Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

20.03.2023 року каналами поштового зв`язку до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. 23.03.2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В позові посилалася на те, що 10.10.2014 року позивач та відповідач уклали шлюб, який був зареєстрований у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №1411. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння та різних поглядів на шлюб та сім`ю. Сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З 01.02.2022 року подружжя проживає окремо, спільне господарство не ведеться. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати із матір`ю. Будь-які спроби налагодити сімейні відносини не дали результату. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе, це суперечить інтересам позивача та дитини. Крім того, відповідач наразі не надає коштів на утримання дитини. Як відомо позивачу, [PERSON] має офіційний заробіток, інших дітей від шлюбу не має, інвалідності також немає, у зв`язку з чим має можливість надавати кошти у розмірі необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Прохала: 1) Розірвати шлюб, зареєстрований 10.10.2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №1411, між [PERSON] та [PERSON] , після розірвання шлюбу залишити [PERSON] прізвище « [PERSON] »; 2) Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з моменту подання позову і до досягнення дитиною повноліття; 3) Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Позивач в судове засідання не з`явилася, у позові прохала справу розглянути у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, 03.04.2023 року подав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно на утримання дитини. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] в м. Запоріжжя народилася позивач - [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданий 31.12.2014 року Ленінським РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області. [INFO] в м. Запоріжжя народився відповідач - [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи. 10.10.2014 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №1411, після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 10.10.2014 року. [INFO] від шлюбу у сторін народилася дитина - донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.03.2017 року. Донька проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач наполягає на тому, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння та різних поглядів на шлюб та сім`ю. Сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З 01.02.2022 року подружжя проживає окремо, спільне господарство не ведеться. Будь-які спроби налагодити сімейні відносини не дали результату. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе, це суперечить інтересам позивача та дитини. Відповідач визнав вказані обставини та не заперечував проти задоволення позову. Суд, задовольняючи позов в частині розірвання шлюбу, виходить з наступного: Так, відповідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд, задовольняючи позов в частині стягнення аліментів, виходить з наступного: Відповідно ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пленум Верховного Суду України у Постанові від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають у шлюбі з 10.10.2014 року, мають спільну дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, з 01.02.2022 року подружжя проживає окремо, спільне господарство не ведеться, будь-які спроби налагодити сімейні відносини не дали результату, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідач не надає коштів на утримання дитини. Клопотання про зміну прізвища після розірвання шлюбу позивач не заявляла. Також, суд вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання своєї дитини в розмірі 1/4 частини свого заробітку, оскільки останній іншим особам аліменти не виплачує, є платоспроможним, працездатним, та позов визнав в повному обсязі. Крім того, відповідно ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач визнав пред`явлений до нього позов і визнання відповідачем позову не суперечить закону, тому суд враховуючи положення ст.206 ЦПК України, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Так як дана справа є справою про стягнення аліментів, то суд відповідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачем сплачено судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу в розмірі 1073,60 грн., і так як позов задоволено в повному обсязі, а позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів в розмірі 1073,60 грн. на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то суд стягує з відповідача судовий збір на користь позивача в розмірі 1073,60 грн. та в дохід держави в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved