Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

У лютому 2023 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Чортківської міської ради Тернопільської області про зміну місця проживання дитини. В позовній заяві позивач вказав, що він є батьком неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Шлюб між батьками дітей розірваний рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 04.09.2018. Водночас цим рішенням дітей залишено проживати з матір`ю. Однак, неповнолітній син [PERSON] з листопада 2022 проживає з позивачем, відтак у [PERSON] виникла необхідність звернутися до суду з цим позовом для захисту прав та законних інтересів дитини шляхом зміни місця її проживання. 17 березня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 03 квітня 2023 року о 10 год 30 хв. В судове засідання представник позивача [PERSON] - адвокат Крива І.І. подала письмову заяву про розгляд справи без їхньої участі, підтримують позовні вимоги, просять позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення, підтвердила факт постійного проживання їхньої спільної дитини [PERSON] , [INFO] з батьком з листопада 2022 року. Представник третьої особи Служби у справах дітей Чортківської міської ради в судове засідання не з`явився, від третьої особи надійшла заява про слухання справи без участі представника, повністю підтримують висновок органу опіки та піклування, вважає за доцільне змінити місце проживання неповнолітньої дитини та встановити її місце проживання з батьком [PERSON] . Суд, вивчивши та дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 24 квітня 2004 року по 04 вересня 2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі в них народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , яких згідно рішення суду про розірвання шлюбу залишено проживати з матір`ю. Спільне місце проживання позивача і неповнолітнього [PERSON] по [ADDRESS] підтверджується актом про встановлення факту. З довідки Чортківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №7 Чортківської міської ради від 09.02.2023 р. № 8 випливає, що [PERSON] дійсно навчається в 9-Б класі. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку орану опіки та піклування Чортківської міської ради, який затверджено рішенням виконавчого комітету міської ради № 79 від 29 березня 2023 року, орган опіки та піклування Чортківської міської ради вважає за доцільне змінити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та встановити його місце проживання з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] . В цьому висновку враховано думку дитини, її бажання проживати з батьком, та відповідно до акту про встановлення факту проживання, проведеного працівниками служби у справах дітей Чортківської міської ради від 22 березня 2023 року встановлено, що у помешканні, де проживає сім`я, є чотири кімнати, кухня-їдальня, коридор, веранда та санвузол. Дитяча кімната належним чином обладнана (наявне ліжко, письмовий стіл, поличка для підручників, шафа для одягу, комп`ютерна техніка). Збережено належний санітарно-гігієнічний стан житла. Під час обстеження встановлено, що батьком створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. З листопада 2022 року і по даний час [PERSON] проживає з батьком. Мати хлопчика з березня 2022 року перебуває закордоном. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] , враховуючи вищевказані норми Закону, визнання відповідачкою позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо зміни місця проживання дитини, яка згідно рішення суду після розірвання шлюбу залишена проживати з матір`ю, на проживання з батьком підлягають задоволенню, оскільки умови для проживання дитини з батьком в повній мірі можуть забезпечити її повноцінний розвиток, навчання та виховання. Суд зазначає, що визначення місця проживання дитини разом із батьком, не позбавляє матір права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідачка позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про повернення позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 1073,60 гривень згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки АТ КБ «Приватбанк» № 0.0.2857637722 від 14 лютого 2023 року, що становить 536,80 гривень.

Outcome: approved