Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, згідно якого просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який був зареєстрований 23.10.2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 191. В обґрунтування заяви позивач зазначила, що з 23 жовтня 2010 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Сторони від шлюбу мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спору з відповідачем щодо місця проживання дітей не має, діти проживають разом із матір`ю. Зазначила, що шлюбні відносини між нею і відповідачем не склалися, фактичні шлюбні відносини між ними припинені з березня 2022 року, спільне господарство не ведеться. На даний час шлюб існує формально. Позивач вважає, що збереження сім`ї неможливе, а подальше існування формального шлюбу буде суперечити її інтересам. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 27 січня 2023 року відкрито провадження по справі, вирішено судовий розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про дату, час, місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В позові позивач просила розглянути справу у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала. Повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання відповідач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення судового засідання від нього на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий. Разом з тим, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, але причин неявки суду не повідомив, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без його участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 23 жовтня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 191. (а.с.18). Від шлюбу сторони мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . (а.с.9,10). Шлюбні відносини на момент розгляду справи подружжям припинені. Ст. 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права та обов`язки. Зазначене положення конституційної норми знайшло свій подальший розвиток у Сімейному Кодексі України, відповідно до ст. 21 якого, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Вжите у цій правовій нормі слово «союз» підкреслює законодавче визнання теорії договірної природи шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ст.55 СК України). Відповідно до ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного чи психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 110 СК України кожен із подружжя має право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу, тобто припинення шлюбних відносин. При цьому подальше збереження шлюбу в будь-якому випадку можливе лише на паритетних засадах - на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Подружжя шлюбно-сімейні відносини не підтримує, спільного господарства не ведуть. Позивач відновлювати стосунки з відповідачем намірів не має, а тому суд вважає, що шлюб подружжя носить формальний характер, їх подальше спільне життя і збереження сім`ї неможливе. Суд розриває шлюб подружжя, оскільки між ними втрачені почуття взаємної любові та поваги. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, вона не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги не примирення сторін в період знаходження справи в суді, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Малолітні діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , будуть проживати з матір`ю. Майнових претензій один до одного подружжя не заявляли.

Outcome: approved