Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

15 грудня 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лікувально-діагностичний центр» про визнання незаконним наказу та стягнення заробітної плати. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 01 квітня 2021 року позивач почав працювати в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Український лікувально-діагностичний центр» (далі - ТОВ «УЛДЦ») на посаді кур`єра. В трудові обов`язки кур`єра входило забір біоматеріалу (аналізів) і грошових коштів за вказані аналізи з медичних закладів у місті Києві та доставка їх до офісу медцентру, забір та відправка посилок, кореспонденції з Укрпошти та Нової пошти, доставка витратних матеріалів медичного призначення з офісу до інших медичних закладів, що співпрацювали з ТОВ «УЛДЦ», виконання вказівок керівництва і медперсоналу медцентру та інші курєрські обов`язки. У зв`язку з карнатинними обмеженнями, введеними 05.04.2021 року Розпорядженням КМДА, зокрема, обмеженнями користування громадянами громадським транспортом у місті Києві, та з метою виконання покладених на нього трудових обов`язків, ТОВ «УЛДЦ» видало йому наступні документи: довідку вих.№125 від 01.04.2021 р.; спеціальний квиток для проїзду в громадському транспорті м. Києва; довіреність на отримання матеріальних цінностей у «Новій пошті». У серпні 2021 року від керівництва ТОВ «УЛДЦ» надійшло розпорядження про написання усіма кур`єрами товариства нових заяв на працевлаштування у зв`язку зі змінами штатного розкладу медцентру і про перепризначення на посади, що він і зробив 13.08.2021 року. Заробітну плату за період з квітня по грудень 2021 року та січень 2022року він отримував в офісі компанії в готівковій формі, за що розписувався у наданих бухгалтерією відомостях. З початком військової агресії Російської Федерації, а саме з 24 лютого 2022 року йому зателефонувала працівник [PERSON] та повідомила, що керівництвом ТОВ «УЛДЦ» прийнято рішення про призупинення діяльності Товариства, і дана вказівка - кур`єрам на роботу не виходити, а чекати додаткових розпоряджень керівництва. Як у подальшому стало відомо позивачу, відповідач прийняв наказ №2/22 від 28.02.2022 року про призупинення його діяльності та здійснення нарахування заробітної плати згідно ст.113 КЗпП за час вимушеного простою. Впродовж березня-листопада 2022 року позивач неодноразово звертався до керівного складу Товариства щодо готовності виконання роботи та відновлення виконання власних трудових обов`язків, натомість кожного разу вони повідомляли про неможливість такого відновлення, посилаючись на відсутність на даний час роботи для позивача, як кур`єра. При цьому, у ТОВ «УЛДЦ» були вже задіяні для виконання своїх обов`язків усі штатні кур`єри, про що позивач дізнався телефонних розмов як з самими кур`єрами, так і від працівників Товариства. 14.11.2022 року позивач написав заяву про звільнення з 17.11.2022 року. У день звільнення позивачу видали трудову книжку та копію наказу про звільнення. Із записів у трудовій книжці стало відомо, що він був працевлаштований не з 01.04.2021 року, а з 16.08.2021 року. Крім того, з наданих 17.11.2022 року відповідачем на адвокатський запит документів, позивачу стало відомо, що 24.03.2022 року наказом в.о.директора ТОВ «УЛДЦ» №3-12/22 з 24.03.2022 року призупинено дію трудового договору з позивачем, на підставі Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного часу» від 15.03.2022 №2136-ІХ. Вказаний наказ позивач вважає незаконним з тих підстав, що Відповідач мав усі необхідні можливості забезпечувати позивача необхідними умовами праці, оскільки необхідні для виконання роботи (відповідно до посади працевлаштування) виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва та майно Товариства не були знищені в результаті бойових дій, та їх функціонування було можливим. Зокрема, виробничі та організаційні потужності Відповідача знаходяться у місті Києві, інші працівники Відповідача, включаючи кур`єрів, були залучені до роботи і продовжували виконувати свої трудові обов`язки. Крім того, характер посадових обов`язків позивача не потребував постійного перебування в офісі Відповідача, що підтверджувало наявність у ТОВ «УЛДЦ» усього необхідного для забезпечення позивача роботою. Позивач вважав, що таким чином, наказ ТОВ «УЛДЦ» від 24.03.2022 року №3-12/22 про призупинення дії трудового договору є безпідставним, дискримінаційним, вибірковим, тобто незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Щодо стягнення заробітної плати з Відповідача, то позивач вважав, що згідно прийнятого 28.02.2022 наказу №2/22, який, на його думку є незаконним, призупинена діяльність товариства та вирішено проводити нарахування заробітної плати згідно ст.113 КЗпП за час вимушеного прогулу. Відповідно до розрахунково-платіжних відомостей за три останніх місяці (грудень 2021р., січень 2022 р., лютий 2022 р.), які передували прийняттю наказу №2/22, в графі «тарифна ставка посадовий оклад» вказано місячний оклад позивача у розмірі 7 618,00 грн. Отже, починаючи з березня 2022 року відповідач зобов`язаний був нараховувати та виплачувати позивачу, з урахуванням ст.113 КЗпП, щомісячну заробітну плату у розмірі 5 078,67. (7 618,00 х 2/3 = 5 078,666). На думку позивача, враховуючи незаконність прийняття наказу від 24.03.2022 №3-12/22 щодо призупинення дії трудового договору з позивачем, вказану суму заробітної плати, відповідач зобов`язаний був нараховувати та виплачувати позивачу по жовтень 2022 р., а за період з 01 листопада 2022 р. по 17 листопада 2022 (місяць звільнення) - в розмірі 3 001,03 грн. Таким чином, загалом відповідач зобов`язаний був нараховувати та виплатити позивачу заробітну плату за період березень 2022 по 17 листопада 2022 р. у розмірі 43 630,39 грн. Щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку, позивач, посилаючись на положення ч. 1 ст.24 Закону України «Про відпустки», ч. 1 ст.83 КЗпП, вказував, що весь період роботи у відповідача, він жодного разу фактично не перебував у відпустці. Компенсацію за невикористану відпустку визначав за формулою: комп.відп. = копм.дні * серед.зп, де комп.дні - кількість днів невикористаної відпустки, які підлягають компенсації;серд.зп - середньоденна заробітна плата (по календарних днях). Кількість днів невикористаної відпустки, які підлягають компенсації, визначав за формулою: Комп.дні = Трив.відп.: 12 місяців * Відпр.міс., де Відпр.міс. - кількість місяців, за які невикористана відпустка. Тобто, кількість днів відпустки, за які йому має бути виплачена компенсація становить: комп.дні = 24:12 х 15 = 30 днів. Розрахунок середньоденної заробітної плати (по календарних днях) здійснюється за формулою: Серед.зп = дох./кал.дні, де дох. - дохід (для відпустки) за основним заробітком; кал.дні - відпрацьовано календарних днів. Період нарахування ЗП (місяць, рік)Дохід (для відпустки) за основним заробіткомВідпрацьовано календарних днів Листопад 217 032,0030 Грудень 217 618,0030 Січень 227 618,0029 Лютий 227 618,0028 Березень 22 Квітень 22 Травень 22 Червень 22 Липень 22 Серпень 22 Вересень 22 Листопад 22 Всього 29 886,00117 Таким чином, середньоденна заробітна плата (по календарних днях) становить: Серед.зп = 29 886,00 / 117 = 255,44 грн. Таким чином, компенсацію за невикористану відпустку позивач визначив за формулою комп.відп. = копм.дні * серед.зп, та вона становить: Комп.відп. = 30 * 255,44 = 7 663,20 грн., виплату якої відповідач зобов`язаний був здійснити. Позивач вказував, що 17.11.2022 року в день звільнення відповідач на його банківську картку перерахував кошти в розмірі 9 116,77 грн, однак визначити та встановити за що саме здійснена така виплата - чи це заробьітна плата, чи компенсація невикористаної відпустки, чи будь-що інше, не виявляється можливим. Враховуючи неможливість визначення інформації щодо призначення грошових коштів, отриманих в день звільнення, позивач вважав, що розрахунок коштів, які підлягають стягненню з відповідача, можливо здійснити наступним алгоритмом дій і виключно єдиною сумою, а саме: 43 630,39 грн. (ЗП за період березень-листопад 2022 р.) + 7 663,20 грн. (компенсація за невикористану відпустку за період з 16.08.21 по 17.11.22 р.) - 9 116,77 грн. (сума коштів, яка отримана в день звільнення) = 42 176,82 грн. Саме сума в розмірі 42 176,82 грн., на думку позивача, і складає загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем по нарахуванню та виплаті позивачу заробітної плати за період березень-листопад 2022 р., та компенсації за невикористану відпустку. 02 січня 2023 року ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Коваленко І.В. відкрито провадження у справі, та призначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 02 лютого 2023 року (вх.№4994) до суду надійшов Відзив відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лікувально-діагностичний центр» на позов. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідачів посилається на те, що оскаржуваний наказ відповідає вимогам діючого законодавства, а тому підстав для його скасування немає. З письмовими пропозиціями відновити трудову діяльність позивач не звертався, в будь-якій спосіб не намагався відновити своє порушене право. Під час отримання нарахованих коштів за березень 2022 року позивач отримав копію наказу про призупинення дії трудового договору та був повністю з ним ознайомлений. Звертав увагу суду на характер трудових правовідносин, який виник між сторонами, оскільки з наказу №8/22 від 13.08.2021 року про прийняття на роботу вбачається, що позивача було прийнято на роботу на неповний робочий тиждень з оплатою за відпрацьований час. При цьому, саме на керівництво підприємства покладаються дискреційні повноваження щодо визначення переліку працівників, з якими необхідно призупинити дії трудових договорів, з самостійним визначенням відповідних трудових критеріїв для цього (певні посади, що можуть бути задіяні в умовах зміненої господарської діяльності; кваліфікація окремих працівників, наявність у них певних знань, навичок та умінь, допущення певними працівниками порушень трудового розпорядку тощо). До таких критеріїв відповідач відносить і неповний робочий тиждень, згідно істотних умов договору з позивачем. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин, а Законом визначено, що відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України, тобто Російську Федерацію. Також у відзиві зазначається про те, що позивачем пропущений спеціальний строк позовної давності. На підставі викладеного представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог відмовити. (а.с.84-92) 20 лютого 2023 року (вх.№8152) до суду від представника позивача - адвоката Краснова І.В. надійшла відповідь на відзив. (а.с.99-107) У судовому засіданні представник позивача - адвокат Краснов І.В. повністю підтримав вимоги позову та просив суд про їх задоволення з підстав, що викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив. Звернув увагу суду на те, що Відповідач щонайменше з 17 травня 2022 року вже відновив свою роботу, про що повідомив на своєму офіційному сайті, а отже позивача безпідставно було позбавлено права більше ніж на півроку (в умовах війни) до будь-яких засобів існування. Оскаржуваний наказ не направлявся для відома позивачу, його не ознайомили з ним, тому строк позовної давності рахується з 17.11.2022 року - з моменту отримання від відповідача копії оспорюваного наказу у відповідь на адвокатський запит. У судовому засіданні представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лікувально-діагностичний центр» Дорохов І.М. просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, що викладені у письмовому відзиві на позовну заяву. Вислухавши вступне слово представника позивача та представника відповідача, вчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 16 серпня 2021 року працював на посаді кур`єра при потребі працівника на неповний робочий тиждень з оплатою за відпрацьований час з окладом згідно штатного розпису, що підтверджується копією наказу №8/22 від 13.08.2021 року. (а.с.14). 28.02.2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лікувально-діагностичний центр» в особі В.о. директора Вовк Г.О. було видано наказ № 2/22 «Про призупинення діяльності», у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для проведення роботи в період дії воєнного стану. Вказаним наказом прийнято рішення проводити нарахування заробітної плати згідно ст.113 КЗпП України за час вимушеного простою. (а.с.16) 24.03.2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лікувально-діагностичний центр» в особі В.о. директора Вовк Г.О.,

Outcome: approved