Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

Рух справи 27.06.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва через систему «Електронний суд» надійшла вказана позовна заява, датована 27.06.2022, за підписом позивача та його представника - адвоката Газізової Ю.Л. (діє на підставі ордеру) в якій позивач просить суд: - розірвати шлюб, укладений 30.01.2004 між [PERSON] та [PERSON] про що зроблено відповідний актовий запис за № 55, та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ; - визнати квартиру, загальною площею 46,8 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] , об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; - в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] ( [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Шевченківським РУ ГУ МВС України в місті Києві 04.06.2004, РНОКПГТ [NUMBER] ) право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 46,8 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; - в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] ( [INFO] паспорт серії [NUMBER] , виданий Ленінградським РУ ТУ МВС України у м. Києві 25.03.1997, РНОКГШ [NUMBER] ) право власності на 1/2частину квартири, загальною площею 46,8 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] , позбавивши його права власності на цілу частку; - судові витрати, понесені [PERSON] , стягнути з [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично справу передано судді по реєстру 05.07.2022. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06.07.2022 позов прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі було призначено на 29.09.2022. 26.09.2022 до суду надійшов відзив на позов. Враховуючи клопотання представника позивача, з метою надання часу для підготовки заперечень на відзив, 29.09.2022 підготовче засідання було відкладено на 19.01.2023. 06.12.2022 до суду за підписом представника позивача надійшла відповідь на відзив. 09.01.2023 до суду за підписом відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. 19.01.2023 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному та було перенесено на 13.04.2023. У судове засідання, призначене на 13.04.2023 з`явились сторони у справі та їх представники, яким оголошувався склад суду та роз`яснювалось право на відвід. Відводів складу суду не заявлено. Ухвалою від 13.04.2023 Солом`янського районного суду міста Києва, зокрема, вирішено: -Роз`єднати у самостійні провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя; -У межах справи № 760/7616/22 залишити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яку продовжити розглядом у даному судовому засіданні; -Вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, - виділити в окреме провадження. Присутня у судовому засіданні 13.04.2023 позивачка на задоволенні позовних вимог про розірвання шлюбу наполягала. Відповідач щодо вимог про розірвання шлюбу не заперечував, в цій частині позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив задовольнити. Згідно з ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Обґрунтування позову Позовна заява в частині вимог про розірвання шлюбу обґрунтована, зокрема, тим, що більше року шлюбні стосунки між сторонами не підтримуються, спільне господарство не ведеться, відповідач часто перебуває у відрядженнях за кордоном. Позивач вказує, що спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Зазначає, що сторони втратили один до одного почуття любові, довіри та поваги, фізичні та духовні зв`язки між собою, сторони не можуть знайти спільну мову, часто сваряться, через що в сім`ї постійно панує напружена атмосфера. Позивач стверджує, що на даний час сім`я існує формально, примирення між подружжям неможливе. Підсумовується, що шлюбно-сімейні відносини між позивачем та відповідачем вже тривалий час припинені, учасники справи не ведуть спільне господарство, у них відсутній єдиний сімейний бюджет, тому позивач вважає, що збереження родини є неможливим, на примирення вона не згодна, а відтак, просить розірвати шлюб між позивачем та відповідачем. Щодо правової позиції відповідача У відзиві на позов відповідач не заперечує проти позовної вимоги щодо розірвання шлюбу з позивачкою. Зазначає, що шлюбні відносини сторін припинені, шлюб існує формально, на примирення він не погоджується і вважає, що судом шлюб повинен бути розірваний. Разом з тим, відповідач зауважує, що не погоджується з причинами, які стали приводом та підставою для розпаду шлюбу, які зазначені позивачкою. Встановлені судом фактичні обставини справи Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне. Матеріалами справи підтверджено, що 30.01.2004 між сторонами у справі - [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції міста Києва, про що зроблено актовий запис № 55 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 30.01.2004, а.с. 7). У цьому шлюбі у подружжя народилась дитина: син - [PERSON] , [INFO] , про що 20.03.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції міста Києва зроблено актовий запис за № 552 (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 20.03.2008, а.с. 8). Позивачка стверджує, що: подружжя спільне господарство не веде, у них відсутній єдиний сімейний бюджет, на даний час сім`я існує формально, примирення між подружжям неможливе, збереження родини є неможливим, на примирення вона не згодна. Відповідач щодо розірвання шлюбу з позивачкою не заперечує, зазначає, що шлюбні відносини сторін припинені, шлюб існує формально, на примирення він не погоджується. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. За змістом ч. 1 ст. 110, ст. 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, проте, як встановлено судом, позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Позивач скористалась наданим правом та звернулась до суду з позовом у даній справі, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) викладена правова позиція відповідно до якої: «Згідно із статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За положеннями частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За положеннями статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Одночасно згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено частиною сьомою статті 240 ЦПК України. Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Беручи до уваги те, що ні у заяві про перегляд заочного рішення, ні в апеляційній скарзі на рішення місцевого суду [PERSON] не обґрунтовувалась необхідність надання строку на примирення подружжя, а також враховуючи те, що [PERSON] не бажає зберігати подружні відносини із заявником доводи відповідача про порушення його права на призначення подружжю строк для примирення є безпідставними.» Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов висновку про те, що подальше подружнє життя суперечитиме інтересам як позивача, так і відповідача, збереження сім`ї є неможливим. З урахуванням викладеного, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, суд враховує, що за змістом ч.ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даній справі відповідачем позов про розірвання шлюбу фактично визнано. Обставин, за яких визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. З урахуванням викладеного у сукупності, позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд роз`яснює, що відповідно до п.п. 1, 2, 3 р. 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за № 719/4940), державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану у встановлених законом випадках. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану, який отримав рішення суду про розірвання шлюбу, повинен у день його надходження зробити відмітку про розірвання шлюбу на лицьовому боці актового запису про шлюб, зазначивши дату і номер рішення суду, повне найменування суду, яким ухвалено рішення, а також внести відповідні відомості до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Після цього не пізніше наступного робочого дня відділ державної реєстрації актів цивільного стану надсилає повідомлення (додаток 9) до архіву органу державної реєстрації актів цивільного стану, у якому зберігається другий примірник актового запису про шлюб, який у строк, що не перевищує семи робочих днів з дня отримання повідомлення, проставляє у ньому відповідну відмітку. Щодо розподілу судових витрат Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що кореспондується з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи визнання відповідачем позову про розірвання шлюбу, [PERSON] з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого нею за подання позову судового збору (992,40 грн), що становить 496,20 грн. Іншу частину сплаченого позивачем судового збору (496,20 грн) слід стягнути на її користь з відповідача ( [PERSON] ). Враховуючи викладене,

Outcome: approved