Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

17.05.2022 року Орган опіки і піклування Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області в особі сільського голови В. Щекуна звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якій просить позбавити останніх батьківських прав щодо їх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; призначити стягнення з [PERSON] та [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 09.06.2022 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою суду від 19.07.2022 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 24.01.2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування Сколівської міської ради Львівської області. Позовна заява обгрунтована тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] протягом тривалого часу постійно ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, не спілкуються з такими в тому обсязі, який є необхідним для їх нормального розвитку, не надають їм доступ до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не створюють умов для здобуття дітьми освіти. Крім цього зазначено, що відповідачі безробітні, отримують щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини на дочку [PERSON] , а також державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю на сина [PERSON] , який більшу частину часу проживає не вдома, а за місцем навчання, а також допомогу на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях. Вказані соціальні кошти використовують не за призначенням, а саме на придбання спиртних напоїв. Починаючи з 17.02.2022 року малолітні діти відповідачів перебувають на обліку дітей, які знаходяться у складних життєвих обставинах. В ході обстеження умов проживання в сім`ї [PERSON] завжди виявлявся безлад, відсутність належної гігієни. Діти [PERSON] та [PERSON] були недоглянутими, в будинку у вікнах вибиті шибки та шпарини у вікнах, неналежно зберігався одяг та продукти харчування. Згідно з інформацією закладу дошкільної освіти села Козьова, викладеною в довідці-характеристиці від 11.05.2022 року № 2 батьки дитини [PERSON] , [INFO] , не займаються її вихованням та розвитком, не надають належної уваги гігієні дитини, речі та одяг мають специфічний неприємний запах, дитина не навчена користуватися туалетом. Відповідно до інформації, зазначеної в характеристиці учня 2-го класу Великолюбінського навчально-реабілітаційного центру [PERSON] , [INFO] , такий має інтелектуальні порушення, загальне недорозвинення мовлення ІІ рівня. За час проживання в сім`ї у нього з`явилися різноманітні психологічні травми, блоки та страхи, які не дають йому нормально розвиватися, негативно впливають на фізичне самопочуття та викликають різноманітні психосоматичні захворювання. Згідно з інформацією, яка викладена в характеристиках, виданих Козівською сільською радою Стрийського району Львівської області, відповідачі схильні до зловживання спиртними напоями. Виховання дітей в сім`ї, забезпечення умов їх проживання і утримання є неналежними. Згідно із розпорядженням сільського голови Козівської сільської ради від 10.05.2022 року №71/02-40 малолітніх [PERSON] та [PERSON] тимчасово влаштовано в КЗ ЛОР «Будинок дитини №1» за адресою: вул. Комарниця, 2А, м. Львів, де вони перебувають на повному державному забезпеченні. Вищенаведені обставини, на думку сторони позивача, свідчать про невиконання відповідачами своїх батьківських обов`язків, які зобов`язані виховувати дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний то моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладенні на них відповідальності, встановленої законом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив такі задовольнити. Відповідачка [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні заперечували, щодо задоволення позовних вимог Органу опіки і піклування Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Сколівської міської ради Львівської області Андрусишин Л.І. в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги Органу опіки і піклування Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України). Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями п.2 ч.164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійний характер. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , являються батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними повторними копіями свідоцтв про народження. Як вбачається з витягу з протоколу №5 комісії з питань захисту прав дитини Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області від 10 травня 2022 року, такою вирішено вважати за доцільне позбавити громадян [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо їх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оскільки такі ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, не спілкуються з ними в тому обсязі, який є необхідним для їх нормального розвитку, не надають дітям доступ до культурних та іншим духовних цінностей, не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до внутрішнього світу своїх дітей, не створюють умов для здобуття дітьми освіти. Подальше проживання дітей біля своїх батьків є небезпечним для їх життя та здоров`я. Відповідно до актів проведення оцінки рівня безпеки малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , складених комісією з питань захисту прав дитини Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, діти потребують негайного відібрання у батьків із подальшим зверненням до суду з позовом про позбавлення їх батьків батьківських прав, оскільки в даній сім`ї існує реальна загроза життю та здоров`ю дітей, такі не забезпечені продуктами харчування. Згідно актів обстеження умов проживання сім`ї, складених комісією з питань захисту прав дитини Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області 10 червня 2021 року, 28 липня 2021 року, 26 серпня 2021 року, 12 листопада 2021 року та 09 травня 2022 року, під час обстеження будинку, в якому проживає сім`я [PERSON] зі своїми малолітніми дітьми, виявлено безлад, відсутність належної гігієни, в будинку у вікнах вибиті шибки. Батьків [PERSON] та [PERSON] неодноразово було попереджено про необхідність виправлення ситуації в сім`ї щодо забезпечення умов проживання та виховання їх малолітніх дітей, а також виправлення їх власної поведінки, поведінки, зокрема поведінки щодо зловживання ними спиртними напоями. Рішенням виконавчого комітету Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області №47 від 18 червня 2021 року, вирішено зобов`язати у 2-ох місячний термін відповідачів покращити санітарні умови проживання дітей, вести здоровий спосіб життя, забезпечити належний морально-психологічний клімат у сім`ї, здійснювати належний догляд за станом здоров`я дітей, дбати про здорове харчування, дослухатися та виконувати рекомендації, пропозиції та зауваження соціальних служб щодо покращення ситуації в сім`ї. Відповідно до наказу начальника служби у справах дітей Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області №7 від 17 лютого 2022 року, неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що проживають за адресою: [ADDRESS] , взято на облік, як таких, що перебувають у складних життєвих обставинах у зв`язку із ухиленням їх батьків від виконання своїх обов`язків. Відповідно до листа начальника ВП №3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області В. Марочканич №12-19/44 від 10.05.2022 року, [PERSON] , [INFO] та гр. [PERSON] , [INFO] , жителі [ADDRESS] , зловживають спиртними напоями та неналежно виконують свої батьківські обов`язки відносно своїх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за що неодноразово притягувалися до адміністративноїь відповідальності за ст. 184 КУпАП. Листом № 386/02-18 від 09.05.2022 року секретарем Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області повідомлено керівника Сколівського відділу Стрийської окружної прокуратури про те, що у зв`язку із виникненням безпосередньої загрози життю і здоров`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживаючих за адресою: [ADDRESS] , здійснюються заходи, спрямовані на негайне відібрання зазначених дітей від їх батьків [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до розпорядження голови Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області №71/02-04 від 10 травня 2022 року, малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] тимчасово влаштовано в КЗ ЛОР «Будинок дитини №1» за адресою: вул. Комаринця, 2А, м. Львів. Згідно характеристик, складених 12.05.2022 року Козівською сільською радою Стрийського району Львівської області на відповідачів [PERSON] та [PERSON] , такі схильні до зловживання алкогольними напоями, виховання дітей в їх сім`ї, забезпечення умов їх проживання і утримання є неналежними. Також зазначено, що починаючи з 01.09.2020 року малолітній син [PERSON] переважну частину часу, крім періоду канікул, проживає, виховується і навчається у навчально-реабілітаційному центрі, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Інші двоє дітей проживали біля батьків. 10.05.2022 року малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] тимчасово влаштовано в КЗ ЛОР «Будинок дитини №1» за адресою: вул. Комаринця, 2А, м. Львів. Згідно характеристики, складеної 10.05.2022 року Великолюбінським НРЦ на учня 2-го класу Великолюбінського НРЦ, у такого за час проживання в сім`ї з`явилися різноманітні психологічні травми, блоки, страхи, які не дають йому нормально розвиватися, негативно впливають на фізичне самопочуття та викликають різноманітні психосоматичні захвороювання. Він жодного разу не згадав про родину та не бажає про неї говорити, повертатися додому. Як вбачається з висновку від 16 травня 2022 року, складеного відповідно до вимог статтей 19,164,165 Сімейного кодексу України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ №866 від 24.09.2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», служба у справах дітей Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] та гр. [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , відносно їх малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , оскільки такі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Сколівської міської ради №374/02-07 від 28.03.2023 року, обстеживши умови проживання сім`ї [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають в с. Гребенів Стрийського району Львівської області, орган опіки вважає, що умови для проживання та дозвілля дітей незадовільні. Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав не є обов`язковим для суду (ч.ч.5,6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Вказаний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року в справі № 753/2025/19. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що такі ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Представник Позивача в підтвердження заявлених позовних вимог про позбавлення батьківських прав зіслалась на те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків, пов`язаних з вихованням дітей, а саме: не цікавляться дітьми, не піклуються про таких, абсолютно байдужі до дітей, не приймають участь у їх вихованні. Як встановлено судом, на даний час відповідачі змінили спосіб свого життя, а саме [PERSON] працевлаштувався і має постійне місце роботи, стабільну заробітну плату, що підтверджується трудовим договором між працівником і фізичною особю-підприємцем, який використовує найману працю, від 23.09.2022 року, наданим суду самим роботодавцем, який був присутній під час розгляду справи. Також, як вбачається з характеристики [PERSON] , наданої за місцем праці, такий за період роботи на займаній посаді завжди своєчасно виконує всі посадові обов`язки згідно із трудовим договором. За період перебування на посаді робітника з благоустрою зарекомендував себе позитивно. За характером спокійний та врівноважений, жодної скарги від клієнтів певної сфери обслуговування не надходило, тільки позитивні відгуки. У порушенні норм техніки безпеки та трудового режиму помічений не був. Крім цього, в судовому засіданні в присутності психологів заслухано думку неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який зважаючи на свій вік, не здатний в повній мірі оцінити наслідки прийняття рішення щодо його розлучення з батьками, проте вказав, що любить своїх батьків, висловив своє захоплення малювати разом з батьком, що свідчить про те, що батьки не є байдужими до дитини, а тільки в силу своїх життєвих обставни не взмозі забезпечити належні умови для її розвитку та розвитку інших дітей. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Ухиленням від виконання обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена положеннями п.2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї доньки в матеріалах справи відсутні. Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (п.п 57, 58). У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020 року, справа № 227/2272/18). Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 року, винесеній у справі № 753/2025/19, дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Аналізуючи вимоги та положення вищезазначеного законодавства, а також враховуючи, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Під час розгляду даної справи судом не встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. При цьому факт заперечення відповідачами позовних вимог про позбавлення батьківських прав свідчить про наявність у таких бажання піклуватись про своїх дітей. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позивачем не доведено, що поведінка відповідачів є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо таких: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дітей, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо нехтування відповідачами своїми обов`язками щодо виховання та утримання дітей, оскільки вони не знайшли свого документального підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Докази, які були надані позивачем в судове засідання, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідачів такої крайньої міри впливу як позбавлення батьківських прав відносно своїх дітей . Таким чином, аналізуючи наведені докази та даючи їм оцінку у співвідношенні із діючим законодавством, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, з урахуванням обставин справи та ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.7,164 СК України, піклуючись при цьому про інтереси дітей, для виховання яких необхідна участь обох батьків, суд дійшов висновку про відсутність виняткової ситуації, яка б викликала необхідність позбавити відповідачів батьківських прав, а відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Разом з цим, суд вважає за доцільне попередити відповідачів про необхідність зміни ставлення до своїх обов`язків щодо дітей, вказавши, що у разі ухилення від виконання батьківських обов`язків вони може бути позбавлені батьківських прав та зобов`язати Службу у справах дітей Сколівської міської ради здійснювати контроль за виконанням відповідачами своїх батьківських обов`язків. До такого висновку суд прийшов у зв`язку з тим, що відповідачі на протязі 2022 року фактично не вживали всіх необхідних та достатніх заходів для відновлення відносин із дітьми, забезпечення виконання ними батьківських обов`язків. Позовні вимоги про стягнення з відповідачів аліментів на утримання дітей задоволенню не підлягає у зв`язку з тим, що є похідними від основної позовної вимоги.

Outcome: dismissed