Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад п`ять років з спадкодавцем [PERSON] , смерть якого настала [INFO] у м. Болехові Івано-Франківської області; змінити черговість спадкування та надати їй право на спадкування за законом разом із спадкоємцем другої черги [PERSON] на частку домоволодіння по [ADDRESS] , частку домоволодіння по [ADDRESS] та по частці земельних ділянок за цими адресами, стягнути з відповідача судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що вона, будучи неодруженою, з 1998 року стала проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , який був зареєстрований в домоволодінні своїх батьків по [ADDRESS] . Оскільки у них не було власного житла, вони проживали разом з його батьками. У чоловіка є брат, відповідач по справі, [PERSON] , який теж зареєстрований у будинку батьків, а фактично проживає в м. Стрий, та дві сестри, одна з яких проживає в Черкаській області, а інша в м. Кривий Ріг. В 2006 році придбала старий житловий будинок в [ADDRESS] , проте, при оформленні договору купівлі-продажу за рекомендацією нотаріуса записала будинок на двох з чоловіком, хоча гроші на його придбання дав її син, а капітальний ремонт робила вона за власні кошти. В 2018 році померла мати чоловіка, а в подальшому, [INFO] помер батько [PERSON] , який за життя склав заповіт, згідно з яким все майно, зокрема, домоволодіння по [ADDRESS] , заповів в рівних частках синам [PERSON] та [PERSON] . Зазначає, що після смерті матері чоловіка, його престарілому батьку різнобічну допомогу надавала в основному тільки вона, зокрема, готувала та возила їжу, садила город, прала білизну. Після смерті організувала похорон, зробила поминальний обід. Вказує, що вони з [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, піклувались один про одного, мали спільний бюджет, разом проводили дозвілля, думали одружитись, проте не встигли. [PERSON] з дитинства хворів. Внаслідок перенесеного рецидивуючого менінгіту та черепно-мозкової травми в нього були постійні головні болі, втрата пам`яті, похитування при хотьбі, що змушувало систематично лікуватись в різних медичних установах. Орієнтовно у 1998-1999 роках чоловік став інвалідом 3 групи, а у 2015 році йому було встановлено 2 групу інвалідності довічно. Останні чотири роки свого життя [PERSON] через важку хворобу перебував у безпорадному стані, не міг самостійно за собою доглядати, відповідно потребував сторонньої допомоги, в зв`язку з чим, вона одна тривалий час доглядала за чоловіком, опікувалася ним, возила на лікування, матеріально забезпечувала, купляла продукти, прибирала житло, займалася приготуванням їжі, здійснювала комунальні платежі. Останні місяці життя [PERSON] був у лежачому стані, а [INFO] помер в їхньому будинку в м. Болехові. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, при цьому, за життя спадкодавець заповіту не залишив, а вона, не будучи юридично обізнаною, вважала себе його дружиною. Відповідач у визначений законом час звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті брата як спадкоємець другої черги. Враховуючи, що вона з [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад 20 років, всі ці роки він важко хворів, був інвалідом другої групи, не працював, постійно лікувався, відтак, був у безпорадному стані, не міг самостійно забезпечити умови свого життя та потребував стороннього догляду, допомоги та піклування і саме вона забезпечила для нього належні умови життя, в тому числі і матеріальні, тому має право на спадщину як особа, яка проживала зі спадкодавцем не менше 5 років з переведенням у другу чергу спадкування за законом разом зі спадкоємцями другої черги спадкування. Відповідачем [PERSON] надано відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі, оскільки, до позовної заяви додано ряд виписок про те, що його брат, [PERSON] перебував на лікуванні, однак, вони не можуть служити підставою для зміни черговості спадкування. Вказує, що [PERSON] хоч і лікувався, проте, ніколи не був у безпорадному стані та до самої смерті сам міг себе обслуговувати. Також він не був матеріально залежним від позивачки, оскільки отримував пенсію. Відтак, вважає позовні вимоги позивачки безпідставними. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представники позовні вимоги підтримали, надали суду пояснення аналогічні викладеним у мотивах позову та просили позов задоволити. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Андрійович Я.Ф. у судове засідання призначене на 24 квітня 2023 року повторно не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с. 241-242). Від представника позивача - адвоката Андрійовича Я.Ф. на електронну адресу суду 24 квітня 2023 року надійшло клопотання, в якому він просив суд відкласти судове засідання в зв`язку з тим, що перебуває на лікуванні (а.с. 243). Клопотання подібного змісту також надходили до суду про відкладення судових засідань, призначених на 01 березня 2023, 21 березня 2023, 04 квітня 2023, однак до жодного з них не додано документів, які підтверджують поважність неприбуття до суду (а.с. 222, 227, 236). Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Шульга проти України" та справі "Красношапка проти України" зазначено, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ та організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними. Статтею 43 ЦПК України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. З врахуванням того, що позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Андрійович Я.Ф., будучи належним чином повідомленими про судове засідання, в черговий раз повторно не прибули у судове засідання, не надавши суду підтвердження поважності своєї неявки, суд приходить до висновку про неможливість подальшого відкладення розгляду справи, а тому вважає за можливе здійснити розгляд справи без участі сторони позивачки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що не заперечує проти того, що його брат [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. В той самий час наголосив, що [PERSON] не потребував стороннього догляду, хоч і був інвалідом ІІ групи, проте, його стан здоров`я був задовільним, він до останнього дня працював. Також вказав, що він часто приїжджав в Сукіль до батьків, допомагав їм, навіть возив прати білизну в Стрий, а до брата приїжджав приблизно один раз в місяць. Після смерті батька, спадкоємцями за заповітом стали він та його покійний брат; спадкове майно складається з земельної ділянки та будинку в с. Сукіль. [INFO] брат помер, заповіту не склав, відтак, він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом; сестри таких заяв не писали. Просив відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] щодо зміни черговості спадкування та надання їй права на спадкування разом з спадкоємцями другої черги. Позивачка [PERSON] , будучи допитаною в якості свідка за клопотанням свого представника адвоката Дуткевича М.В., в судовому засіданні пояснила, що з чоловіком [PERSON] разом однією сім`єю прожили 23 роки. Спершу з 1998 року проживали в с. Сукіль з його батьками, а згодом, в 2006 році купили хату в Болехові і переїхали туди. Хоч, будинок купляли спільно, гроші на нього давала вона, бо в чоловіка була дуже мала пенсія. Шлюб не оформляли, тому що не сподівалися, що він так скоро помре, а про заповіт взагалі не думала. З батьками чоловіка перебувала в добрих стосунках, допомагала їм. Відповідач прописаний в с. Сукіль, а фактично проживає, в м. Стрий; також є ще дві сестри, які проживають окремо. В 2018 році померла мама чоловіка і право власності на домоволодіння в селі перейшло до його батька. [INFO] помер батько та за заповітом залишив будинок на двох синів. Вказує, що чоловік [PERSON] постійно хворів, мав менінгіт, травму голови, інфаркт, постійно перебував на лікуванні в лікарнях, був інвалідом ІІІ групи, а згодом отримав ІІ групу інвалідності. Останні шість років вона здійснювала за ним догляд, оскільки, він був фактично немічним, перебував у безпорадному стані. Відповідач [PERSON] не приїжджав зовсім ні до батьків, ні до брата, тільки постійно дзвонив до чоловіка, щоб той дав гроші. Помер чоловік у вересні 2021 року та похований в [PERSON] . Після похорону відповідач приїхав і сказав віддати документи і ключі від батьківського будинку, влаштував скандал, викликав поліцію і вона віддала ці документи та ключі. Змінивши черговість спадкування, вона хоче успадкувати частку домоволодіння в с. Сукіль та частку домоволодіння у м. Болехів. Допитані в судовому засіданні свідки пояснили наступне. Свідок [PERSON] , повідомила, що вона з [PERSON] перебуває в дружніх стосунках, є її сусідкою, чоловіка теж добре знала. [PERSON] та [PERSON] разом прожили 23 роки, в тому числі 8 років в с. Сукіль. [PERSON] доглядала в селі чоловікових батьків, обробляла городи, а відповідач тільки приїжджав забирати. [PERSON] з дитинства був травмованим. Останні 2-2,5 роки був немічним, не міг себе обслуговувати, потребував сторонньої допомоги. [PERSON] їздила з ним по лікарнях, повністю його доглядала (купала, стригла, годувала, давала ліки). Брат до [PERSON] не приїжджав, вона його ніколи там не бачила. 17.11.2022 року свідок [PERSON] подала до суду заяву, в якій вказує, що від наданих в судовому засіданні 14.11.2022 року свідчень відмовляється в повному обсязі та просить їх не враховувати при винесенні рішення (а.с. 156). Свідок [PERSON] , вказала, що [PERSON] є її сусідкою та двоюрідною сестрою. Пояснила, що [PERSON] послідній час лежав, хворів, сам нічого не робив, мав захворювання голови, діставав приступи, непритомнів, часто лежав в лікарнях. Сам розказував, що в дитинстві його вдарив кінь, а потім хворів менінгітом. Він потребував сторонньої допомоги, відтак, [PERSON] доглядала його та опікувалася ним. Пригадує, що після похорону його батька, возила їх з позивачкою в с. Сукіль робити порядок, він сидів і казав, що робити, а вони з [PERSON] робили. Потім [PERSON] зліг та був лежачим. Свідок [PERSON] , вказала, що з [PERSON] давно знаються та дружать. Пояснила, що позивачка з чоловіком [PERSON] разом прожили 22 роки. В останні два роки чоловік погано себе почував, не міг сам себе обходити, часто бував в лікарнях, його постійно боліла голова, тряслися руки, він задихався, пересувався по хаті, виходив на сходи піднавісом. Весь догляд за ним (подати, забрати, взути) здійснювала [PERSON] . В с.Сукіль він їздив перед смертю батька з кимось машиною. Відповідача бачила один раз в них в гостях, він ще просив гроші на дорогу. Більше він [PERSON] ніколи не провідував. Свідок [PERSON] , пояснила, що вона є сусідкою позивачки, проте останні 7 років проживала в Миколаєві і повернулася в Болехів у квітні 2022 року. З [PERSON] постійно підтримувала зв`язок, відтак, їй відомо, що вони з чоловіком [PERSON] , купивши в 2006 році будинок в [ADDRESS] , жили там разом як сім`я. [PERSON] хворів, мав групу інвалідності, в нього траплялися приступи, часто приїжджала швидка допомога. [PERSON] надавала чоловікові всю необхідну допомогу, робила домашню роботу, купляла продукти, одяг, возила його в лікарні. Вказує, що [PERSON] інколи, коли міг, підробляв по людях; чи був він в безпорадному стані вона не бачила, але стверджує, що сторонньої допомоги він потребував, бачила його на подвір`ї. Свідок [PERSON] , вказав, що [PERSON] знає давно, є її сусідом, з відповідачем не знайомий. Пояснив, що позивачка з покійним чоловіком купили стару хату по [ADDRESS] , самі робили ремонт, дбали за неї та проживали в ній як подружжя, вели спільне господарство. Коли [PERSON] отримав інфаркт, [PERSON] здійснювала опіку та догляд за ним. Пригадує, що декілька років тому він гострив йому пили. Вказує, що незважаючи на те, що після інфаркту, йому потрібна була допомога жінки, [PERSON] лежачим повністю не був та в безпорадному стані не перебував, він до останнього бачив його на подвір`ї, де він полегки ходив, вітався. Відповідача вперше бачив на похороні [PERSON] , а потім через два дні в них на подвір`ї він вчинив скандал; більше його не бачив; братові він не допомагав. Свідок [PERSON] , пояснив, що є сусідом покійного [PERSON] в с. Сукіль. [PERSON] знає давно, так як вона з чоловіком колись жила в їхньому селі. Вказує, що [PERSON] , проживаючи в [PERSON] , часто приїжджав до батьків, помагав їм по господарству; його брата, відповідача по справі бачив рідко та чи вони між собою конфліктували не знає. Коли помер батько, [PERSON] , незважаючи на те, що вже був хворим, відразу приїхав, допомагав наряджати покійника, був на похороні. Після смерті батька приїжджав в Сукіль ще два рази влітку, автобусом, жалівся, що його болить голова. З дружиною [PERSON] вони проживали як одна сім`я, вона возила його по лікарнях. Свідок [PERSON] , пояснила, що [PERSON] є її сусідкою та родичкою. Вказує, що вона часто приїжджала до своєї сестри в Сукіль та приходила до [PERSON] , коли та ще там проживала з [PERSON] . Потім вони купили стару хату в Болехові, разом працювали коло неї та проживали в ній як одна сім`я. [PERSON] постійно хворів, мав інфаркт. [PERSON] їздила з ним в лікарні, здійснювала опіку та догляд за ним, робила всю необхідну роботу, допомагала матеріально. Зазначає, що [PERSON] був лежачим, на подвір`я не виходив, відтак, перебував в безпорадному стані; коли була останній раз в них в гостях не пригадує. Брата, відповідача по справі, не бачила, він [PERSON] не допомагав. Свідок [PERSON] , пояснив, що [PERSON] знає давно, є її сусідом. Вказує, що позивачка разом з своїм чоловіком [PERSON] разом прожили як подружжя більше 20 років, вели спільне господарство, вона як жінка виконувала в хаті свою роботу, а [PERSON] коло будинку нічого не робив. Зазначає, що він з [PERSON] разом лежали в лікарні, коли той мав інфаркт, жінка була постійно біля нього, доглядала його. Після інфаркту [PERSON] повністю повносправним не був і потребував допомоги, проте, лежачим не був, ходив по десять метрів, інколи з паличкою, яку небуть роботу виконувати не міг. Його брата, відповідача по справі, не бачив, в лікарню він не приходив. Свідок [PERSON] , вказав, що [PERSON] є його колишньою сусідкою, в 1998 році він перейшов жити на [ADDRESS] , проте, часто перебував на [ADDRESS] , де проживає його теща. Пояснив, що [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] жили разом однією сім`єю біля 20 років, вели спільне господарство. Спершу [PERSON] був здоровий, проте, після інфаркту потребував сторонньої допомоги, догляду, відтак, вважає, що він був безпорадним. [PERSON] ним опікувалася, робила всю домашню роботу. Влітку 2021 року бачив [PERSON] на подвір`ї, віталися, він ходив з паличкою. Згодом [PERSON] зліг. Зокрема зазначає, що декілька разів приходив до нього до хати дещо порадитися по будівництву і бачив, що [PERSON] лежав. Чи брат приходив до нього не знає, він його там жодного разу не бачив. Свідок [PERSON] , вказала, що є подругою позивачки. Пояснила, що [PERSON] з [PERSON] прожили спільно 23 роки, спершу в с.Сукілі, а потім в 2006 році купили хату та проживали в [ADDRESS] . Вели спільне господарство, їздили разом в Сукіль, дивилися за батьківською хатою. [PERSON] 5-6 років був тяжко хворий, мав інфаркт, діставав приступи, вмлівав, лежав в лікарнях. [PERSON] йому в усьому допомагала, сама все робила. Зазначила, що десь рік перед смертю, будучи в них у гостях, вона бачила як [PERSON] , йдучи з кімнати в кімнату, дістав приступ, впав та знепритомнів, вони з [PERSON] його піднімали, [PERSON] викликала швидку. Востаннє перед смертю бачила [PERSON] в серпні 2021 року в нього вдома в кімнаті, він вже лежав. Скільки часу він був лежачим не знає. Відповідача ніколи не бачила, окрім того, що на похороні [PERSON] . Свідок [PERSON] , вказав, що [PERSON] є його мамою, а відповідач братом вітчима. Пояснив, що його мама та [PERSON] разом однією сім`єю прожили близько 20 років, хоча в зареєстрованому шлюбі не були. Купили на двох стару хату на [ADDRESS] , там жили та вели спільне господарство; вітчим займався перекриттям дахів, виготовляв двері, вікна. Приблизно 6 років тому [PERSON] захворів, дістав інфаркт, після якого потребував постійного догляду та допомоги. Лікарі сказали, що йому не можна багато ходити та фізично працювати. Він міг вийти на вулицю, пройтися, піти в туалет, але за ним треба було постійно дивитися і допомагати. Зазначає, що коли [INFO] помер батько вітчима, його не було, оскільки був закордоном, а в останній період життя [PERSON] був в Україні та бачив його. Вказує, що [PERSON] , весь час лежачим не був, після приступів його проколювали в лікарні, після чого ставало легше і він міг ходити по хаті; два дні перед смертю бачив його в хаті лежачим. Брат вітчима не приїжджав та не допомагав [PERSON] . Свідок [PERSON] , вказала, що вони з [PERSON] подруги та дружать сім`ями. Пояснила, що позивачка з [PERSON] разом прожили сім`єю 23 роки, вели спільне господарство, були в дуже добрих стосунках. Чоловік після інфаркту останні 6-7 років дуже хворів, був у безпорадному стані, не міг нічого робити, в нього часто були приступи і його не можна було лишити самого, проте він сам себе обслуговував, сидів на подвір`ї. [PERSON] опікувалася чоловіком, возила в лікарні, вдома за ним доглядала. Пригадує, що приблизно 1,5 - 2 роки перед смертю [PERSON] вона була в них вдома, він сидів під хатою, а потім впав. Вони з [PERSON] його підняли, попід руки завели до хати, викликали швидку. Також зазначає, що коли тиждень перед смертю [PERSON] вона була в них в хаті, він був лежачим. [PERSON] не допомагав, а навпаки, дзвонив, сварився та нервував його. Свідок [PERSON] , вказала, що [PERSON] є її сусідкою. Пояснила, що [PERSON] з чоловіком [PERSON] купили хату на [ADDRESS] , там проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство. [PERSON] мав інфаркт, хворів та потребував сторонньої допомоги. Десь 3-4 останні роки свого життя перебував у безпорадному стані, мав приступи та потребував догляду, його не можна було лишати самого, на вулицю виходив посидіти, але робити нічого не міг. [PERSON] доглядала його та вела все господарство. Брата, відповідача по справі, вона не знає, жодного разу його не бачила і вони ніколи не казали, що він до них приїжджав. Свідок [PERSON] , будучи викликаною за клопотанням позивачки [PERSON] , яка в подальшому подала заяву про відмову від її допиту, була допитана в судовому засіданні в якості свідка за клопотанням відповідача. Вказала, що [PERSON] є її сусідкою, з якою проживають через дорогу та перебувають в неприязних стосунках; з відповідачем стосунки нормальні, це брат чоловіка позивачки. Пояснила, що покійний [PERSON] вмів все зробити своїми руками, робив дахи на будинках, ходив по людях працювати, чим заробляв гроші, натомість, позивачка мала малу пенсію. Також коло їхньої хати все робив своїми руками. Останні роки він теж повністю працював, серце його трохи боліло, мав інфаркт, але лежачим не був, зокрема, два роки тому в неї перекривав дах на будинку. Пригадує, що 2-3 місяці перед смертю [PERSON] сильно запив, а 2 тижні перед смертю їхав п`яний на скутері та впав. Наголошує, що він був повністю ходячим, сам себе обслуговував, ходив в магазин, готував їсти. Ніхто йому ніякої допомоги не надавав, бо йому це було не потрібно, він був повністю гожий; він тяжко і багато працював. Бачила, що відповідач приїжджав до брата, проте, скільки разів сказати не може. Свідок [PERSON] також вказала, що даючи свідчення в іншій цивільній справі (№ 339/50/22) з цими ж учасниками говорила неправду та давала неправдиві покази на прохання позивачки та її представника адвоката Дуткевича М.В., проте, зараз покаялася та говорила тільки правду. Суд, заслухавши доводи сторін, пояснення свідків, оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, передусім є сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, які визначені ч. 2 ст. 3 СК України. Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та [PERSON] з 1998 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом проводили дозвілля. Спочатку проживали в с. Сукіль Болехівської міської ради разом з батьками [PERSON] , а в 2006 році спільно придбали будинок в [ADDRESS] , провели ремонтні роботи і переселились туди, де спільно проживали до дня смерті [PERSON] , що настала [INFO] . Вказані вище обставини підтвердили допитані у судовому засіданні свідки, а також стверджуються: договором купівлі-продажу від 11.08.2006 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11910148 від 21.09.2006 року, відповідно до яких [PERSON] та [PERSON] спільно придбали у рівних частках на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (а.с. 6-7); наявними в матеріалах справи фотосвітлинами із зображеннями придбаного в Болехові будинку до та після ремонту, родинного обіду за участі [PERSON] , [PERSON] , його батька [PERSON] та інших (а.с. 33-35); свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] помер [INFO] (а.с. 13); довідкою Болехівського ККП від 09.09.2021 № 1147, відповідно, до якої [PERSON] хоронить чоловіка [PERSON] , що помер [INFO] на Болехівському міському кладовищі (а.с. 14); довідкою Болехівського ККП від 06.07.2022 № 431 про те, що померлий [PERSON] проживав до дня смерті без реєстрації в [ADDRESS] , однією сім`єю разом з [PERSON] (а.с. 15); актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 06.07.2022 року, складеного депутатом Болехівської міської ради за участі представників громадськості, в якому прописано, що [PERSON] проживала однією сім`єю з [PERSON] з 2006 року до дня смерті чоловіка в [ADDRESS] . Також відповідачем [PERSON] визнається та не ставиться під сумнів факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] . За таких обставин, позивачкою та її представником в повному обсязі доведено факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] понад п`ять років до дня смерті останнього, що настала [INFO] . Таким чином, позовна вимога позивачки про встановлення факту їх спільного проживання понад п`ять років разом з померлим [PERSON] підлягає задоволенню. Встановлення цього факту дає позивачці право на спадкування майна [PERSON] як спадкоємцю четвертої черги відповідно до статті 1264 ЦК України. Щодо позовної вимоги про зміну черговості спадкування та надання права на спадкування разом зі спадкоємцями другої черги, суд приходить до таких висновків. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] на випадок своєї смерті заповіту не склав. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина все його майно, а саме на частку домоволодіння по [ADDRESS] , що відповідно до договору купівлі-продажу від 11.08.2006 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11910148 від 21.09.2006 року належала йому на праві приватної власності (а.с. 6-7) та частку домоволодіння по [ADDRESS] , що успадкована ним за заповітом батька [PERSON] від 19.07.2018 року (а.с. 10). Із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся в Долинську державну нотаріальну контору його рідний брат, відповідач по справі, [PERSON] , який, в силу ст. 1262 ЦК України, є спадкоємцем другої черги (а.с. 109). Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України): - перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той із подружжя, який його пережив, та батьки; - друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; - третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця; - четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; - п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування). Таким чином, в основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно частини 2 статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. Разом з тим, відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно зі змістом указаної норми закону при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин (постанови Верховного Суду від 18 лютого 2019 року в справі № 569/18047/17-ц (провадження № 61-40302св18), від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), від 09 жовтня 2019 року у справі №552/8452/17 (провадження №61-48561св18), від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18), від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц (провадження № 61-35423св18), від 27 серпня 2020 року в справі № 266/2391/16 (провадження № 61-1300св20), від 17 вересня 2020 року у справі № 755/14155/16-ц (провадження №61-23350св19), від 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18-ц (провадження № 61-820св20), від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі №200/12980/14 (провадження №61-14159св19). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується вищеописаним, позивачка проживала з [PERSON] однією сім`єю: спілкувалася з ним, піклувалася про його здоров`я, купляла продукти харчування та готувала їжу, брала участь у сплаті комунальних послуг, здійснювала за ним догляд. Після смерті [PERSON] , саме вона отримала свідоцтво про його смерть (а.с. 110), займалася його похованням, свідченням чого є довідка, видана Болехівським ККП 09.09.2021 року № 1147, про те, що [PERSON] похоронить чоловіка [PERSON] на Болехівському міському кладовищі (а.с. 14). Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині зміни черговості спадкування, [PERSON] зазначає, що [PERSON] був у безпорадному стані, потребував стороннього догляду та допомоги, а вона піклувалася про нього та матеріально забезпечувала. Так, згідно з п. 6 Постанови Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Як зазначено в постанові Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 127/9778/17, безпорадний стан - стан, при якому людина не може самостійно приймати активні заходи, що забезпечують її існування або оберігають її життя, здоров`я та гідність. Безпорадність може бути обумовлена фізіологічними причинами або може супроводжуватися патологічним процесами або бути їх наслідком (при психічних і нервових захворюваннях, при важких захворюваннях, що супроводжуються різкою фізичною слабкістю). Безпорадний стан можливо та необхідно доказувати відповідними доказами, у тому числі записами в медичних документах, висновками судово-медичних експертів. Судом встановлено, що відповідно до медичних документів [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні. Так, згідно виписки з медичної карти № 1266605 [PERSON] лікувався в Івано-Франківській обласній клінічній лікарні з 08.07. по 18.07.2005 року з діагнозом: наслідки перенесеної нейроінфекції (рецидивуючий менінгіт 1967, 78, 81 р.) та черепно-мозкової травми (1967р.) у вигляді хронічного церебрального арахноідиту з органічною мікросимптоматикою, лікворо-гіпертензійним синдромом та стійким астено-гіпотонічним типом (а.с. 17). Заключення по справі № 1612, видане Державним науково-дослідним інститутом медико-соціальних проблем інвалідності свідчить про перебування [PERSON] на стаціонарному обстеженні з 28.03.по 04.04.2006 року з діагнозом: енцефалопатія ІІ ст. важкого генезу, лікворна киста лобної долі справа, двостороння пірамідна недостатність, помірний вестибуло-атактичний синдром, синдром ВСД змішаного типу, кризовий перебіг, виражений астено-невротичний синдром (а.с. 18). З 2006 року [PERSON] визнаний інвалідом ІІІ групи загального захворювання (а.с. 8, 23-24). В подальшому неодноразово стаціонарно лікувався в Долинській центральній районній лікарні (а.с. 21-22, 25, 28-29, 32), звертався амбулаторно в Болехівську центральну міську лікарню, знаходився на обліку в сімейного лікаря (а.с. 19, 26-27, 31). З наданої на вимогу суду інформації з КНП "Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» від 05.09.2022 № 1525 та долученої копії витягу з медичної карти стаціонарного хворого № 1027212 вбачається, що [PERSON] з 30.05. по 07.06.2012 року перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділі даної лікарні з основним діагнозом: залишкові явища перенесеної нейроінфекції (1967, 1978, 1981 - рецидивуючий менінгіт), перенесеної черепно-мозкової травми (1967) у вигляді хронічного кистозного церебрального арахноідиту з органічною мікросимптоматикою, лікворо-гіпертензійним та астено-цефалгічним синдромами (а.с. 95-96). З виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 358/2016 інфарктного відділення № 2 з реабілітацією Івано-Франківського обласного клінічного кардіологічного диспансеру вбачається, що [PERSON] проходив лікування в період з 26.01. по 05.02.2016 року з діагнозом кардіосклероз постінфарктний (гострий QS інфаркт міокарда від 04.01.2016 року), дифузна аневризма передньої стінки, СН ІІ ФК ІІІ, легенева гіпертензія ІІ (а.с. 30). У всіх досліджених судом медичних документах [PERSON] не вбачається про те, що він був немічним і не міг здійснювати заходів щодо свого існування. Інших медичних документів, які мали б підтвердити, що за життя [PERSON] в силу свого віку та діагностованих лікарями захворювань потребував постійного стороннього догляду та/або наявність у нього інших вад, які впливали на загальний стан здоров`я, обмежували працездатність, суду не надано. Також це не вбачається з пояснень допитаних в судовому засіданні свідків. Доводи позивачки з посиланням на показання свідків щодо тривалості тяжкості хвороб [PERSON] та його потреби у постійному сторонньому догляді в зв`язку з станом здоров`я не підтверджені будь-якими доказами, а є особистими припущеннями осіб, які не є спеціалістами в галузі медицини, та критично оцінюються судом. Також суду не надано доказів про те, що за [PERSON] був оформлений постійний догляд з відповідними соціальними виплатами. 13.07.2016 року [PERSON] була призначена пенсія по інвалідності 2 групи загального захворювання довічно, про що свідчить його пенсійне посвідчення № [NUMBER] (а.с. 9). Відтак, твердження позивачки про матеріальне забезпечення [PERSON] не знаходить підтвердження, оскільки, останній протягом багатьох років отримував пенсію по інвалідності, а доказів отримання [PERSON] власних регулярних доходів, якими вона могла б повністю забезпечити спадкодавцю належні умови проживання матеріали справи не містять та дана обставина судом не встановлена. Таким чином, позивачкою не підтверджено належними та допустимими доказами, що [PERSON] перебував у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а вона, саме в зв`язку з його безпорадним станом, протягом тривалого часу за будь-який період спільного проживання опікувалась ним, матеріально забезпечувала його, що свідчить про відсутність сукупності вказаних у статті 1259 ЦК України юридичних фактів, які дають право на зміну черговості при спадкуванні, тому правових підстав для застосування положень ч. 2 ст. 1259 ЦК України та, відповідно, для задоволення позовних вимог в цій частині не має. Отже, позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права на спадкування за законом разом зі спадкоємцями другої черги підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПУ України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного, ст. 58 Конституції України, ст.ст. 5, 15, 16, 1258, 1259, 1264 ЦК України, ст. 3 СК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 81, 89, 315 ЦПК України, та

Outcome: approved