Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. 27 січня 2022 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), в якому просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її з відповідачем, визнати житловий будинок під [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,190 гектарів, кадастровий номер 5121085400:02:002:0002, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , а також визнати право власності по 1/2 частці у праві власності на вищевказане майно за кожною із сторін по справі. 2. Свої позовні вимоги щодо позивач обґрунтовує тим, що починаючи з грудня 1998 року і до 29 серпня 2004 року позивачка та відповідач проживали разом, однією сім`єю, без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, мали спільний бюджет та витрати, набували майно в інтересах сім`ї. 30 серпня 2004 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу народилася спільна дочка [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає спільно із батьками. За час спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу, а також в період знаходження в зареєстрованому шлюбі, позивачем та відповідачем, за спільні кошти було набуте майно, а саме житловий будинок під [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,190 гектарів, кадастровий номер 5121085400:02:002:0002, надана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), на якій розташований зазначений будинок. У січні 2022 року між сторонами виникли непримиренні незлагодженості. Пропозицію позивача про позасудовий поділ майна, яке набуте під час спільного проживання та перебування в зареєстрованому шлюбі, між подружжям, відповідач проігнорував. У зв`язку з викладеним, позивач звернулася до суду з вказаним позовом. 3. Відповідач надав відзив на позов в якому зазначив, що дійсною причиною звернення позивачки до суду є її небажання проживати разом із відповідачем в зв`язку з відсутністю почуття любові до нього яке вона втратила вісім років тому. Зазначив, що позивачка відмовилася підтримувати з ним шлюбні стосунки та мала на меті розірвати шлюб, але її відмовили його родичі. Наголошував, що за весь час їх сумісного проживання працював, забезпечував родину всім необхідним (гроші, продукти харчування, одяг, канцелярські товари, комп`ютерною технікою), сплачував податки та комунальні платежі, а також власноручно будував будинок, який є предметом спору в даній справі. Зазначив, що незважаючи на те, що їх шлюб з позивачкою фактично припинив своє існування, продовжував забезпечувати позивачку, спільну дитину та пасинка. 4. 19 липня 2022 року відповідачем було надано письмові пояснення в яких зазначалося, що в результаті некваліфікованого хірургічного втручання в нього розвилося запалення придатків статевого органу та на протязі досить тривалого часу він не може отримати кваліфіковану медичну допомогу у зв`язку з чим постійно звертається до лікарів та потребує допомоги. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 5. Позивачем до матеріалів позовної заяви була долучена заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке є предметом спору в даній справі, а також заборону вчиняти будь які інші дії щодо вказаного майна. (а.с. 65-66) 6. До матеріалі позовної заяви позивачем було долучено заяву про виклик та допит свідків. (а.с. 67-68) 7. 19 липня 2022 року відповідачем через канцелярію суду була подана заява про долучення до матеріалів справи письмових пояснень та доказів з додатками. (а.с. 96-115) 8. Відповідачем 14 листопада 2022 року було подано заяву про виклик свідків. (а.с. 120) 9. Позивачка в судовому засіданні зазначила що її мати передала в їх спільне з відповідачем користування, грошові кошти в розмірі 100000,00 гривень, отримані нею в результаті продажу земельної ділянки, яка знаходилися в її особистій приватній власності. Просила суд задовольнити позовні вимоги. 10. Відповідач у судовому засіданні підтвердив, що з грудня 1998 року по 2004 рік він з позивачкою проживали разом, однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнав, що житловий будинок та земельна ділянка, які є предметом спору, є спільною сумісною власністю його з позивачкою та не заперечував щодо поділу по 1/2 частці у праві власності на вищевказане майно кожному. Окрім цього підтвердив, що мати позивачки, в їх спільне користування, надала кошти у розмірі 100000,00 гривень. Також зазначив, що земельну ділянку на якій розташований житловий будинок він купив за 215-220 доларів США. Пояснив, що у зв`язку з хворобою статевих органів та не отримання кваліфікованої допомоги лікарів, він самостійно вивчив це питання та може надати розгорнуте дослідження щодо вказаних у його медичних довідках захворювань. \~ \~ \~ \~ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 11. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 січня 2022 року, цивільну справу № 496/466/22, передано на розгляд судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. (а.с. 71) 12. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 31 січня 2022 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з проведенням підготовчого судового засідання. (а.с. 72-73) 13. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 31 січня 2022 року було в задоволені клопотання позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке є предметом спору в даній справі та заборони вчиняти будь які дії щодо зазначеного майна було відмовлено. (а.с. 74-77) 14. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 21 листопада 2022 року підготовче судове засідання було закрито, справу призначено до розгляду по суті на 13 лютого 2023 року на 14:00 годину з урахуванням навантаження судді, а також були задоволені клопотання позивача та відповідача про виклик свідків. (а.с. 128-129) ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 15. Судом встановлено, що 30 серпня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Дачненської сільської Ради Біляївського району Одеської області, а/з № 25, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . (а.с. 11) 16. [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , а/з № 02. (а.с. 10) 17. Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 057250, виданого на підставі ІІ сесії ХХІV скликання Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області від 26 квітня 2002 року за № 25 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю Холоднобалківської сільської Ради Біляївського району Одеської області 01 грудня 2003 року за № 71, власником земельної ділянки площею 0,190 гектарів є [PERSON] . (а.с. 15) 18. Згідно з копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 10 липня 2012 року виконавчим комітетом Холоднобалківської сільської Ради Біляївського району Одеської області на підставі рішення виконавчого комітету Холоднобалківської сільської Ради Біляївського району Одеської області від 20.06.2012 року за № 135 (а.с. 16), власником житлового будинку під [ADDRESS] є [PERSON] , право власності за яким зареєстровано Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 13.07.2012 року, номер запису: 447 в книзі: 161-ж-6, реєстраційний номер: 37124731. (а.с. 12, 17) 19. З копії технічного паспорту, виготовленого 19.11.2011 року інженером-інвентаризатором Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , розташований житловий будинок загальною площею 131,1 кв. метрів та житловою площею 70,6 кв. метрів, з господарськими будівлями та надвірними спорудами: «Б» - гараж, «В» - убиральня, І цистерна, № 1,2 огорожа. (а.с. 18-21) 20. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , проводили сумісне дозвілля, що підтверджується численними спільними фото-світлинами (а.с. 22-26) та копіями паспорта [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] (а.с. 6-8), паспорта № [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] (а.с. 13), та особою, яка була присутня на судових засіданнях при розгляді справи, з яких вбачається подібність між власниками паспортів, особою, яка була присутня на судових засіданнях при розгляді справи та особами зображеними на фото-світлинах. 21. Відповідно до копії Звіту про оцінку майна, оціночна (ринкова), виданого ТОВ «МЕТРСТАТ ГРУПП» 19 січня 2022 року, вартість житлового будинку під [ADDRESS] складає 300011,00 гривень. (а.с. 27-42) 22. Відповідно до копії Звіту про експертну грошову оцінку, виданого ТОВ «МЕТРСТАТ ГРУПП» 19 січня 2022 року та рецензії ТОВ «Центр оцінки «ЕПОС» на звіт про експертну грошову оцінку, ринкова вартість земельної ділянки площею 0,19 гектарів, що розташована за адресою: [ADDRESS] , складає 150001,00 гривня. (а.с. 43-63) 23. Згідно копій рахунків за комунальні послуги, розрахункової книжки та квитанцій наданих установою, яка здійснює фінансову діяльність, комунальні послуги за електроенергію, газопостачання, за розподіл природного газу, водопостачання, сплачував [PERSON] . (а.с. 83-87) 24. Зі змісту довідки № 948 виданої 13.04.2022 року Нерубайською сільською Радою Одеського району Одеської області за адресою: [ADDRESS] зареєстровані 4: власник [PERSON] (зареєстрований та проживає), дружина [PERSON] (зареєстрована та проживає), дочка [PERSON] (зареєстрована та проживає), пасинок [PERSON] (зареєстрований та не проживає). (а.с. 103) 25. Надані відповідачем копії документів, що стосуються стану його здоров`я суд не може приймати до уваги, оскільки вони не відносяться до предмету розгляду справи. Окрім цього відповідачу в судовому засіданні було роз`яснено його право на медичну допомогу. (а.с. 102, 104-115, 122-124) 26. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що позивачка та відповідач з 1998 року проживають разом та разом будували житловий будинок на протязі десяти років. Відповідач, який є її братом, працював, а позивачка виховувала дітей та допомагала йому. Окрім цього зазначила що родині позивачки та відповідача допомагала мати позивачки. 27. Допитаний у судовому засіданні неповнолітній свідок [PERSON] повідомив, що на момент початку спільного проживання позивачки, яка є його матір`ю, та відповідача, він був маленьким. Проживали однією сім`єю, відповідача називав батьком. Пояснив, що спочатку купили земельну ділянку, а потім почали будувати на ній житловий будинок. Окрім цього зазначив, що позивачка приймала участь у будівництві, а саме: допомагала копати колодязь, погріб та заливати перекриття. V. Оцінка Суду. 28. Положеннями статей 15, 16 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), статтею 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом частини другої статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. 29. У відповідності до положень п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 30. Так, відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. 31. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. 32. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. 33. Стаття 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази того, що сторони не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Такий же висновок зроблено у Постанові Верховного Суду від 25.01.2018 року у справі №337-5266/15-ц. 34. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом, законною підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. 35. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. 36. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. 37. Зазначені висновки є сталими в судовій практиці та підтверджується позицією, викладеною, зокрема, в Постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 та Постанові Верховного Суду від 03.11.2020 року у справі № 369/7524/19. 38. Касаційний цивільний суд в своїй постанові від 08.12.2021 в справі № 531/295/19 дійшов висновку, що для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18). 39. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці (постанова КЦС ВС від в справі № 587/302/16). 40. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, що з грудня 1998 року по 2004 рік вони проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство у будинку [ADDRESS] . Дані обставини було також підтверджено допитаними у суді свідками [PERSON] та [PERSON] , які також зазначили, що сторони проживали разом, вели спільне господарство, придбали земельну ділянку та побудували житловий будинок. Свідки сприймали [PERSON] та [PERSON] , як подружжя. 41. Факт проживання сторін однією сім`єю також підтверджується змістом оглянутих в судовому засіданні фото-світлин, зміст яких стосується спільного проведенням дозвілля, та довідки, виданої сільською радою, на території якої проживають позивачка та відповідач, саме у спірний проміжок часу. Вказані докази, покази свідків не були спростовані стороною відповідача в процесі розгляду справи. 42. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 43. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 44. За правилами ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. 45. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Ч. 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. 46. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 та п. 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. 47. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.18-2 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до положень ст.ст. 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Однак, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України. 48. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача про визнання майна спільною сумісною власністю є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 49. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. 50. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 51. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. 52. Положеннями ч. 1 та 2 ст. 355 ЦК України, передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. 53. Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. 54. Відповідно до ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. 55. Згідно зі ст. 372 ЦК України, зазначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. 56. Також, згідно правової позиції, визначеної у Постанові Верховного суду від 18 квітня 2018 року по справі № 619/5624/14-ц - «Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 57. Пленум ВСУ у п. 27 Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2, роз`яснив, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 77, 78) в порядку, передбаченому ст.ст. 235, 237, 239 ЦПК України в новій редакції. 58. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). 59. Згідно з п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. 60. Згідно із положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 61. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 62. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 63. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. 64. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 65. Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 66. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 67. Згідно ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. 68. Враховуючи усе вищевказане в своїй сукупності, вивчивши наданні докази, суд керується обставинами, що мають істотне значення, а саме: право власності на земельну ділянку відповідач отримав та зареєстрував в період спільного проживання з позивачкою без реєстрації шлюбу, право власності на будинок зареєстровано у шлюбних відносинах, тому земельна ділянка та будинок підлягають поділу, та враховуючи презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке не оскаржувалось відповідачем, поділ повинен відбутись в рівних частках. 69. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 70. Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». 71. Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважаться. 72. У відповідності з ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 73. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. 74. Враховуючи викладені обставини по справі, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності за кожним по 1/2 частці у праві власності на нерухоме майно є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved