Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

Акціонерне товариство\~комерційний банк\~«ПриватБанк» (далі\~-\~АТ КБ\~«ПриватБанк»),\~яке є\~правонаступником ПУБЛІЧНОГО\~АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА\~КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК\~«ПРИВАТБАНК» (далі\~-\~ПАТ КБ\~«ПРИВАТБАНК»),\~звернулося до\~суду з\~зазначеною позовною\~заявою до\~відповідача,\~в якій\~просить стягнути\~з відповідача\~заборгованість за\~кредитним договором\~на загальну\~суму 18152,25\~грн.,\~а також\~судові витрати\~на загальну\~суму 2270,00\~грн.,\~посилаючись на\~те,\~що між\~ПАТ КБ\~«ПриватБанк» і\~відповідачем 31\~травня 2011\~року був\~укладений кредитний\~договір б/н,\~відповідно до\~умов якого\~ПАТ КБ\~«ПриватБанк» надав,\~а відповідач\~отримав кредит\~у вигляді\~встановленого кредитного\~ліміту,\~розмір якого\~у подальшому\~був збільшений\~до 18000,00\~грн.на\~платіжну карту\~зі сплатою\~відсотків за\~користування кредитом\~у розмірі\~43,2\~%\~річних на\~суму залишку\~заборгованості за\~кредитом на\~строк 12\~місяців з\~подальшою пролонгацією. АТ КБ «ПриватБанк» повністю та в строки виконав свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, однак відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконував, внаслідок чого станом на 25 лютого 2021 року перед позивачем виникла заборгованість за простроченим тілом кредиту, простроченими відсотками, яка склала\~загальну суму 18152,25 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки останній ухиляється від добровільного погашення заборгованості по вищевказаному договору, що є порушенням прав позивача. Представниця позивача в судове засідання не з`явилася, але надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у\~судове засідання\~не з`явився,\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи неодноразово повідомлявся належним чином. Так, судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованого у встановленому законом порядку, однак, згідно з поштовими конвертами з судовими повістками, що повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «адресат відсутній за вказаною адресою», що свідчить про неможливість вручення відповідачу судової повістки, та відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Суд, також, враховує, що складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54, «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41). Суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 1 ст. ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Отже відповідач зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач надавав суду доказів неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, враховуючи зазначені обставини неявки відповідачки до суду, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність відповідачки, який з 29 березня 2021 року, тобто з моменту прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, до ухвалення даного рішення жодного разу в судове засідання не прибув, станом розгляду справи не цікавився, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтував. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідача, який не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи вказані факти, згоду представниці позивача, що викладена у її письмовому клопотанні, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву позивача обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 45-49) та [PERSON] (а.с. 43) відповідно до АНКЕТИ-ЗАЯВИ про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 31 травня 2011 року був укладений кредитний договір, відповідно до якого позивач передав кредит відповідачу у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого у подальшому був збільшений до 18000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 43,2 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом на строк\~12\~місяців з\~пролонгацією (а.с. 6-17, 51-57). Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3. Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дав право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг. Крім того, відповідно до зазначеної АНКЕТИ-ЗАЯВИ відповідач зобов`язався дотримуватись умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.7.12. Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, та оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п. 2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов`язань за договором, позичальник зобов`язався на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. В порушення умов зазначеного кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання не виконував, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем, яка згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 25 лютого 2021 року з урахуванням заборгованості за простроченим тілом кредиту, простроченими відсотками склала загальну суму 18152,25 грн. (а.с. 6-17, 51-57). Згідно з вимогами ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності з ч. 2. ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту другою стороною. Отже, акцептуючи пропозицію банку відповідачка своїм підписом у Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку підтвердила, що між нею та позивачем досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору, які передбачені чинним законодавством України для такого роду договорів, в тому числі договору банківського рахунку та кредитного договору. Судом встановлено, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, в тому числі і ті, що витікають з кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк», позивачем по справі, був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених вищезазначеним кредитним договором, однак, відповідач всупереч вимог чинного законодавства та АНКЕТИ-ЗАЯВИ і Умов та правил надання банківських послуг належним чином свої зобов`язання з повернення кредиту та відсотків за користування кредитом не виконав та не здійснював повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі у встановлені строки. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачем. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, правильність якого перевірена судом, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на 25 лютого 2021 року становить 18152,25 грн., у тому числі: заборгованість за простроченим тілом кредиту 15820,56 грн., заборгованість за простроченими відсотками 2331,69 грн. (а.с. 12-13). Доказів, в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності складеного банком розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачем до суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за укладеним між сторонами по справі договором суду також не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд враховуючи положення ч. 1 ст. 20 ЦК України про право позивача (кредитора) на свій розсуд вимагати від відповідача (боржника) будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості на загальну суму 18152,25 грн., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 15820,56 грн. та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 2331,69 грн., оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та вони не спростовані відповідачем. Згідно зі ст. 141 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки його позов задоволено та понесені витрати підтверджені відповідним платіжним дорученням (а.с. 50). На підставі ст. ст. 20, 207, 525, 526, 527, 530, 634, 638, 639, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved