Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

В грудні 2022 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позов мотивовано тим, що 29 червня 2017 року позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про одруження [NUMBER] . Від шлюбу вони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . На даний час офіційно зареєстрований шлюб між позивачкою та відповідачем має формальний характер. Фактично близько шести місяців сторони спільно не проживають, відповідач не виявляє бажання брати участь у вихованні сина та забезпечувати його фінансово. Дитина проживає разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Позивачка самостійно здійснює обов`язки по вихованню сина, домовленостей з відповідачем щодо виховання та у який спосіб відповідач буде виконувати свій матеріальний обов`язок перед сином та, відповідно, який розмір аліментів сплачуватиме на утримання спільного сина, між сторонами не досягнуто. Спільна дитина потребує значних витрат для забезпечення належного їй рівня життя, зокрема витрат на одяг, харчування, канцелярського знаряддя, медичного догляду, а також для забезпечення належного рівня освіти. Позивачка проживає разом з сином в місцевості, де не має можливості працевлаштуватись на роботу для фінансового забезпечення своєї дитини, та не має можливості в повному обсязі забезпечувати повноцінний, всебічний розвиток дитини. Позивачка звертає увагу суду на ту обставину, що відповідач є працездатним та таким, що не має інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, які могли б перебувати на його утриманні, працевлаштований за кордоном та отримує стабільний дохід, а сплачуваних відповідачем грошових коштів на утримання сина недостатньо. Посилаючись на наведені обставини та положення ст.ст.75, 84, 180-182, 188, 191, 192 СК України, просить стягнути із відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000 грн. 00 коп., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 11.01.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачка в судове засідання не з`явилася, проте через канцелярію суду подала заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі, позов підтримує, просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 53). Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, причин неявки суду не повідомив, відзив не надав (а.с. 23-25, 32-34, 41-43, 50-52). Ухвалою суду від 24.04.2023 року постановлено проводити заочний розгляд справи. В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 10). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Частинами 2, 3 статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За частинами 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Проте, відповідач всупереч наведеним приписам сімейного законодавства добровільно не виконує свого обов`язку по утриманню дитини, що є безумовною підставою для стягнення із нього аліментів на утримання дитини. Разом із тим, вирішуючи питання щодо розміру стягуваних аліментів в твердій грошовій сумі, суд виходить із того, що за змістом наведених вище норм сімейного законодавства обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків. Згідно із ч.1 ст.1 ЗУ «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. Відповідно до приписів ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить із 1 січня - 2272 грн. 00 коп. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає неприйнятними доводи позивачки про те, що відповідач офіційно працевлаштований, оскільки позивачка не надала доказів, які б підтверджували одержання відповідачем стабільного доходу та є суперечливими, так як в позовній заяві також зазначено, що відповідач не має офіційного місця роботи та отримує прибуток від заробітків за кордоном. Тобто позивачка не надала доказів наявності відповідних обставин, які б давали підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів в розмірі 5000 грн. 00 коп., що є її процесуальним обов`язком. Зважаючи на встановлені судом обставини, з урахуванням того, що сторони мають рівні обов`язки по утриманню дитини, виходячи з принципу розумності та справедливості та враховуючи визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, суд дійшов висновку, що із відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір стягування аліментів суд вважає таким, що не суперечитиме чинному законодавству та інтересам сторін та малолітньої дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частин 1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. В ч.1 ст.1 ЗУ "Про судовий збір" визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. В силу п.3 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилами ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За змістом частин 1, 3 ст.9 ЗУ "Про судовий збір" кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, а також на забезпечення архітектурної доступності приміщень судів, доступності інформації, що розміщується в суді, для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення. Зважаючи на те, що внаслідок розгляду даної справи державою Україна понесено певні матеріальні витрати, які полягають у неодержаному судовому зборі, який мав би бути спрямований на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, то держава Україна є особою, яка понесла судові витрати, в розумінні норми ч.6 ст.141 ЦПК України. Пунктом 3 ч.1 ст.176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Отже, позов про стягнення аліментів за своєю правовою процесуальною природою є позовом майнового характеру. За змістом підпункту 1 пункту 1 ч.2 ст.4 ЗУ "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана до суду фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відтак, зважаючи на часткове задоволення позовної вимоги майнового характеру, та ураховуючи, що відповідно до положень ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2023 року становить 2684 грн. 00 коп., з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Outcome: partial