Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

у серпні 2022 році [PERSON] через свого представника - адвоката Бузинного А.С. звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ТОВ «Везем Шиппінг», кошти у сумі 376 802,85 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 07.09.2021 року між ним та ТОВ «Везем Шиппінг» був укладений попередній договір № ПКП-8218 купівлі-продажу транспортного засобу VOLKSWAGEN, модель СС, 2013 року випуску, номер шасі [NUMBER] . За цим Договором (п. 1 розділу 1) сторони зобов`язались укласти основний договір до 31.01.2022 року. Вказав, що в період з 07.09.2021 року по 29.10.2021 року він здійснив повну оплату вартості транспортного засобу в розмірі, еквівалентному 10 304,00 доларів США, проте, відповідач свої зобов`язання за попереднім договором не виконав, основний договір не уклав, транспортний засіб у його власність не передав. На його претензії відповіді не надав, грошових коштів не повернув. Враховуючи викладене, просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою від 08.09.2022 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання (а.с. 30). Ухвалою від 17.01.2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд по справі (а.с. 38). В судове засідання позивач не з`явився, від адвоката Бузинного А.С. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача, проханням задовольнити позов в повному обсязі та зазначенням того, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, який в установленому порядку повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в установлений судом строк відзиву на позов не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 07.09.2021 року між сторонами був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-8218 (а.с. 13-15). Згідно з п. 1.1. - 1.2. попереднього договору від 07.09.2021 року сторони зобов`язались укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (основний договір) на належний ТОВ «Везем Шиппінг» транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель СС, 2013 року випуску, номер шасі [NUMBER] , в строк до 31.01.2022 року. Відповідно до п. 1.3. попереднього договору від 07.09.2021 року ТОВ «Везем Шиппінг» гарантує, що на момент укладання основного договору транспортний засіб, визначений у п. 1.1. цього договору, буде належати їй та не буде знаходитись під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичним та юридичними особами, а також не буде обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством. Згідно з п. 1.5. попереднього договору від 07.09.2021 року ТОВ «Везем Шиппінг» здійснила придбання транспортного засобу з онлайн-аукціону автомобілів після його погодження з [PERSON] , який жодних заперечень та претензій щодо придбання транспортного засобу з метою подальшого укладення основного договору не має. Згідно з п. 2.1. попереднього договору від 07.09.201 року продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 10 304,00 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладання договору становить 276 252,30 грн., у тому числі ПДВ 46 042,05 грн. На підставі п. 2.2. попереднього договору від 07.09.2021 року сторони домовилися про проведення розрахунків за цим договором: На підставі п. 2.3. попереднього договору від 07.09.2021 року [PERSON] сплачує в день підписання цього договору ТОВ «Везем Шиппінг» в якості завдатку першу частину суми вартості транспортного засобу на розрахунковий рахунок в розмірі 6 606,00 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладання договору становить 177 108,18 грн., у тому числі ПДВ 29 518,03 грн. На підставі п. 2.4. попереднього договору від 07.09.2021 року наступні розрахунки за транспортний засіб здійснюються [PERSON] на розрахунковий рахунок ТОВ «Везем Шиппінг» відповідно до виставлених ним рахунків, але не пізніше строку, встановленого в п.1.2 даного договору. Відповідно до п. 2.5. попереднього договору від 07.09.2021 року сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення основного договору, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням. Розділом 3 попереднього договору від 07.09.2021 року визначений порядок переходу права власності на транспортний засіб. Згідно з положеннями розділу 4 попереднього договору від 07.09.2021 року цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.01.2022 року, або до укладання основного договору. [PERSON] сплатив на розрахунковий рахунок ТОВ «Везем Шиппінг» за транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель СС, 2013 року випуску, номер шасі [NUMBER] , що підтверджується копіями квитанцій №0.0.2256404445.1 від 07.09.2021 року на суму 97 000,00 грн., №6074-1559-3272-6228 від 07.09.2021 року на суму 80 108,18 грн., № 4351-1611-4896-4352 від 29.10.2021 року на суму 97 227,08 грн. (а.с. 10-12). 08.06.2022 року [PERSON] була подана до ТОВ «Везем Шиппінг» вимога про повернення грошових коштів за попереднім договором від 07.09.2021 року, відповідно до якої відповідач мав у семиденний строк її розглянути та повернути сплачені кошти (а.с. 13-16). На час подання позовної заяви відповідач грошові кошти сплачені за попереднім договором від 07.09.2021 року не повернув. Відомості про укладання між сторонами основного договору купівлі-продажу транспортного засобу відсутні. Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. В силу положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплатою неустойки і відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 655 ЦК Українивстановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1, 2 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до абзацу 2 ч. 1, 2-3 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Відповідно дост. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що [PERSON] та ТОВ «Везем Шиппінг» уклали попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу від 07.09.2021 року № ПКП-8218. Відповідно до умов попереднього договору від 07.09.2021 року позивач сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 10 304,00 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладання договору становило 276 252,30 грн., у тому числі ПДВ 46 042,05 грн., які сторони визначили як завдаток (п. 2.3 попереднього договору). Таким чином, відповідно до умов попереднього договору від 07.09.2021 року позивач сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 10 304,00 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладання договору становило 276 252,30 грн., у тому числі ПДВ 46 042,05грн. (п. 2.1 попереднього договору) Основний договір купівлі-продажу транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель СС, 2013 року випуску, номер шасі [NUMBER] , в строк до 31.01.2022 року, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між позивачем та відповідачем не був укладений. Оскільки сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому під час укладання попереднього договору, то передана позивачем відповідачу сума коштів в розмірі 10 304,00 доларів США є авансом в розумінні ст. 570 ЦК України, який підлягає поверненню позивачу. Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду України від 18.02.2009 року у справі №6-23108св08, у постановах Верховного Суду України від 25.09.2012 року у справі №6-82цс13, від 13.02.2013 року у справі №6-176цс12 та у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 року №461/5297/16-ц, від 17.06.2021 року у справі №711/5065/15-ц. Крім того, ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно дост. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. У ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено в договорі, чинне законодавство не містить. Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 320/5115/17 з аналізу наведених правових норм зроблено висновок, що гривня як національна валюта - єдиний законний платіжний засіб на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці на тимчасово окупованій території України. Оскільки у справі, що розглядає суд, іноземна валюта використовувалася сторонами на території України саме як засіб авансового платежу, суд дійшов висновку про стягнення авансу у національній валюті - гривні за офіційним курсом Національного банку України на день ухвалення рішення суду. Таким чином, з ТОВ «Везем Шиппінг» на користь [PERSON] підлягає стягненню за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу від 07.09.2021 року № ПКП-8218 авансовий платіж в сумі 376 802,85 грн. Суд вважає, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на підставі попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу. Аналізуючи обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення сплаченого авансового платежу, оскільки відповідач дійсно не виконав зобов`язання за укладеним з позивачем попереднім договором від 07.09.2021 року та у добровільному порядку не повернув йому грошові кошти, що має наслідком відшкодування завданих збитків. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави понесені судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 3 768,03 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved