Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

13 березня 2023 року до Тростянецького районного суду Вінницької області надійшла справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява мотивована тим, що 12.05.2017 позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб. За час спільного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . В даний час сторони припинили спільне проживання, проживають окремо, причиною цьому є неправильна поведінка відповідачки, сім`я фактично розпалася, в сім`ї створились неможливі умови для спільного проживання, постійні суперечки зруйнували почуття і на думку позивача сім`я існує формально. У сторін абсолютно різні погляди на життя та спільне проживання, подальше збереження сім`ї є неможливим та недоцільним, сторони пройшли шлях розриву і примирення, але це не дало ніяких результатів та змін у відносинах, а тому примирення неможливе. Враховуючи наведені обставини, [PERSON] просить розірвати шлюб між ним і [PERSON] . Просить розглянути справу за його відсутності, у зв`язку з тим, що він перебуває на службі у Збройних Силах України. Ухвалою суду від 16 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, в позові висловився про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про визнання позову, у якій зазначила, що позов визнає та просить судовий розгляд проводити без її участі. Також відповідач просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211\~ЦПК України право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. Судом встановлено, що 12 травня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб у Тростянецькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом №25. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. В силу статей\~24,\~56 Сімейного кодексу України\~(далі\~СК України) кожен з подружжя вправі припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбу не допускається. Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно з ч. 2\~ст. 104 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 1\~статті 105 СК України\~вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Відповідно до ст.ст.110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Суд не може примусити позивача зберегти сім`ю, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідач позовні вимоги визнав та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову відповідачем. З огляду на позицію позивача щодо неможливості зберегти сім`ю, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що шлюб необхідно розірвати не вживаючи заходів для примирення. Суд переконаний, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, за таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до\~ст.\~113\~Сімейного кодексу\~України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на висловлене в заяві від 12.04.2023 бажання відповідача надалі іменуватися прізвищем набутим у шлюбі, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити відповідачу прізвище « [PERSON] ». Згідно з ч.2\~ст.114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Однак, враховуючи, що позивач не ставить вимоги про стягнення понесених ним судових витрат з відповідача, суд не вбачає підстав для стягнення таких витрат з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved