Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

15.12.2021 року позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути солідарно з відповідачів на її користь матеріальну шкоду в розмірі 40\~945,57 грн., з яких: 28\~405,00 грн. вартість тур.продукту, 12\~540,57 грн. додаткові матеріальні витрати; моральну шкоду в розмірі 90\~000,00 грн.; витрати на правничу допомогу в розмірі 3\~500,00 грн. Позов мотивований\~тим,\~що 07.08.2021\~року між\~позивачем та\~ФОП [PERSON] \~(«П`ятниця»\~Клуб Мандрів),\~що діє\~від імені\~і за\~дорученням ТОВ «ТТВК»\~тм TUI\~Ukraine\~на підставі\~Агентського договору\~№ 8855-19/ДНП\~по реалізації\~тур.продуктів,\~укладено договір\~№ 08/21-10549\~на туристичне\~обслуговування на\~двох осіб:\~ [PERSON] \~та [PERSON] .\~Згідно умов\~договору позивач\~сплатила повну\~вартість тур.продукту\~в розмірі\~28\~405,00\~грн.,\~а туроператор\~взяв на\~себе зобов`язання\~надати позивачу\~повну і\~достовірну інформацію\~про організацію\~туру,\~умови страхування,\~правила перетину\~державного кордону,\~порядок і\~умови перебування\~за кордоном,\~всю необхідну\~інформацію згідно\~із ст.\~ст.\~19-1,\~20\~Закону України\~«Про туризм»,\~а саме:\~основні вимоги\~до оформлення\~в`їзних/виїзних\~документів,\~про правила\~перебування,\~медичні застереження\~стосовно здійснення\~туристом тур.подорожі\~та іншу\~обов`язкову інформацію,\~передбачену Законом\~України «Про\~туризм» та\~Законом України\~«Про захист\~прав споживачів».\~07.08.2021\~року позивач\~отримала лист\~бронювання/програму\~туристичного обслуговування\~до Греції\~в готелі\~ELENI\~PALACE\~3*\~на період\~з 17.08.2021\~року \~26.08.2021\~року на\~громадянку України\~ [PERSON] \~та громадянина\~Великобританії [PERSON] .\~Прослухавши інформацію\~щодо організації\~туру,\~після того\~як позивачу\~повідомили,\~що при\~поверненні на\~територію України\~ні позивачу,\~ні [PERSON] \~тест на\~COVID-19\~здавати не\~потрібно,\~позивач перепитала\~дану інформацію,\~але отримала\~ту саму\~відповідь.\~Протягом 10\~днів до\~вильоту позивач\~неодноразово особисто\~та в\~телефонному режимі\~намагалась ще\~раз наголосити,\~що [PERSON] \~не є\~громадянином України,\~і при\~поверненні в\~Україну чи\~не вимагатимуть\~від нього\~додаткових документів,\~на що\~ФОП [PERSON] \~запевнила,\~що жодних\~питань при\~перетині кордону\~не виникне.\~Під час\~відпочинку в\~Греції від\~господаря готелю\~позивач знову\~почула про\~необхідність тестів\~для всіх\~при поверненні\~та почала\~сумніватись в\~наданій турагентом\~інформації,\~але вайбером\~в ФОП\~ [PERSON] \~позивачу знову\~повідомили,\~що туристи\~повертаються кожного\~дня,\~і жодних\~змін не\~відбулось.\~Натомість через\~отримання недостовірної\~інформації,\~що була\~отримана від\~представника турфірми\~ФОП [PERSON] \~при реєстрації\~на виліт\~до України\~ [PERSON] \~було відмовлено\~в реєстрації\~та посадці\~на літак.\~Оскільки позивач\~оплатила всі\~послуги,\~то [PERSON] \~не розраховував\~на суттєві\~додаткові витрати\~в Греції,\~і їй\~довелось залишити\~йому грошові\~кошти,\~що були\~у позивача\~в розмірі\~500\~євро.\~У зв`язку\~з цим\~ [PERSON] \~довелось шукати\~готель на\~ночівлю,\~а зранку\~робити тест\~на COVID-19,\~і шукати\~варіанти вильоту\~з Україну\~іншим рейсом,\~щоб повернутись\~додому.\~Таким чином,\~через помилку\~представника турфірми\~ФОП [PERSON] \~позивач понесла\~додаткові матеріальні\~збитки та\~отримала матеріальну\~шкоду.\~Додаткові матеріальні\~збитки в\~розмірі 12\~540,57\~грн.\~складаються з:\~квиток на\~літак з\~Греції в\~Австрію \~64,99\~євро,\~що згідно\~з курсом\~НБУ еквівалентно\~2\~065,94\~грн.;\~квиток на\~літак з\~Австрії в\~Україну \~5\~311,25\~грн.;\~додаткова ніч\~в готелі\~ 50,00\~євро,\~що згідно\~з курсом\~НБУ еквівалентно\~1\~589,42\~грн.;\~таксі з\~аеропорту в\~готель \~35,00\~євро,\~що згідно\~з курсом\~НБУ еквівалентно\~1\~112,67\~грн.;\~громадський транспорт\~в місто\~і аеропорт\~ 11,7\~євро,\~що згідно\~з курсом\~НБУ еквівалентно\~371,90\~грн.;\~витрати на\~харчування в\~Греції та\~Австрії \~42,85\~євро,\~що згідно\~з курсом\~НБУ еквівалентно\~1\~362,21\~грн.;\~витрати на\~роумінг \~8,72\~євро,\~що згідно\~з курсом\~НБУ еквівалентно\~277,18\~грн.;\~квиток на\~автобус Автолюкс\~з «Аеропорт\~Бориспіль» до\~м.\~Дніпро \~450,00\~грн.\~Згідно умов\~договору,\~у випадку\~неможливості виконання\~туроператором умов,\~що викладені\~в листі\~бронювання,\~туристу повертаються\~усі сплачені\~кошти за\~туристичний продукт.\~Таким чином,\~матеріальна шкода\~становить 40\~945,57\~грн.,\~з яких:\~28\~405,00\~грн.\~ вартість\~тур.продукту,\~12\~540,57\~грн.\~ додаткові\~матеріальні витрати.\~В результаті\~протиправних дій\~відповідача позивачу\~було завдано\~моральну шкоду,\~яка виразилась\~в наступному:\~моральних та\~психічні страждання,\~що виникли\~у зв`язку\~з затримкою\~повернення [PERSON] на невизначений термін; моральні страждання, психічні переживання та депресія, що сильно впливає на стан здоров`я; зіпсованою відпусткою, безсонням, втратою апетиту; погіршенням стану здоров`я. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.04.2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Письмових заяв від неї не надходило. Представник відповідача ТОВ «ТТВК» тм TUI Ukraine у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв та/або відзиву від нього не надходило. Відповідач «П`ятниця» Клуб Мандрів в особі директора ФОП [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Письмових заяв та/або відзиву від неї не надходило. Представник третьої особи Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв та/або відзиву від нього не надходило. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв та/або відзиву від нього не надходило. В силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16. Матеріали справи містять достатньо доказів для її розгляду. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути дану справу без участі належним чином повідомлених учасників справи. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 07.08.2021 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] («П`ятниця» Клуб Мандрів), що діє від імені і за дорученням ТОВ «ТТВК» тм TUI Ukraine на підставі Агентського договору № 8855-19/ДНП по реалізації туристичних продуктів, укладено договір № 08/21-10549 на туристичне обслуговування (а.с. 14-24). Відповідно до п. 3.2 Договору туроператор через турагента зобов`язаний надати інформувати туристів про їх права та обов`язки, надавати повну і достовірну інформацію про організацію туру, умови страхування, правила перетину державного кордону, про порядок та умови перетину державного кордону, про порядок та умови перебування за кордоном, а також надавати основні вимоги до оформлення в`їзних/виїзних документів (паспорт, дозвіл (віза) на в`їзд/виїзд до країни тимчасового перебування), у тому числі на строк їх оформлення; про правила в`їзду до країни тимчасового перебування та перебування в ній; медичні застереження стосовно здійснення туристом туристичної подорожі, зокрема протипоказання на певні захворювання, вік, або фізичні недоліки туристів, а також умови безпеки туристів у країні тимчасового перебування; іншу обов`язкову інформацію, передбачену Законом України «Про туризм» та Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно п. 6.18 Договору турагент відшкодовує в установленому законом порядку збитки, завдані туристу, іншим особам та довкіллю, які виникли внаслідок неналежного виконання обов`язків за цим Договором, агентськими договором між турагентом і туроператором. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; у договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст. 627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про туризм»). Права та обов`язки туристів і екскурсантів визначені ст. 25 Закону України «Про туризм». Зокрема, туристи і екскурсанти мають право на: необхідну і достовірну інформацію про правила в`їзду до країни (місця) тимчасового перебування, а також виїзду з країни (місця) тимчасового перебування і перебування там, про звичаї місцевого населення, пам`ятки природи, історії, культури та інші об`єкти туристичного показу, що знаходяться під особливою охороною, стан навколишнього середовища; отримання туристичних послуг, передбачених договором; відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору. Держава гарантує\~захист законних\~прав та\~інтересів громадян\~України,\~які здійснюють\~туристичні подорожі\~за кордон.\~У разі\~виникнення надзвичайних\~ситуацій держава\~вживає заходів\~щодо захисту\~інтересів українських\~туристів за\~межами України,\~у тому\~числі заходів\~для їх\~евакуації з\~країни тимчасового\~перебування (ст.\~14 Закону України «Про туризм»). Будь-яка інформація, надана туроператором (турагентом), повинна містити достовірні відомості про умови договору на туристичне обслуговування. Інформування споживачів про умови надання туристичних послуг передбачено ст. 19-1 Закону України «Про туризм». Цим же законом визначено вимоги до договору на туристичне обслуговування. Так, за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом , а сам договір укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закон (ч. ч. 1, 3 ст. 20 Закону України «Про туризм»). Туристичний продукт\~ попередньо\~розроблений комплекс\~туристичних послуг,\~який поєднує\~не менше\~ніж дві\~такі послуги,\~що реалізується\~або пропонується\~для реалізації\~за визначеною\~ціною,\~до складу\~якого входять\~послуги перевезення,\~послуги розміщення\~та інші\~туристичні послуги,\~не пов`язані\~з перевезенням\~і розміщенням\~(послуги\~з організації\~відвідувань об`єктів\~культури,\~відпочинку та\~розваг,\~реалізації сувенірної\~продукції тощо)\~(абзац\~4\~статті 1\~Закону України «Про туризм»). За змістом статті 30 Закону України «Про туризм» порушення законодавства в галузі туризму тягне за собою відповідальність згідно із законом. Порушеннями законодавства в галузі туризму є ненадання, несвоєчасне надання або надання Туристові інформації, що не відповідає дійсності; порушення умов договору між Туристом і суб`єктом Туристичної діяльності з надання Туристичних послуг. Статтею 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб`єкт Туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі Туристичної діяльності при наданні Туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати Туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Заподіяна Туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб`єктом Туристичної діяльності в порядку, встановленому законом. За неналежне виконання своїх зобов`язань Туроператор, турагент, інші суб`єкти Туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності Туроператора, турагента чи іншого суб`єкта Туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини (частини перша та друга статті 32 Закону України «Про туризм»). За приписами статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Надана позивачем переписка у месенджері Вайбер (а.с. 25-30) не є належним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 76-77 ЦПК України. Крім того, що позивачем всупереч свого процесуального обов`язку не надано жодних доказів на підтвердження того, що [PERSON] був туристом відповідно до умов укладеного договору № 08/21-10549 на туристичне обслуговування від 07.08.2021 року, зокрема, не надано лист бронювання, як і не надано доказів сплати позивачем вартості туру в розмірі 28 405,00 грн. Оскільки позивачем не надано доказів того, що умовами договору № 08/21-10549 на туристичне обслуговування від 07.08.2021 року здійснювалось також туритистичне обслуговування [PERSON] , то не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідачів витрат, сплачених позивачем за повернення на територію України [PERSON] . З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки позивачем не було надано суду доказів на підтвердження наявності в діях відповідачів протиправної поведінки, вини, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, за умови наявності складу яких можливе настання цивільно-правової відповідальності, а також судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідачі порушили умови договору та законодавство про туризм. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про судовий збір», її позовні вимоги задоволенню не підлягають, тому судовий збір слід віднести за рахунок держави. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: dismissed