Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

24 березня 2023 року заявники звернулись до суду з заявою, в якій просять: встановити факт, що відповідно до нотаріально посвідченого договору «щодо здійснення батьківських прав, про сплату аліментів на дитину» від 14.10.2022 року, місце проживання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , встановлюється з батьком [PERSON] . Роз`яснити, що встановлення факту, що відповідно до нотаріально посвідченого договору «щодо здійснення батьківських прав, про сплату аліментів на дитину» від 14.10.2022 року, місце проживання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , встановлюється з батьком [PERSON] , є підставою вважати, що батько [PERSON] самостійно виховує дітей. Зазначають, що 06 вересня 2002 року між ними був укладений шлюб. В період даного шлюбу народились діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з припиненням шлюбних відносин, шлюб між заявниками було розірвано на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2015 року. При розірванні шлюбу судом було визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] із [PERSON] , а місце проживання [PERSON] , [INFO] визначено з заявницею - [PERSON] . Заявники вказують, що на початок 2018 року вони стали проживати разом у цивільному шлюбі. Незабаром у них народилася третя дитина - [PERSON] , [INFO] . У листопаді 2021 року відносини між заявниками погіршилися, вони стали проживати окремо, а діти [PERSON] та [PERSON] залишилися проживати із заявником [PERSON] , яких він 07.12.2021 року зареєстрував за місцем свого проживання та реєстрації. У подальшому, заявники виїхали за кордон, однак, після повернення із-за кордону, заявниця стала проживати окремо за місцем реєстрації з батьком, оскільки він потребує догляду. Після розладу сімейних відносин остаточно за обоюдною згодою заявники прийняли рішення проживати окремо. Досягли домовленостей щодо місця проживання та утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] . Між заявниками 14.10.2022 року було укладено договір щодо місця проживання та утримання дітей та здійснення заявницею своїх батьківських прав про сплату аліментів на дітей, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хомою А.С. В даний час виникла необхідність затвердити цей факт рішенням суду у зв`язку з тим, що мати має намір самостійно виїхати за межі Україні на тривалий термін з метою улаштування свого подальшого сімейного життя, вона не буде мати можливості займатися вихованням дітей, які за спільною домовленістю залишаться з батьком в Україні. Ухвалою судді від 27.03.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судове засідання заявники [PERSON] та [PERSON] не з`явились, надали до канцелярії суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності, спільну заяву підтримали у повному обсязі, просили суд задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає спільну заяву такою, що підлягає задоволенню, тому що родина фактично розпалася і її відновлення неможливо, при обставинах, зазначених заявниками, у заявників відсутні які-небудь почуття один до одного, їх шлюбний союз розпався, сторін по справі нічого не об`єднує. Судом встановлено, що 06.09.2002 року між заявниками було укладено шлюб. В період шлюбу народилися діти - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією паспорту № [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] . Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2015 року позов [PERSON] було задоволено. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 06.09.2022 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, було розірвано. Визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] разом із [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] [INFO] у заявників народився син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] . Малолітні діти заявників, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за однією адресою із батьком, в [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання. Як вбачається із матеріалів справи, 14 жовтня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір щодо здійснення батьківських прав, про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хомою А.С., зареєстрований в реєстрі за № 1223. Відповідно до п. 1.1 договору, цей договір укладено стосовно місця проживання та утримання спільних малолітніх дітей, сина [PERSON] , [INFO] , (СВІДОЦТВО серії [NUMBER] про народження, видане Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 15.09.2010 року, актовий запис № 1558) та [PERSON] , [INFO] , (Свідоцтво серії [NUMBER] про народження, видане Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 19.02.2019 року, актовий запис № 262). Пункотом 1.2. Договору передбачено, що місцем проживания Дітей Батьки визначили місце проживання Батька за адресою: [ADDRESS] . Пунктами 1.3.-1.6. договору встановлені розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , до моменту досягнення ними повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в сімейне життя, крім випадків встановлених Конституцією України. Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (789-12) від 27.02.1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй з прав дитини держава повинна забезпечувати, щоб дитина не розлучалась з батьками проти її бажанню. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року - дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Разом з цим, при вирішенні питання про визначення місця проживання, наприклад, малолітньої дитини, за Сімейним кодексом України поняття місця проживання має інший зміст. Це - не конкретна адреса і не конкретний населений пункт із вказівкою на будинок, а саме особа, з якою має проживати дитина. У судовій практиці переважним чином саме так визначається місце проживання дитини, без зазначення у рішенні про визначення місця проживання дитини з одним із батьків конкретної адреси. Дана позиція узгоджується також зі змістом статті 33 Конституції України та статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за якими кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання на її території, а «прив`язування» одного з батьків, з яким вирішено залишити проживати дитину, до проживання за конкретною адресою безпосередньо суперечить вищевказаному конституційному принципу вільного вибору місця проживання. Також, судом встановлено, що дане питання стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки дійшли спільного рішення, і суд при розгляді справи надає першочергове значення саме якнайкращим інтересам дітей. Визначення місця проживання малолітніх дітей разом з батьком не впливатиме на взаємовідносини матері із дітьми, оскільки не позбавляє мати батьківських прав та не звільняє її від виконання своїх батьківських обов`язків. Мати не обмежена у можливості реалізації належного їй права на спілкування із дітьми. Визначення місця проживання малолітніх дітей разом з батьком було узгоджено між батьками та викладено у договорі між батьками про проживання, виховання дітей та сплату аліментів на дітей, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хомою А.С., зареєстрований в реєстрі за № 1223. Ст. 293 ЦПК України встановлює, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов, суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що мати дітей не може самостіійно займатись вихованням та влаштуванням дітей на навчання, та, як зазначачено в її особистій заяві, поданій до суду 10.04.2023 року, має намір виїхати за межі міста Одеси за кордон, а батько має можливість та намір забезпечувати дітей матеріально та самостійно вирішувати усі питання, пов`язані з їх навчанням та розвитком. З урахуванням викладеного, спільна заява [PERSON] та [PERSON] в частині встановлення факту, що відповідно до нотаріально посвідченого договору «щодо здійснення батьківських прав, про сплату аліментів на дитину» від 14.10.2022 року, місце проживання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , встановлюється з батьком [PERSON] , є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved