаській області на відсутність рішення суду про встановлення факту неправомірності вищевказаних дій працівника поліції є безпідставними. У поданому відзиві на позовну заяву представником Державної казначейської служби України зазначається наступне. Відповідно до ст. 23 ЦКУ особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, зокрема, що полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 1167 ЦКУ (ч. 1 ст. 1166 ЦКУ). Натомість, відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦКУ моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт та в інших випадках, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦКУ шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Натомість, відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦКУ шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦКУ шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Крім того, згідно зі ст. 1174 ЦКУ шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до правового висновку викладеного в п. 5.9. та п. 5.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 по справі № 920/715/17 статті 1173, 1174 ЦКУ є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивам, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦКУ. Аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 по справі № 925/1196/18. Крім того, п. 6.16. постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 по справі №925/1196/18 визначено, що причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавана шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювана є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Також, згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення. Отже, виключно на Позивача покладається обов`язок доведення наявності завдання останньому моральної шкоди як наслідок протиправної поведінки працівників Національної поліції. Слід зазначити, що відповідно до п. З Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - ППВСУ №4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушені права власності, в тому числі інтелектуальної, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ. Згідно п. 4 ППВСУ №4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому "полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно Позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Казначейство вважає за необхідне зауважити, що Позивачем не надано жодних доказів наявності моральної шкоди а також не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між завданою шкодою та діями працівників органів Національної поліції. Зазначені висновки Казначейства підтверджуються матеріалами дисциплінарного - провадження згідно з якими працівники Головного управління Національної поліції в Черкаській області порушили окремі норми Закону України «Про національну поліцію», Кодексу про адміністративні правопорушення України та Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в частині не розгляду справи про адмінправопорушення вчинене Позивачем, не притягнення останнього до адміністративної відповідальності та відсутності фіксування події в автоматичному режимі. Натомість, факт застосування поліцейськими фізичної сили, проведення обшуку чи поверхневої перевірки, некоректної поведінки працівників Національної поліції службовим розслідуванням не підтвердились. Долучені копії медичних документів не можуть вважатися безумовним доказом завдання Позивачу моральної шкоди оскільки у них відсутні висновки, що розлад здоров`я Позивача (головний біль, безсоння, роздратованість) виникли внаслідок дій працівників Національної поліції. З огляду на вищезазначене, підстави для відшкодування Позивачу за рахунок коштів Державного бюджету Україні моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн. відсутні. Щодо незаконності стягнення з Державного бюджету України на користь Позивача майнової шкоди в розмірі 3 713,64 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦКУ особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також виграти, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права - реальні збитки (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦКУ). Як зазначено у розділі 1 цього відзиву, відповідно до відповідно до ч. 6 ст. 1176, ч. 1 ст. 1173 та ст. 1174 ЦКУ шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (їх посадовою чи службовою особою) при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Як вбачається з позовної заяви Позивач обгрунтовує наявність матеріальної шкоди витратами на ремонт одягу в сумі - 1 000,00 грн., витратами на заміну захисного скла мобільного телефону в сумі 348,90 грн., а також витратами на лікування в сумі 2 364,74 грн., що були понесені Позивачем. З огляду на правові висновки зазначені наведених у розділі 1 цього відзиву постановах Верховного Суду необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди с наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦКУ. У матеріалах справи відсутні докази, що майнова шкода Позивачу нанесена внаслідок дій працівників органів Національної поліції і ґрунтується виключно на переконаннях Позивача, оскільки пошкодження одягу чи мобільного телефону могло виникнути з необережності Позивача, або внаслідок інших його дій. Крім того, витрати Позивача на купівлю медичних препаратів не можуть бути доказом заподіяння матеріальної шкоди, оскільки, не доведено, що внаслідок дій працівників органів Національної поліції Позивач потребував медикаментозного лікування, що було призначене лікарем. З огляду на вищезазначене Казначейство вважає, що підстави для відшкодування Позивачу за рахунок коштів Державного бюджету Україні матеріальної шкоди в сумі 3 713,64 грн. - відсутні. Ухвалою суду від 27.09.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Додатково пояснив, що 06.04.2022 був незаконно зупинений працівниками поліції, його силоміць вивели з автомобіля, порвали куртку, вибили з рук мобільного телефону, погрожували переслідуванням, забранням автомобіля, проведенням обшуків. Не заперечує факт того, що звертався до заступника начальника відділу Матвєєва О.Д. для пояснення ситуації, яка сталась, та відшкодування шкоди. В день події, а саме 06.04.2022, до приміщення поліції його не впустили для написання заяви про злочин, мотивуючи воєнним станом. Про це, а також, про обставини дій працівників поліції, він повідомив телефоном черговому за номером 102. На наступний день він все ж дану заяву написав. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що дії поліції є незаконними, принижуючими та такими, які перевищують свої повноваження. Це призвело до його моральних та душевних страждань. Свідками дій поліцейських стали сусіди батьків, йому було за це соромно. Матеріальна шкода полягає у ремонті мобільного телефону та порваної працівниками поліції шкіряної куртки. Також ним були витрачені кошти на лікування після описаних ним подій. Представник Головного управління Національної поліції в Черкаській області згідно доручення заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Не заперечувала того, що 06.04.2022 відбулась подія за участю працівників поліції та позивача. Зауважила, що під час події позивач поводився зухвало, не виконував вимоги працівників поліції. Пояснила, що за не складання матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності були проведені службові перевірки, допитані свідки та працівники поліції, в подальшому працівники поліції притягнуті до дисциплінарної відповідальності. Також встановлено, що пошкоджені куртку та телефон ніхто не бачив. У судових дебатах представник Державної казначейської служби України заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві. Свідок [PERSON] ,будучи допитаним у судовому засіданні пояснив, що позивач є його рідним братом. 06.04.2022 їхали з братом до батьків у одному автомобілі. Їх зупинили працівники поліції, просили надати документи, [PERSON] їх пред`явив. В подальшому останнього витягнули з автомобіля, обшукали, обшукували автомобіль, вимагали документи. Він не втручався у цю ситуацію, оскільки йому наказали працівники поліції не виходити з автомобіля. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини у справі, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. У наданій копії висновку службового розслідування від 05.05.2022 щодо порушень службової дисципліни працівниками відділу поліції № 2 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області зазначається, що в ході проведення службового розслідування встановлено, що зупинку транспортного засобу [PERSON] здійснювали старший лейтенант поліції [PERSON] , капітан поліції [PERSON] та старший сержант поліції [PERSON] 06 квітня 2022 року близько 10.00 год. вищевказані поліцейські здійснювали патрулювання зони оперативного реагування та рухались в [ADDRESS] . Водночас попереду здійснював рух автомобіль Volkswagen Golf, р.н. [NUMBER] , водій якого, в порушення вимог п.п.9.1, 9.2 ПДР України, не ввімкнувши світловий покажчик повороту, здійснив поворот ліворуч на вул. Станіславського в м. Сміла. Враховуючи наявне вчинення водієм адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, поліцейські відповідно до вимог п.1 ч.І ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», ввімкнули проблискові маячки та зупинили автомобіль Volkswagen Golf, р.н. [NUMBER] , Після зупинки, капітан поліції [PERSON] та старший сержант поліції [PERSON] встановили особу водія, ким виявився гр. [PERSON] , якому за вчинене правопорушення поліцейським оголошено усне попередження. Таким чином, капітан поліції [PERSON] та старший сержант поліції [PERSON] в порушення вимог п.8 ч. 1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», ст.222, ст.245, ст.247, ст.248, ч.6 ст.258, ч.1 ст.268, ст.276, ст.278, ст.280, ст.283, ст.284, ст.285 КУпАП та розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 №1395, не зібрали докази вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, та не розглянули справу про адміністративне правопорушення і не притягнули останнього до адміністративної відповідальності. У вказаному висновку також зазначено, що комісія вважає, що за вчинення дисциплінарного проступку інспектор сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області старший лейтенант поліції [PERSON] , інспектор сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області капітан поліції [PERSON] та поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області старший сержант поліції [PERSON] заслуговують на притягнення до дисциплінарної відповідальності. Так, 06 травня 2022 року наказом начальника Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області №145 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», з врахуванням обставин, які зазначені у вищевказаному висновку, за вчинення дисциплінарного проступку інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області старшого лейтенанта поліції [PERSON] , інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області капітана поліції [PERSON] та поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області старшого сержанта поліції [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Окрім цього, 23 травня 2022 року комісією ГУНП в Черкаській області складено висновок за результатами службового розслідування по зверненнях [PERSON] щодо неправомірних дій окремих працівників поліції ВП №2 Черкаського РУП ГУНП. У вказаному висновку викладені висновки комісії Черкаського районного управління ГУНП в Черкаській області, які зазначені у вищевказаному висновку від 05 травня 2022 року, та зазначено про притягнення працівників поліції [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до вказаного висновку, комісія, зокрема, вважає, що службове розслідування за скаргами [PERSON] щодо неправомірних дій окремих працівників ВП №2 Черкаського РУП ГУНП, які мали місце зокрема 06.04.2022 в м. Сміла, Черкаського району Черкаської області вважати закінченим, а відомості такими, що знайшли своє підтвердження в частині порушення окремих вимог Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.112015 №1395, Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 №1026. За порушення вище вказаних нормативно-правових актів наказом Черкаського РУП ГУНП від 06.05.2022 №145 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» оголошено стягнення інспектору сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області старшому лейтенанту поліції [PERSON] ; інспектору сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області капітану поліції Носаню В.А.; поліцейському сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області старшому сержанту поліції Іщенку В.А. Суд зауважує, що предметом розгляду указаної цивільної справи не є повнота проведення службового розслідування, наведені ж вище висновки за результатами службового розслідування, накази у судовому порядку не оскаржувались, відомості щодо цього суду не надавались. Отже, надаючи оцінку встановленим обставинам справи та правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного. Відповідно до ч. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Згідно вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч 2ст.16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В силу вимог ч. 1, п. 2. ч. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст.1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, що відсилає до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Згідно з ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже, за змістом ст.ст. 1166, 1167, 1174 ЦК України відповідно до загальних умов цивільно-правової відповідальності необхідною умовою для відшкодування шкоди державою є неправомірні дії державного органу, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, які повинен довести позивач. Наведені обставини цілком підтверджують факт заподіяння моральної шкоди позивачу внаслідок дій працівників поліції ВП № 2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області щодо позивача, які не відповідали вимогам закону, та що також підтверджується матеріалами службового розслідування. Відповідно достатті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За викладених обставин, враховуючи характер допущеного органами державної влади правопорушення, саме, що внаслідок незаконних дій уповноважених осіб ГУНП в Черкаській області, позивач зазнав душевних страждань у зв`язку тривалістю душевних страждань та переживань, порушенні нормальних життєвих зв`язків, що вплинуло на його звичний спосіб життя, необхідності відновлення своїх прав шляхом доказування неправомірності дій працівників поліції, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000грн., що буде розумним та достатнім для відновлення його порушеного немайнового права. Щодо відшкодування матеріальної шкоди, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст.12 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до положень ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимога бо заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази,які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч.2 ст.80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Разом з тим, вказане не звільняє позивача від обв`язку доведення обставини, що саме ця особа завдала шкоди внаслідок своєї протиправної поведінки. Так, на обґрунтування своїх вимог щодо стягнення матеріальної шкоди у сумі 3713,64 грн., позивач, серед іншого, надає фототаблицю з зображеннями куртки та довідку від 26.07.2022 ФОП [PERSON] , у якій зазначається, що вартість здійснення ремонту шкіряної куртки становить 1000 грн. Однак, суду не надано доказів того, що саме дана куртка зазнала пошкоджень внаслідок дій працівників поліції 06.04.2022 та чи був здійснений остаточний ремонт останньої. Також, позивачем надано фототаблицю з забраженням мобільного телефону Самсунг та копію квитанції від 21.10.2020 на суму 3491,70 грн. щодо сплати коштів за придбання смартфону Самсунг, чохлу, аксесуарів та проклейку захисної плівки. Однак, з даних доказів не можливо відслідкувати причинно-наслідковий зв`язок між діями працівників поліції 06.04.222 та спричинення шкоди на указану суму, сплачену позивачем задовго до згаданих подій. Суду не надано беззаперечних доказів того, що саме даний телефон не є справним наразі та вимагає заміни у зв`язку з його повною несправністю. Крім цього, позивачем надані копії чеків на придбання ліків та оплату за проведення УЗД. Суд звертає увагу на те, що у справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що позивач здійснював придбання саме цих лікувальних засобів на відновлення стану здоров`я через неправомірні дії працівників відділу поліції. Суд вважає, що позивачем не доведений факт спричинення майнової шкоди, характер такої шкоди, недоведена сума завданих збитків, також судом не встановлена вина відповідача у спричиненні матеріальної шкоди. Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення матеріальних збитків слід відмовити. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 п. 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач, відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі мінімальної ставки судового збору на час звернення до суду у розмірі 37 грн. (3% від суми задоволених позовних вимог) При цьому суд зауважує, що Державна казначейська служба України у цій справі є відповідачем не як заподіювач шкоди, а як орган, який відповідно до законодавства здійснює списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Outcome: partial