Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

У січні 2023 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] в особі представника адвоката Працевитого Геннадія Олександровича до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів, визнання пункту договору недійсним. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29.09.2021 між позивачем та акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» шляхом підписання Заяви №1001983861901 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб і акцептування публічної пропозиції відповідача на укладання договору, було укладено Договір №1001983861901 від 29.09.2021. Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції яка діяла 29.09.2021 р. на сайті www.pumb.ua, не розміщений. Кредит надавався під 0,01% річних. Позивач вирішив отримати кредит на таких умовах, оскільки представник банку рекламував вказаний кредит, зазначавши що у них найнижча процентна ставка на відміну від інших банків. Жодної уваги на те, що позичальник повинен буде сплачувати додаткову щомісячну комісію в розмірі 2990,00 грн фактично ні за що, працівники банку не звертали. Вказана обставина суттєво вплинула на бажання позичальника отримати кредиту саме в АТ "ПУМБ". За Договором позивач отримав споживчий кредит на споживчі цілі шляхом банківського переказу на його розрахунковий рахунок у сумі 100000,00 (сто тисяч) грн під 0,01% річних (розмір процентної ставки зафіксовано п. 6 розділу «Споживчий кредит» Договору, та у розділі 4 Паспорту споживчого кредиту по продукту: Кредит на загальні цілі - GP X-Sell SP ВСЕЯСНО2,99 (36) - банківський переказ, у рядку «процентна ставка, відсотків річних»). За умовами Договору позивачу вказаний кредит було надано на строк 36 місяців, з визначенням платіжних періодів з 29.09.2021 по 29.09.2024. Розділом «Споживчий кредит», визначено такі умови Договору: згідно з п. 1, найменування кредитного продукту: Кредит на загальні цілі - GP X-Sell SP ВСЕЯСНО2,99 (36) - банківський переказ; згідно з п. 2, цільове призначення: а) загальні споживчі цілі; 6) сплата разової комісії банку; згідно з п. 3, сума: 100000 (гривні), в т.ч. на загальні споживчі цілі 100000,00 (гривні), для сплати разової комісії 0,00 (гривні); згідно з п. 4, строк (в місяцях): 36; згідно з п. 5, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості: 2,99%; згідно з п. 6, розмір процентної ставки: 0,01% річних; згідно з п. 7, разова комісія: 0,00% від суми кредиту + 0,00 грн; згідно з п. 8, схема повернення кредиту: ануїтетна (рівними платежами). Відповідно до пункту 1 Підрозділу «Платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладання договору, грн.» Розділу 4 Паспорту споживчого кредиту по продукту: Кредит на загальні цілі - GP X-Sell SP ВСЕЯСНО2,99 (36) - банківський переказ, щомісячна комісія за обслуговування кредиту - 2,99%, база нарахування щомісячної комісії - нараховується щомісячно, від суми кредиту, який видається на загальні споживчі цілі Рядком «Комісія за обслуговування кредитної заборгованості» розділу «Графік платежів» Договору, визначено, що розмір комісії складає 2990,00 гри до сплати щомісяця, а сума, яка має бути сплачена за весь період кредитування - 107640,00 грн. При цьому жодної додаткової інформації, про те, що розуміється (які саме послуги) під обслуговуванням кредитної заборгованості пункт 5 не містить. Крім того, така інформація не міститься взагалі у Заяві №1001983861901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 29.09.2021. Таким чином, Договір містить умови, щодо сплати позивачем за додаткові послуги, перелік яких не визначено, відповідачу щомісячно 2,99% від суми кредиту в 100000,00 грн, тобто 2990,00 грн., на весь період кредитування (36 місяців). Відповідно сума, яка нарахована відповідачем позивачу до сплати за так зване обслуговування кредитної заборгованості на кінець строку кредитування становить 107640,00 грн. (2990 грн. х 36 місяців = 107640,00 грн.). За час з 29.09.2021 позивач не отримував жодних послуг щодо обслуговування кредитної заборгованості, крім повідомлення відповідачем раз на місяць за ініціативою позивача, інформації про поточний розмір заборгованості за кредитом. Які саме дії на користь позивача здійснює банк на 2990 грн щомісяця не визначено договором, і будь-яких послуг позивач не отримував. Позивач повністю не погоджується з умовами Договору щодо сплати коштів за обслуговування кредитної заборгованості, вважає зазначені умови несправедливими, і такими, які прямо суперечать Закону України «Про захист прав споживачів», а також Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим, за захистом свої законних прав та інтересів позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. Також позивач щодо судових витрат зазначив, що 20.12.2022 між [PERSON] (позивачем) та АБ «ЮРКОНСАЛТ» Геннадія Працевитого» було укладено договір про надання правової допомоги. Пунктом 3.1 Договору про надання правової (правничої) допомоги визначено, що розмір гонорару визначається та сплачується за погодженням сторін та викладається в додатку (додатковому договорі) до цього Договору. Відповідно до п. 1 Додаткового договору до договору про надання правової допомоги від 20.12.2022 р., було доручено вчинити в інтересах Клієнта (відповідача) представництво та захист інтересів клієнта щодо визнання недійсною умови щодо сплати щомісячної комісії в розмірі 2990,00 грн. за кредитним договором від 29.09.2021 р. укладеним з АТ «ПУМБ». Пунктом 2 додаткового договору визначено орієнтовану вартість послуг: написання позовної заяви 5000 грн., гонорар адвоката за надані послуги становить 20% від суми, скасованої за договором (107655,25х20%) (п. 3.1). Пунктом 4.1 додаткового договору визначено, що оплата послуг адвоката може бути сплачена готівкою або шляхом здійснення безготівкового платежу на рахунок адвокатського бюро. Оплата може бути здійснена як до вчинення відповідної дії (послуги), так і після її вчинення. Оплата гонорару (якщо він передбачений договором) - протягом 5 місяців з моменту отримання рішення суду, що набуло законної сили. У зв`язку з наданням адвокатом клієнту правової допомоги, між сторонами були підписані відповідні акти надання правової допомоги, та виставлені рахунки на їх оплату, тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн та гонорар в розмірі 20% від суми скасованої комісії за кредитним договором в розмірі 21531,05 грн. Враховуючи наведені обставини, позивач звернувся із даним позовом до суду. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 09.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Позивач та представник позивача до суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, представник позивача в позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно із ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст. 1048-1052, 1054 ЦК України істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Судом встановлено, що 29.09.2021 року [PERSON] було укладено заяву №1001983861901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у АТ «Перший Український Міжнародний Банк», відповідно до якої позивачу надано споживчий кредит у розмірі 100000 грн 00 коп, строком на 36 місяців. Відповідно до пункту 5 вказаної Заяви позивач сплачує розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99 %, що відповідно до графіку платежів складає 2990,00 грн щомісяця, що становить 107640 грн. усього за 36 місяців. (а.с.26-28). Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У свою чергу, вчинення особами дій щодо виконання досягнутих домовленостей, тобто виконання прийнятих на себе прав і покладених обов`язків за угодою, є виконанням угоди. Відповідно до ст. ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Згідно із ч. 5 ст. 11, ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Судом встановлено, що при укладанні оспорюваної заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідач ознайомив позивача з усіма умовами надання кредиту, про що свідчить відповідний підпис позивача на кредитному договорі. Оспорювана заява підписана сторонами, містить детальний опис її предмету (умови, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, строк дії договору, врегулювання спорів та інше). Підписання даної заяви є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору. Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом, позивач наголошував, що укладену між сторонами заяву слід визнати недійсною в частині пункту 5, з підстав його невідповідності ст. 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки, щомісячна сплата комісії за обслуговування кредитної заборгованості, яка визначена у пункті заяви є незаконною. Відповідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16: «Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним». Відповідачем не було надано доказів, за які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, також не надано відзиву на позов, який би спростував встановлені обставини у справі. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за надання кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно із п. 58 Постанови Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №755/16663/16-ц: несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи правові позиції висловлені Верховним Судом України в постановах по справам №№ 6-1341цс15, 6-1746цс16 та Верховним Судом у справі № 755/16663/16-ц, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме слід визнати недійсним пункт 5 розділу «Споживчий кредит» що передбачає обов`язок позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99% Заяви № 1001983861901 від 29.09.2021, оскільки комісія, яка визначена у вказаному пункті є платежем, який позивач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК\~України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Із положень ст.\~137\~ЦПК\~України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Як вбачається з матеріалів справи, позивача представляє адвокат Працевитий Г.О., який діє на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 20.12.2022. У позовній заяві позивач просив стягнути понесені витрати на правову допомогу та гонорар в розмірі 20% від суми скасованої комісії за договором в розмірі 21531,05 грн.. На підтвердження понесення витрат надано: договір про надання правової (правничої) допомоги від 20.12.2022 (а.с.22); додатковий договір від 20.12.2022 до договору про надання правової допомоги від 20.12.2022 (а.с.23) рахунок та акт про надані послуги від 28.12.2022 про сплату 5000 грн. за послугу складання позовної заяви про захист прав споживачів, визнання пункту недійсним (а.с.24) ордер серїї АР №1108922 від 28.12.2022(а.с.25), У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже суд при визначенні суми відшкодування, виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Враховуючи обсяг наданих представником позивача адвокатом Працевитим Г.О. співмірність наданих адвокатом послуг та суми виплаченого гонорару, оскільки позов задоволено, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на надання професійної правової допомоги у розмірі 5000 грн. та гонорару в розмірі 20% від суми скасованої комісії за кредитним договором, що становить 21531,05 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір 992,40 грн., оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved