Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

Позивачі звернулися до Южного міського суду Одеської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вiдповiдно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власностi вiд 25.09.2019 за №182387013 [PERSON] належить 1/4 частка квартири за [ADDRESS] . Вiдповiдно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.09.2019 за №182387641 [PERSON] належить 1/4 частка квартири за [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.09.2019 за №182387642 [PERSON] належить 1/4 частка квартири за [ADDRESS] . Вiдповiдно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.06.2019 за №171311828 [PERSON] належить 1/4 частка квартири за [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою, але фактично там не проживає. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 02.03.2023 відкрито провадження у справі за вищевказаною позовною заявою, ухвалено розгляд справи здійснити у порядку спрощеного провадженням з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні [PERSON] та представник позивачів адвокат Родіонов А.В. позов підтримали в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві та зазначили, що через реєстрацію відповідача в даній квартирі змушені нести моральні незручності та додаткові матеріальні втрати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, із заявами та клопотаннями не звертався. Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідками позивачів, пояснили в судовому засіданні, що відповідач у вказаній квартирі не проживає вже кілька років, квартирою не цікавиться, перешкоди в користуванні житлом йому ніхто не чинить, про наявність житлових спорів їм не відомо. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та відповідні їм правовідносини, перевіривши їх доказами, суд доходить наступного висновку. [PERSON] належить 1/4 частка квартири за [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власностi вiд 25.09.2019 за №182387013 (а.с.6). [PERSON] належить 1/4 частка квартири за [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власностi вiд 25.09.2019 за №182387641 (а.с.11). [PERSON] належить 1/4 частка квартири за [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власностi вiд 25.09.2019 за №182387642 (а.с.8). [PERSON] належить 1/4 частка квартири за [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власностi вiд 21.06.2019 за №171311828, копії свідоцтва про право на спадщину за законом, витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.18-20). 05.09.2019 між [PERSON] та відповідачем було укладено договір найму житлового приміщення (а.с.14). Згідно до Довідки про склад сім`ї відповідач [PERSON] зареєстрований у вищезгаданій квартирі, як піднаймач (а.с.16). Як вбачається із Акту про фактично проживаючих №511 від 06.02.2023 [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично не проживає за вказаною адресою (а.с.17). Оскільки відповідач до теперішнього часу зареєстрований у зазначеній квартирі, позивач несе додаткові витрати на оплату комунальних платежів та квартирної плати, тобто сплачує за особу, яка зареєстрована, але не проживає за вказаною адресою, вартість житлово-комунальних послуг, що призводить до матеріальних витрат. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі №6-709цс16 зазначено, що стаття 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно правової позиції Верховного Суду у справі\~№ 209/2642/18 від 09.12.2020\~при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Згідно ст.71 Житлового Кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 Житлового Кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов представника [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] адвоката Родіонова Артема Володимировича до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно задовольнити.

Outcome: approved