Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

28 лютого 2023 року до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла позовна заява [PERSON] до\~ [PERSON] \~про стягнення\~3%\~річних та\~інфляційних втрат у загальному розмірі 502421 грн. 22 коп., у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язання щодо повернення грошових коштів. Обґрунтовано позов тим, що 06 серпня 2019 року [PERSON] , в порушення домовленостей з [PERSON] , за кошти останньої придбала квартиру [ADDRESS] за договором купівлі-продажу, який оформила на своє ім`я, а тому з цього моменту відповідач фактично безпідставно набула кошти позивача та повинна була їх повернути. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.03.2021, яке набрало законної сили, грошові кошти в сумі 888230 грн. 60 коп. стягнуто з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~як безпідставно\~набуті. Але відповідач зобов`язання щодо повернення коштів не виконала і по теперішній час, а тому таке прострочення є триваючим правопорушенням і позивач має право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних з моменту виникнення порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, у зв`язку із чим [PERSON] звернулася до суду із даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що позивач звернулася до суду із вимогою, враховуючи строки позовної давності в 3 роки, та просить нарахувати 3% річних та інфляційні втрати з 27.02.2020. Проте, зобов`язання з повернення грошових коштів виникло у відповідача з моменту набрання рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.03.2021 законної сили, а саме з 23 січня 2023 року, оскільки до цього часу відповідач не отримувала офіційної вимоги про повернення грошових коштів, а тому не могла вважати, що у неї виникло зобов`язання щодо їх повернення. Крім того, позивач, яка є матір`ю відповідача, не вимагала в конкретні строки повернути надані кошти, а тому [PERSON] користувалася ним, як вона вважала, правомірно. Також, представник відповідача вказав, що сума компенсаційних виплат за порушення зобов`язання складає більш ніж половину суми самого зобов`язання, адже сума зобов`язання становить 888230 грн. 60 коп., а сума компенсаційних витрат 502421 грн. 22 коп., що не відповідає принципу розумності і справедливості. Наявність у позивача можливості стягувати з відповідача надмірні грошові кошти як інфляційні та 3 % річних спотворює їх дійсне правове призначення і такі компенсаційні виплати перетворюються на несправедливо непомірний тягар для відповідача та джерело отримання додаткових прибутків позивачем. Крім того, у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введенням з 24 лютого 2022 року воєнного стану, який триває і на даний час, матеріальне становище відповідача погіршилось, що унеможливлює сплату нею такої надмірної для неї суми грошових коштів. Також, на період дії воєнного стану в країні введено ряд пом`якшень для боржників, а тому взагалі відсутні підстави для стягнення 3 % річних та інфляційних за період з 23 лютого 2022 року. В разі прийняття рішення про задоволення позовних вимог, представник відповідача зазначив про те, що розмір стягнення підлягає зменшенню до того розміру, щоб вказана сума відповідала меті компенсаційних витрат, як таких. Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому, зокрема, зазначив, що відповідно до ст. 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 06 серпня 2019 року відповідач, в порушення домовленостей з позивачем, оформила придбану за кошти позивача квартиру у м. Києві, а тому саме з цього часу вона фактично безпідставно набула грошові кошти і повинна була їх повернути, але не виконала зобов`язання і по теперішній час. З вимогою про повернення безпідставно набутих коштів позивач звернулася до суду у справі № 761/4218/20 05 лютого 2020 року, а тому вказана дата фактично є датою повідомлення відповідача про необхідність повернення коштів. Також, протягом усього часу розгляду справи про повернення безпідставно набутих коштів, [PERSON] неодноразово зустрічалася з [PERSON] та висловлювала у телефонному режимі вимогу про добровільне повернення безпідставно набутих останньою коштів, але вказані вимоги відповідач ігнорувала та не повернула кошти і до теперішнього часу. Крім того, представник позивача заперечував щодо посилань представника відповідача про непропорційність та неспівмірність компенсаційних витрат з характером та метою стягуваних виплат, посилаючись на те, що відповідач усвідомлено позбавила позивача, яка є її матір`ю, окрім грошових коштів ще і всього майна, яке позивач збирала усе своє життя. Відповідач збагатилася за рахунок незаконного заволодіння ним, а потім розпродала майно, не повернувши матері жодної копійки. Крім того, достовірно розуміючи, що квартира у м. Києві була придбана за кошти позивача, з 2020 року [PERSON] здає її в оренду, за що отримує щомісячно стабільні прибутки, розуміючи, що триваюче і систематично збагачується за кошти матері. Долею матері, яку свідомо залишила без житла, всього майна та всіх коштів, донька не цікавиться, всі зустрічі з нею ігнорує. Також, представник позивача заперечував щодо відшкодування позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 7000 грн., які просить стягнути відповідач, посилаючись на їх неспівмірність зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом та ціною позову і просив вказані вимоги залишити без задоволення. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Рішенням Деснянського районного\~суду м.\~Чернігова від 02\~березня 2021\~року у\~справі №\~761/4218/20,\~яке набрало\~законної сили\~23\~січня 2023\~року,\~позовні вимоги\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~повернення безпідставно\~набутих коштів\~задоволено частково.\~Стягнуто з [PERSON] на користь\~ [PERSON] грошові\~кошти в\~сумі 888230 грн. 60 коп. (а.с. 6-11). Судом у\~рішенні від\~02.03.2021\~у справі\~№ 761/4218/20\~встановлено,\~що позивач\~мала намір\~придбати квартиру\~у м.\~Києві та\~займалася її\~пошуком.\~Позивач 26\~вересня 2017\~року продала\~свою квартиру\~у м.\~Чернігові та\~в цей\~же день\~кошти в\~розмірі 31000\~доларів США\~поклала на\~рахунок в\~АТ «Приватбанк».\~У день\~внесення коштів за квартиру у м. Києві, а саме 17.01.2018 о 15 год. 50 хв. позивач зняла свої кошти з рахунку в Приватбанку в м. Києві в сумі 31000 доларів США та в присутності свідків [PERSON] і [PERSON] було здійснено обмін доларів на гривню та свідками підтверджено, що саме ці кошти в цей же день вносилися на рахунок АТ «Кристалбанк», відкритий на ім`я [PERSON] для оплати вартості квартири. Оскільки кошти були використанні для придбання квартири, володільцем якої стала відповідач, а тому кошти в еквіваленті 31000 доларів США за курсом НБУ на день їх обміну в сумі сумі 888230 грн. 60 коп. є безпідставно набутим майном і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі статті 1212 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова у справі № 761/4218/20 встановлено безпідставність набуття відповідачем грошових коштів від позивача та стягнуто їх для відновлення порушеного права позивача. Загальною засадою цивільного законодавства є добросовісність, розумність, справедливість. Цей принцип повною мірою підлягає як врахуванню учасниками цивільних відносин під час обрання варіанта належної поведінки з іншими учасниками, а так само має бути застосований під час оцінки судом поведінки усіх учасників цивільних відносин між собою. Кожна особа, діючи правомірно, повинна усвідомлювати, чи існує будь-яка справедлива підстава отримання нею тих або інших грошових коштів (матеріальних благ), чи відповідає існуючий характер взаємних стосунків сторін природі та вартості певного роду отримання, чи не створює така передача блага обов`язок з повернення неналежно отриманого. При цьому, суд має виходити з того, що підстава отримання будь-якого майна безвідплатно від іншої особи має бути недвозначною та явно вираженою з боку особи, яка здійснює таке передання. Отже, діючи розумно та добросовісно, кожен учасник цивільних відносин має оцінювати, чи не створює отримання якогось майна від іншої особи для самого отримувача певні цивільні зобов`язання, зокрема й щодо повернення отриманого без справедливої підстави. Цивільне право слугує меті забезпечення стабільності цивільного обороту, критерієм забезпечення чого є, за загальним правилом, отримання усіма учасниками цивільних відносин лише належного, тобто того, на отримання чого особа вправі справедливо та розумно розраховувати. Отже, саме такої розумної та справедливої підстави набуття грошових коштів у відповідача не існувало ані на час їх отримання, ані у подальшому такі підстави не виникли, а тому рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.03.2021 у справі № 761/4218/20 грошові кошти стягнуті з відповідача на користь позивача, як безпідставно набуті. При цьому, вимогу до відповідача про стягнення безпідставно набутих коштів [PERSON] заявила 05 лютого 2020 року, пред`явивши позов до суду у справі № 761/4218/20, а тому доводи представника відповідача про те, що відповідач не знала про необхідність повернення коштів, є безпідставними. Згідно з частиною першою статті 1213\~ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19)). Частиною другою статті 1214 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інакше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші, на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». Вказаний правовий висновок викладено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17. Отже, правовідносини, які склалися між сторонами з приводу стягнення безпідставно отриманих коштів, за своєю правовою природою є грошовим зобов`язанням, на яке поширюється дія частини другої статті 625\~ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності. Передбачене частиною другою статті 625\~ЦК України нарахування 3 % річних та втрат від інфляції має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Щодо зобов`язання повернути безпідставно набуте майно з урахуванням 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625\~ЦК України правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18), від 17 квітня 2019 року у справі № 759/1206/17 (провадження № 61-40св19). Також, подібний правовий висновок у даних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 202/2965/19 (провадження № 61-6021св 21). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У частинах першій, третій статті 12 та частині першій статті 81\~ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи наведене вище, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних та інфляційних втрат від простроченої суми в межах заявлених позивачем строків, а саме з 27.02.2020 по 27.02.2023. При цьому, суд враховує ту обставину, що позивач пред`явила вимогу відповідачу про повернення безпідставно набутих коштів 05 лютого 2020 року, що була викладена в її позовній заяві у справі № 761/4218/20. Здійснивши перевірку розрахунку, в межах заявленого позивачем періоду, суд встановив, що сума 3% річних від суми заборгованості за зобов`язанням в розмірі 888230 грн. 60 коп. за період з 27.02.2020 по 27.02.2023 становить 80025 грн. 13 коп. Сума інфляційних втрат від суми заборгованості за зобов`язанням в розмірі 888230 грн. 60 коп. за період з 01.03.2020 по 31.01.2023 становить 422396 грн. 09 коп. Відповідачем вказаного розрахунку не спростовано. Представник відповідача в судовому засіданні повідомила, що розрахунок 3% річних та втрат від інфляції математично здійснений позивачем вірно, проте відповідач вважає нараховану позивачем суму несправедливою, адже в нарахованому позивачем компенсаційні виплати перетворюються на непомірний тягар для відповідача та джерело отримання додаткових прибутків позивачем. Проте, вказані доводи представника відповідача суд не може прийняти до уваги, адже передбачене частиною другою статті 625\~ЦК України нарахування 3 % річних та втрат від інфляції має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, а саме, у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі. Крім того, у зв`язку із задоволенням позову, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved