Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-06 00:00:00

[PERSON] (позивач 1) та [PERSON] (позивач 2), які діють від себе особисто та від імені і в інтересах свого малолітнього сина [PERSON] звернулись до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] (відповдач 1) та Комунального закладу «Харківський фізико-математичний ліцей №27» Харківської міської ради Харківської області (відповідач 2) про стягнення матеріальної та моральної шкоди.. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову позивачі посилаються на те, що діями відповідача 1, які виявилися у систематичному вчиненні психологічного насилля протягом тривалого періоду відносно їхнього сина під час уроків математики, спричинено моральну шкоду їм та [PERSON] , який був вимушений залишити через це навчання у даному закладі і перейти до іншої школи. Відповідно до приписів Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання своїх трудових обов`язків. Факт вчинення психологічного насилля підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Харкова, якою визнано винним [PERSON] у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП. Моральну шкоду, яку необхідно стягнути солідарно з відповідачів, батьки оцінюють у наступному розмірі: 155\~000,00 грн. на користь [PERSON] , та по 60\~000, 00 грн. кожному з батьків на їх користь. Крім того, внаслідок порушення прав малолітнього [PERSON] , на думку позивачів, їм спричинено матеріальну шкоду у вигляді витрат, які вони понесли для відновлення таких порушених прав. Так, виконуючи рекомендації психолога, до якого вони звернулися внаслідок тривалого цькування та принижування дитини, що спричинило останній моральні страждання, батьки з метою подолання негативних наслідків протиправних дій відповідача 1 уклали договір на туристичне обслуговування і вивезли дітей (в тому числі [PERSON] ) у червні 2019 на курортний відпочинок до Єгипту. Витрати за послуги склали 81\~250 грн., що є матеріальною шкодою, яку необхідно компенсувати [PERSON] . Також, на виконання вимог психолога, у 2019 батьки [PERSON] організували для сина в період з 12.08.2019 по 07.09.2019 туристичний похід на Корсіку (Франція), витрати за організацію і реалізацію якого склали 91 062,94 грн., які необхідно стягнути солідарно з відповідачів як суму матеріальної шкоди на користь [PERSON] .. Позивачі просять суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач 1 [PERSON] проти позову заперечує. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що більшість стверджувальних у позові обставин не підтверджується належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим вони не можуть бути доведеними. Презумпція моральної шкоди законодавством не передбачена, її наявність не визнана прямим наслідком кожної противоправної поведінки. Посилання позивачів на висновок психолога не є належним, допустим та достатнім доказом, який би підтверджував факт спричинення моральних страждань, оскільки не встановлює того факту, що психічне здоров`я [PERSON] зазнало негативних наслідків. Позивачі взагалі не вказують на зміст, глибину та тривалість моральних страждань, а головне які негативні психічні наслідки такі почуття викликали. Відповідач 1 зазначає, що постанова Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.04.2020 має преюдиційне значення лише в частині того, що [PERSON] вчинено певні описані в постанові дії, але не в частині наслідків таких дій. Що стосується відшкодування матеріальної шкоди, то позивачами, на думку відповідача 1, не доведено будь-якого зв`язку між здійсненням відповідачем 1 зазначених вище дій та відновленням порушеного права [PERSON] . Витрати на щорічний сімейний відпочинок (в тому числі осіб, які не є сторонами у справі) не відповідають визначенню поняття збитків, та відповідно не можуть бути стягнуті з відповідачів. Позивачами не доведено причинно-наслідковий зв`язок між противоправною поведінкою та шкодою (матеріальною і моральною), завданою внаслідок протиправної поведінки відповідача 1. Крім того, відповідач 1 вважає, що в силу приписів ст.1172 ЦК України [PERSON] не є особою, яка безпосередньо відшкодовує заподіяну шкоду, оскільки спірні відносини виникли підчас перебування відповідача 1 у трудових відносинах з відповідачем 2 Комунальним закладом «Харківський фізико-математичний ліцей №27» Харківської міської ради Харківської області, що є належним відповідачем у даній справі. [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач 2, Комунальний заклад «Харківський фізико-математичний ліцей №27» Харківської міської ради Харківської області надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив що не погоджується з позовними вимогами в повному обсязі. Позивачами на доведення обставин спричинення моральної шкоди надано фактично єдиний доказ Результат оцінки психоемоційного стану, виданий Центром логопедії і психології. Даний документ має рекомендаційний характер та складений особою, фахова освіта якої та досвід викликає сумнів. Заявлений розмір вимог щодо стягнення моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості. Щодо витрат позивачів на відшкодування матеріальної шкоди, то самі по собі витрати на відпочинок не мають наслідком відновлення їхніх прав та прав [PERSON] , оскільки їх здійснення було самостійним та добровільним, шляхом укладення туристичного договору, тобто позивачі самостійно визначили предмет туристичних послуг, погодившись з їх розміром. Необхідність відпочинку саме у Єгипті та Франції нічим не підтверджується. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та витратами позивачів на відпочинок відсутній. Відповідач 2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою суду від 26 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 29.03.2021 задоволено заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо відчуження майна, яка скасована постановою Харківського апеляційного суду від 16.12.2021. Ухвалою суду від 23.04.2021 позовну заяву залишено без руху, надано строк позивачам для усунення недоліків. На підставі ухвали суду від 05.05.2021 продовжено розгляд справи в порядку загального позовного провадження після усунення недоліків позивачами в повному обсязі. Представник позивачів, адвокат Подус М. О., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсяязі з підстав, що наведені у позові. Представник відповідача 1 [PERSON] , адвокат Лагутн І. В., в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі у зв`язку з їх недоведеністю та необгрунтованістю. Представники відповідача\~2,\~адвокати Волков\~І.\~М.\~та Верещака\~Н.\~В.\~в судовому\~засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, просили суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві. Крім того, зазначили, що відповідач 2 вчинив всі необхідні дії зі свого боку для належного реагування на обставини, що виникли під час навчального процесу між [PERSON] та [PERSON] , до відповідача 1 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, з вчителем проведено роботу щодо належного виконання своїх посадових обов`язків в частині дотримання етичних норм поведінки, моралі, поваги особистої гідності учнів під час освітнього процесу, попереджено про персональну відповідальність за дотримання законодавства в цій частині. Відсутні підставі для притягнення до цивільної відповідальності відповідача 2. Суд, дослідивши доводи учасників справи позовного провадження та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Цивільним кодексом України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, згідно з положеннями ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідно до Наказу №83 від 22.08.1997 директора КЗ ХФМЛ №27 [PERSON] призначено на посаду вчителя математики з 26.08.1997 на підставі поданої ним заяви. \~ \~ \~ \~Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.04.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серія АПР18 471171 від 20.02.2020 вчитель математики [PERSON] в період часу з травня 2018 по 25.12.2019 в приміщенні КЗ ХФМЛ №27, за адресою м. Харків, вул. Мар`їнська, 12 14 під час уроків математики систематично вчиняв психологічне насилля відносно учня 7-2 класу даного закладу [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим батьки дитину перевели до іншого навчального закладу. Суд дійшов висновку, що [PERSON] , як учасник освітнього процесу, вчинив дії, які полягали у психологічному насильстві стосовно неповнолітньої особи, внаслідок чого була заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілого [PERSON] . Постановою Харківського апеляційного суду від 17.06.2020 зазначена вище постанова залишена без змін, суд апеляційної інстанції перевірив обставини, які встановлені судом першої інстанції щодо винуватості [PERSON] у вчиненні булінгу (цькування), тобто, діяння учасника освітнього процесу, яке полягає у психологічному насильстві, що вчинене стосовно малолітньої особи, та погодився з висновками суду, що внаслідок таких діянь була заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілого. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. \~ \~ \~ \~З матеріалів справи вбачається, що наприкінці першого семестру навчального року 2019-2020 внаслідок неправомірної поведінки вчителя математики відносно малолітнього [PERSON] батьки останнього вимушені були перевести дитину в іншій навчальний заклад та залишити відвідування математичного гуртка при університеті, де заняття проводив [PERSON] . \~ \~ \~ \~На підставі результатів розгляду звернення [PERSON] (батька малолітнього [PERSON] ) від 25.11.2019, висновків роботи комісії КЗ «ХФМЛ №27» з розгляду випадків булінгу від 28.11.2019, наказом відповідача 2 від 24.12.2019 №219-к вчителю математики [PERSON] 24.12.2019 оголошено догану у відповідності до ст.ст. 147,149 КЗпП України (підтверджується копією листа-відповіді відповідача 2 [PERSON] (вих. №375/01-24/20 від 17.08.2020). Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Під моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини. В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про освіту» булінг (цькування) - діяння (дії або бездіяльність) учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого. Факт вчинення протиправної поведінки [PERSON] , як учасником освітнього процесу, та вина у вчиненні таких дій встановлені під час розгляду адміністративної справи щодо притягнення відповідача 1 до адміністративної відповідальності за вчинення булінгу. Як встановлено судом такі дії полягали у психологічному насильстві стосовно неповнолітньої особи, внаслідок чого була заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілого [PERSON] . Отже, на думку суду, за обставин, встановлених судом, вчинення [PERSON] по відношенню до малолітнього на той час [PERSON] протиправної поведінки у виді булінгу призвело до негативних наслідків (втрат) у немайновій сфері потерпілого [PERSON] , які настали внаслідок його душевних стражданнях, психічних переживаннях з приводу вчиняємого по відношенню до нього цькування, що відбувалось систематично, тобто, такі дії наносили психологічну травму дитині, викликали емоційну невпевненість у собі та призвели до додаткових моральних страждань у зв`язку з порушенням нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовжувати навчання у навчальному закладі, де склалися стосунки з оточуючими людьми (учнями, вчителями). Таким чином, суд дійшов висновку, що діями відповідача 1 спричинено моральну шкоду [PERSON] , що призвело до негативних наслідків стану психічного здоров`я потерпілого та в цілому істотно відобразилося на способі його життя, стосунках з оточуючими людьми. Між вказаним протиправним діянням [PERSON] та заподіяною [PERSON] моральною шкодою мається причинний зв`язок і встановлена вина заподіювача, а тому позовні вимоги про стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] є законними. Посилання представника відповідача 1 і представників відповідача 2 на відсутність підтверджених належними доказами обставин негативних наслідків психічного здоров`я учня, який зазнав цькування, його душевних страждань, суд не приймає до уваги, зважаючи на наступне. На думку відповідачів, єдиний доказ висновок психолога Центру логопедії та психології [PERSON] , носить рекомендаційний характер та містить лише фінальну думку психолога, фаховий рівень якої не підтверджений. Так, в матеріалах справи міститься висновок психолога [PERSON] Центру логопедії та психології - «Результати оцінки психоемоційного стану дитини, [PERSON] , [INFO] ». Як вбачається з відомостей, зазначених у даному висновку, мета обстеження оцінка загального емоційного стану дитини та його реакцій на міжособистісні відносини в шкільному колективі. В результаті психологічного обстеження було виявлено, що загальний психоемоційний розвиток [PERSON] відповідає віковим нормам. Під час тестування у хлопця виявлено низку негативних емоційних характеристик високий рівень тривоги, почуття образи, почуття страху, які пов`язані з постаттю вчителя математики [PERSON] та навчанням в ліцеї №27. Результати оцінки психоемоційного стану [PERSON] вказують на існування загрози його психічному здоров`ю та необхідність кризового психологічного втручання. У висновку також рекомендовано [PERSON] здійснити проходження курсу психокорекції з метою зниження рівня тривоги; психологічне спостереження протягом 1 року; повноцінний тривалий відпочинок; у випадку подовження негативного впливу і погіршення емоційного стану обов`язкова зміна оточуючого шкільного середовища; консультація лікаря-невролога або психіатра. Отже, з вищезазначених відомостей вбачається, що дитина перебуває в такому психоемоційному стані, який потребує кризового психологічного втручання і викликаний такий стан саме через стосунки між дитиною та шкільним вчителем. При цьому такий стан впливає на психічне здоров`я дитини, оскільки становить для нього загрозу (реальну, а не можливу). Психологом рекомендовано у випадку продовження негативного впливу на емоційний стан дитини і його погіршення - перехід до іншого навчального закладу в обов`язковому порядку (що і було зроблено позивачами в інтересах [PERSON] ), що свідчить про вкрай напружені міжособистісні відносини в шкільному колективі. У суду відсутні підстави ставити під сумнів об`єктивність наведених у висновку відомостей, враховуючи ту обставину, що відповідачем 2 заявлялося клопотання, задоволене судом, щодо витребування відомостей про знаходження психолога [PERSON] у трудових відносинах з Центром логопедії та психології. Будь-яких належних і достатніх доказів, які б спростовували кваліфікацію і фаховий рівень психолога [PERSON] відповідачами не надано. Клопотань про витребування нових доказів на підтвердження сумнівів щодо наданого позивачем доказу або спростування його доводів відповідачами не заявлено. Конвенція про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 р.) проголошує, що жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист законом від такого втручання або посягання (стаття 16) Відповідно до ч.1ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. № 2402-IIІ, кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Таким чином, суд вважає доведеним факт спричинення моральної шкоди малолітньому [PERSON] внаслідок протиправної поведінки відповідача 1 по відношенню до учня, яка полягала у систематичному психологічному насиллі відносно останнього на протязі півтора року, та в подальшому призвела до переведення [PERSON] в інший навчальний заклад. \~ \~ \~ \~Заперечення відповідача 2 про те, що батьки [PERSON] мали змогу перевести сина до іншого класу, проте, залишити в цьому ж навчальному закладі, судом не приймаються, оскільки з пояснень представника відповідача 2, які надані у судовому засіданні, вбачається, що у класі 7-2, де викладав математику [PERSON] , навчалися учні з поглибленим порівняно з іншими класами рівнем вивчення математики. Переведення до іншого класу унеможливило б поглиблене вивчення [PERSON] математики. Бажання [PERSON] вивчати математику на більш високому рівні підтверджується тією обставиною, що останній відвідував та був слухачем математичного гуртка Малого Каразінського університету при ХНУ ім. В. Н. Каразіна по листопад 2019 включно. Даний факт підтверджується копією довідки від 22.07.2021 за вих.№19-2501 за підписом заступника директора Центру довузівської освіти ХНУ імені В. Н. Каразіна та не заперечується сторонами по справі. До того ж переведення учня до іншого класу, на думку суду, не є остаточним вирішенням питання усунення наслідків протиправної поведінки вчителя, оскільки зміна оточення, а саме учнів та друзів в будь-якому випадку викликає необхідність адаптування до нового колективу. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди [PERSON] , суд враховує обставини вчинення протиправної поведінки щодо потерпілого, яка полягала у психологічному насильстві відносно малолітньої особи, тривалість таких дій, характер та обсяг душевних страждань потерпілого, пов`язаних з порушенням стану психічного здоров`я, ступінь тяжкості вимушених змін у житті, негативні психоемоційні зміни під час навчання та після зміни навчального закладу, і тому суд, виходячи із засад справедливості, розумності, виваженості і достатності, задовольняє позовні вимоги про стягнення на користь [PERSON] моральної шкоди частково в розмірі 80000 грн. Доводи відповідача 2 про відсутність підстав для притягнення його до цивільної відповідальності та наявність підстав для пред`явлення вимог тільки до самого заподіювача шкоди (вчителя [PERSON] ) суд відхиляє, оскільки вони не ґрунтуються на нормах Закону та суперечать фактичним обставинам справи. Відповідно до вимог частини 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових службових) обов`язків. Відповідно до пунктів 1.2, 1.7 Статуту Комунального закладу «Харківський фізико-математичний ліцей N 27 Харківської міської ради Харківської області», засновником якого є Харківська міська рада, відповідач 2 є закладом освіти, який у своїй діяльності керується Конституцією України, Законами України «Про освіту», «Про повну загальну середню освіту», актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Положенням про ліцей, наказами Міністерства освіти і науки України, інших центральних органів виконавчої влади, рішеннями Харківської міської ради та її виконавчого комітету, розпорядженнями Харківського міського голови, наказами Департаменту освіти Харківської міської ради та цим Статутом. Згідно з пунктами 1.13 та 3.5 Статуту одним із принципів освітньої діяльності, якими керується заклад, є формування поваги до прав і свобод людини, нетерпимості до приниження її честі та гідності, фізичного або психологічного насильства. Учні закладу освіти мають право на захист під час освітнього процесу від приниження честі та гідності, від будь-яких форм експлуатації, психологічного і фізичного насильства, від дій педагогічних та інших працівників, які порушують їх права, принижують честь і гідність. При цьому пунктом 3.15 Статуту передбачено, що педагогічні працівники закладу освіти зобов`язані, зокрема, захищати учнів під час освітнього процесу від будь-яких форм фізичного та психологічного насильства, приниження честі та гідності, дискримінації за будь-якою ознакою, пропаганди та агітації, що завдають шкоди здоров`ю учня/учениці, запобігати вживанню ними та іншими особами на території закладу освіти алкогольних напоїв, наркотичних засобів, іншим шкідливим звичкам. Відповідно до ч.3 ст. 26 Закону України «Про освіту» керівник навчального закладу: забезпечує створення у закладі освіти безпечного освітнього середовища, вільного від насильства та булінгу (цькування); розглядає заяви про випадки булінгу (цькування) здобувачів освіти, їхніх батьків, законних представників, інших осіб та видає рішення про проведення розслідування; скликає засідання комісії з розгляду випадків булінгу (цькування) для прийняття рішення за результатами проведеного розслідування та вживає відповідних заходів реагування; забезпечує виконання заходів для надання соціальних та психолого-педагогічних послуг здобувачам освіти, які вчинили булінг, стали його свідками або постраждали від булінгу (цькування); повідомляє уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України та службі у справах дітей про випадки булінгу (цькування) в закладі освіти. З матеріалів справи вбачається, що після звернення [PERSON] 25.11.2019 до керівництва ліцею (закладу освіту) з заявою про факт «булінгу (цькування) учасника освітнього процесу» наказом від 26.11.2019 №209 було створено комісію з розгляду випадків булінгу. Згідно з відповіддю директора ліцею (вих. №799/01-24/19 від 04.12.2019) на заяву [PERSON] від 25.11.2019, копія якої міститься в матеріалах справи, комісією з розгляду випадків булінгу (цькування) встановлено, що інформація, викладена у заяві, не носить ознак вчинення булінгу з боку учителя математики [PERSON] по відношенню до учня 7-2 класу [PERSON] , тому відсутні підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності учителя математики [PERSON] . Із цих причин адміністрація не може сприяти притягненню його до адміністративної відповідальності. Разом з тим, як вбачається з копії відповіді відповідача 2 [PERSON] (від 17.08.2020 вих.№375/01-24/20) на підставі розгляду звернення [PERSON] , висновків роботи комісії з розгляду випадків булінгу від 28.11.2019, наказом КЗ «ХФМЛ» №27» від 24.12.2019 №219-к вчителю математики [PERSON] оголошено догану у відповідності до ст.147,149 КЗпП України, але не за фактом вчинення булінгу, а за неналежне виконання своїх посадових обов`язків в частині дотримання етичних норм поведінки під час освітнього процесу. В подальшому після звернення [PERSON] до поліції за фактом вчинення булінгу з цих же підстав та проведення відповідної перевірки [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності та визнано винним у вчиненні психологічного насилля відносно учня 7-2 класу даного закладу [PERSON] , [INFO] . З наведеного\~вбачається,\~що дії\~відповідача 2 КЗ «ХФМЛ»\~№27»\~щодо вжиття відповідних\~заходів реагування\~за фактом\~звернення батька\~малолітнього [PERSON] \~про випадок\~булінгу та\~результати проведеного\~розслідування не\~привели до\~належного реагування та захисту учня під час освітнього процесу від психологічного насильства, а в певній мірі вплинули на прийняття рішення батьками щодо переведення учня в іншій навчальний заклад. З урахуванням зазначених вище та встановлених на підставі досліджених доказів обставин суд доходить висновку, що відповідач 1 та відповідач 2 повинні нести солідарну відповідальність перед позивачами як законними представниками [PERSON] , оскільки їх сукупність та взаємопов`язаність дій є наслідком завдання моральної шкоди малолітній дитині та ступінь участі у завданні шкоди кожного відповідача визначити неможливо. Позивачами заявлені також вимоги про стягнення моральної шкоди на їх користь у розмірі 60\~000 грн. на кожного. Оцінюючи докази, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди на свою користь позивачі зазначили, що вони, як батьки, які опікуються моральним та фізичним здоров`ям свого малолітнього сина, також зазнали моральних страждань у зв`язку із цькуванням їхньої дитини протягом 2018-2019 років. Проте, які саме негативні наслідки (втрати) у немайновій сфері для потерпілих [PERSON] та [PERSON] настали внаслідок їх моральних страждань з приводу вчиняємого по відношенню до сина правопорушення, позивачі не зазначили, доказів заподіяння моральної шкоди саме позивачам останні не надали. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. При встановленні судом обставин позивачі належними та допустимими доказами не довели факт спричинення їм моральної шкоди. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення їх особистих немайнових прав, завдання шкоди їх здоров`ю та душевних страждань, а отже, заподіяння їм внаслідок неправомірних дій відповідача 1 моральної шкоди. У позові відсутнє обґрунтування розміру заподіяння їм моральної шкоди та на виконання вимог статті 81 ЦПК України не доведено належним чином наявність причинного зв`язку між завданою їм шкодою і протиправними діями відповідача 1. Враховуючи зазначене, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні. Крім того,\~позивачами заявлено\~позовні вимоги\~про відшкодування\~матеріальної шкоди\~на їх\~користь у\~наступному розмірі:\~компенсувати [PERSON] суму 81 250 грн., компенсувати [PERSON] суму 91 062,94 грн., які стягнути з відповідачів солідарно. В обгрунтування таких вимог позивачі посилаються на те, що ними здійснені витрати за рекомендацією психолога, направлені на подолання негативних наслідків протиправних дій відповідача 1 для покращення психологічного стану дитини, тобто, вартість туристичних послуг з курортного відпочинку у Єгипті у червні 2019 року та туристичного походу на [PERSON] в період з 12.08.2019 по 07.09.2019 за участю [PERSON] та [PERSON] є матеріальною шкодою, яка підлягає відшкодуванню винною особою. В обгрунтування своїх вимог в цій частині позивачі, крім зазначених вище доказів, посилаються на договір на туристичне обслуговування від 01.06.2019, акт прийому-передачі виконаних робіт від 01.06.2019, виписки по банківськім рахункам за вказаний період подорожі, копії паспортів для виїзду за кордон [PERSON] , [PERSON] та батьків. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи сторін, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 р. №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином,\~для відшкодування\~шкоди в\~порядку 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи (неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії); б) наявність шкоди (під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода)); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З врахуванням встановлених судом обставин та відповідних їм правовідносин підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідачів за нормами статті 1166 ЦК України є наявність у їх діях складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними, вина. При цьому, в деліктних правовідносинах щодо відшкодування матеріальної шкоди обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою покладається на позивача, а обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди покладається на відповідача. Отже, позивачі у даній справі повинні довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача 1 та заподіяною шкодою. На думку суду, наявні в матеріалах справи докази не є достатніми для доведення факту спричинення позивачам матеріальної шкоди та заявленого ними розміру такої шкоди. У висновку психолога дійсно зазначені рекомендації для покращення психоемоційного стану [PERSON] , які включають, зокрема, повноцінний тривалий (не менше 1 місяця) відпочинок разом з членами сім`ї зі зміною місця та видів діяльності участь у туристичних походах, активний курортний відпочинок в умовах м`якого клімату, наприклад, середземноморського тощо. Але перебування під час відпочинку в умовах середземноморського клімату приведено як приклад та не виключає відпочинок в інших місцях з м`яким кліматом. У договорі на туристичне обслуговування від 01.06.2020, укладеному між [PERSON] та ПТФ «Z-ТУР», предметом якого є надання комплексу туристичних послуг, пов`язаних з подорожжю до Єгипту, вартістю 81 520,00 грн., крім малолітніх [PERSON] та [PERSON] та їх матері зазначені ще дві особи, необхідність перебування яких поруч з [PERSON] для відновлення його порушеного права, як членів його сім`ї, не доведена. Щодо витрат, понесених у зв`язку з відпочинком у Франції (о. Корсіка), у розмірі 91062,94 грн., та матеріали справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, зокрема, того, що такий туристичний похід за участю [PERSON] мав місце, та заявлені позивачем витрати були фактично здійснені і направлені на організацію такої подорожі. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення вимог в частині стягнення матеріальної шкоди не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в цій частині за його недоведеністю. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial