Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

У липні 2022 року позивач звернулася в суд із означеним позовом до відповідача, вказавши, що згідно договору купівлі продажу земельної ділянки з розташованим на ній житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами від 20.07.2022 року є власницею житлового будинку під [ADDRESS] . У вказаному будинку значиться зареєстрованим відповідач, який в даному будинку не проживає з 2000 року. Позивачка вказує, що в добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації не бажає, на даний час місце його проживання їй невідоме, у зв`язку з чим позивач позбавлена можливості вільно розпоряджатися вказаним житловим будинком, оформити субсидію та пільги на комунальні послуги. Протягом всього часу відсутності відповідача матеріальної допомоги вони не надає, будь-якої участі у витратах по веденню спільного господарства, утриманню будинку відповідач не приймає. У зв`язку з викладеним, позивачка просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком, що знаходиться по [ADDRESS] . Ухвалою судді від 24.08.2022 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачам строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. В судове засідання позивач не з`явилася, проте подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив натомість про розгляд справи був повідомлений належним чином. З огляду на наведене та при відсутності заперечень позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка є власницею житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу земельної ділянки з розташованим на ній житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами від 20.07.2022 року посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Мельник А.В., зареєстрований за №530. Згідно довідки №844 від 18.07.2022 року, виданої виконавчим комітетом Деражнянської міської ради Хмельницької області, [PERSON] значиться зареєстрованим по [ADDRESS] . Згідно акту обстеження фактичного проживання в будинку [ADDRESS] від 21.07.2022 року складеного старостою старостинського округу з центром у с. Яблунівка, встановлено, що [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстрований, але не проживає в даному господарстві з 2000 року по даний час. Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до\~статті 150 ЖК УРСР\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У\~статті 7 ЖК УРСР\~передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Статтею 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою\~статті 383 ЦК України\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями\~статті 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд враховує, що відповідач з 2000 року не проживає в житловому будинку [ADDRESS] . Крім того відповідач ніколи не відносився до членів сім`ї позивача, тобто наявність реєстрації є формальною умовою приналежності до житлового будинку. Доказів протилежного стороною відповідача суду не надано. Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що слід усунути перешкоди в користуванні [PERSON] належним їй житловим будинком за адресою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням. В силу вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved