Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 24887, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за іпотечним кредитом №MRTG000000014973 від 10 жовтня 2008 року у розмір 110 290,93 доларів США. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 31 жовтня 2017 року вчинено виконавчий напис № 24887 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за іпотечним кредитом №MRTG000000014973 від 10 жовтня 2008 року у розмірі 110 290,93 доларів США. 16 жовтня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. була винесена Постанова про відкриття виконавчого провадження №60320662, в якій постановлено стягнути з [PERSON] на підставі виконавчого напису №24887 від 31 жовтня 2017 року виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за іпотечним кредитом №MRTG000000014 73 від 10 жовтня 2008 року у розмірі 110 290,93 доларів США. Виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному у порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 172. Позивач вказує, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису №24887 від 31 жовтня 2017 року застосовано не чинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів. Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. на момент винесення Постанови про відкриття виконавчого провадження №60320662 не здійснено на вимогу ст. 442 ЦПК України заміну Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк» на правонаступника Акціонерного товариства «Альфа-Банк». Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» порушені строки для пред`явлення до примусового виконання виконавчого напису №24887 від 31 жовтня 2017 року. Таким чином, вказані обставини свідчать про спірність вимог стягувача - Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк», з якими він звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. з вчиненням виконавчого напису, а відтак, вчинений виконавчий напис №24887 від 31 жовтня 2017 року не підлягає виконанню. Не погодившись\~з позовними\~вимогами,\~представником відповідача\~подано до\~суду відзив\~на позовну\~заяву,\~відповідно до\~якого вказано,\~що приписами\~законодавства встановлено,\~що нотаріус\~при вчиненні\~виконавчого напису\~про звернення\~стягнення на\~предмет іпотеки\~не перевіряє\~безспірністі заборгованості,\~не встановлює\~права та\~обов`язки\~учасників правовідносин,\~а лише\~перевіряє наявність\~документів з\~урахуванням положень\~Переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку.\~Вказує,\~що підтвердженням\~надсилання поштових\~відправлень є\~фіскальні чеки.\~Повідомлення вважається\~надісланим,\~якщо є\~відмітка іпотекодавця\~ні письмовому\~повідомленні або\~відмітка поштового\~відділення зв`язку\~про відправлення\~повідомлення на\~вказану в\~іпотечному договорі\~адресу.\~Так,\~у нотаріуса\~містяться матеріали\~підтвердження направлення\~ [PERSON] \~вимоги про\~усунення порушень\~зі строком\~погашення заборгованості\~протягом 30\~днів.\~У надісланих\~вимогах зазначалось,\~що у\~разі невиконання\~цієї вимоги,\~ПАТ «Укрсоцбанк»\~розпочне звернення\~стягнення на\~предмет іпотеки\~відповідно до\~ЗУ «Про\~іпотеку»,\~шляхом подає\~до суду\~позову про\~звернення стягнення\~на предмет\~іпотеки чи\~вчинення виконавчого\~напису нотаріуса.\~Проте,\~вимоги про\~дострокове повернення\~кредиту протягом\~30\~денного терміну\~перед Кредитором\~боржником не\~виконано,\~а заборгованість\~за Договором\~не погашено.\~Таким чином,\~оскільки у\~позичальника наявна\~заборгованість за\~кредитним договором\~забезпеченим іпотекою,\~що не\~спростовано,\~тому іпотекодержатель\~має право\~на такий\~спосіб судового\~захисту,\~як звернення\~стягнення на\~предмет іпотеки\~шляхом вчинення\~виконавчого напису\~нотаріуса. Також відповідно до п. 3.1. п.п. 3.1.5 вказано, що іпотекодержатель має право за умові - невиконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором звернути стягнення ні Предмет іпотеки та реалізувати його. Жодних письмових звернень з боку позивача до ПАТ «Укрсоцбанк» з приводу, що він не має можливості сплачувати за кредитом у справі немає, окрім того в матеріалів справи немає жодних відомостей чи доказів, що банк відмовився приймати кошти в рахунок погашення кредиту. В обґрунтування безспірності вимог нотаріусу було надано перелік документів, що передбачено чинним законодавством України та які підтверджують безспірність заборгованості за Договором, які містяться в нотаріуса. Таким чином при вчиненні виконавчого напису нотаріусом та стягувачем було дотримано усіх вимог законодавства, що ставляться до вказаної нотаріальної дії. Тобто, приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Отже твердження позивача, що заборгованість не є безспірною помилкові, оскільки від дати надіслання вимоги про погашення заборгованості пройшло 30 днів, заборгованість погашена боржником не була, а тому вимоги заявника на вчинення виконавчого напису були безспірними, на основі чого і нотаріусом був вчинений виконавчий напис. Представником позивача\~подано до\~суду відповідь\~на відзив,\~відповідно до\~якого вказав,\~що \~суть спору\~полягає у\~тому,\~що на\~момент вчинення\~виконавчого напису\~№ 24887\~приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Чуловським В.А.\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~ПАТ «Укрсоцбанк»\~заборгованості за\~іпотечним кредитом\~№MRTG000000014973\~від 10\~жовтня 2008\~року у\~розмірі 110\~290,93\~доларів СІЛА\~-\~діяли інші\~строки пред`явлення\~до примусового\~виконання нотаріального\~напису,\~які відповідач\~ігнорує у\~своєму відзиві\~та не\~спростовує.\~За загальновизнаним\~принципом права\~закони та\~інші нормативно-правові\~акти не\~мають зворотної\~дії в\~часі.\~Цей принцип\~закріплений у\~частині першій\~статті 58\~Конституції України,\~за якою\~дію нормативно-правового\~акта в\~часі треба\~розуміти так,\~що вона\~починається з\~моменту набрання\~цим актом\~чинності і\~припиняється з\~втратою ним\~чинності,\~тобто до\~події,\~факту застосовується\~той закон\~або інший\~нормативно-\~правовий акт,\~під час\~дії якого\~вони настали\~або мали\~місце.\~Тобто,\~проаналізувавши норми\~чинного законодавства,\~які мали\~юридичну силу\~станом на\~31\~жовтня 2017\~рік,\~можна дійти\~висновку,\~що строки\~пред`явлення виконавчого\~напису №\~24887\~Акціонерним товариством\~«Укрсоцбанк» сплинули\~31\~жовтня 2018\~року. Відповідач не звертає увагу, що на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №60320662 від 16.10.2019 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. не здійснив заміну сторони в рамках вказаного провадження на Акціонерне товариство «Альфа-Банк». Відтак, з огляду на вищевикладені порушення чинного законодавства, вчинений виконавчий напис №24887 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за іпотечним кредитом №MRTG000000014973 від 10 жовтня 2008 року у розмірі 110 290,93 доларів США підлягає скасуванню. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, раніше представником надано клопотання про розгляд справи без позивача та його представника, останній позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Акціонерного товариства «Сенс Банк» в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надано заяву відповідно до якої просив розгляд справи здійснити без участі представника, розгляд справи здійснити з урахування позиції банку викладеної у відзиві. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем вчинено виконавчий напис про звернення стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості, що виникла по Договору про іпотечний кредит №MRTG-000000014973 від 10 жовтня 2008 року. Строк платежу по Кредитному договору настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 11 травня 2015 року по 12 вересня 2017 року. Сума заборгованості складається з: Простроченої заборгованість - 74\~500,00 дол. США; Простроченої заборгованості по нарахованих % - 35 790,93 дол. США. Загальна сума заборгованості становить 110 290,93 дол. США, та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. від 16 жовтня 2019 року на підставі виконавчого напису №24887 від 31 жовтня 2017 року відкрито виконавче провадження №603200662 (а.с. 15). Згідно до п.19 ч.1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріусом виконавчого напису є нотаріальною дією. Статтею 18 ЦК України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок). Згідно п.п.2.1 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172 (далі - Перелік), яким і керувався приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису, що вбачається з його змісту, для одержання виконавчого напису за кредитним договором додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Відповідно до п.3.5 Глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/20084/14 від 22.02.2017р. визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №622 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема пункту 2 Змін, що вносяться до переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин 2.Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою про непогашення заборгованості». Таким чином, оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою про непогашення заборгованості виключено з переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а отже нотаріус не мав права видати виконавчий напис у спірних правовідносинах. За змістом ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як встановлено судом, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності заборгованості позивачки перед відповідачем. З урахуванням приписів ст.ст. 15,16,18 ЦК України та ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Вирішуючи спір, суд керується положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України, якою визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом, а відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Водночас ч.3 ст.83 ЦПК України визначено, що відповідач та треті особи повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Відповідач та треті особи не надали суду будь-яких доказів, які б спростовували обставини, викладені у позовній заяві, а отже з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед відповідачем зазначений у виконавчому написі є безспірним. Наведені обставини також вказують на те, що розмір кредитної заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним, оскільки позивач звернувся одразу до суду після початку стягнення з нього заборгованості по виконавчому напису нотаріуса, заперечував існування боргу у розмірі, зазначеному у виконавчому написі, вказуючи при цьому, що заборгованість яка зазначена у виконавчому написі не є безспірною. Крім того вказав, що виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням вимог законодавства та порядку. Відтак вищевказане є підставою для визнання даного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим не виконав норми ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та п.1 Переліку. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при винесенні спірного виконавчого напису не було дотримано умову для винесення напису, а саме вимогу щодо безспірності заборгованості. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача та визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 24887, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за іпотечним кредитом №MRTG000000014973 від 10 жовтня 2008 року у розмір 110 290,93 доларів США. Щодо питання про стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача, суд вказує наступне. Так згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 вказаної статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. При цьому згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А відповідно до ч. 2 даної статті інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому згідно з частинами 3-4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Окрім того при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Представником позивача у справі на підтвердження доказів щодо надання правничої допомоги було надано до суду: копію договору про надання правової допомоги від 16 червня 2021 №9 року; копію акту здачі-прийняття робіт (послуг) №1/2 від 16 червня 2021 року; копію квитанції №0.0.2163735587.1 від 16.06.2021 року. Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» п. 47, 48 також роз`яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у статті 133, статтях 137, 141 ЦПК України. Витрати на правничу допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Ці самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про необхідність стягнення витрат на правову допомогу, надану позивачеві, у розмірі 20 000,00 грн. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп. за подання заяви про забезпечення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved