Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-13 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, в обґрунтування якої представник позивача [PERSON] адвокат Гребенюк С.А. зазначив наступне. [INFO] помер [PERSON] . [INFO] помер його син та батько позивачів [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 2,3712 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Полянецької сільської ради Уманського району Черкаської області, належної спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР №034302, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 217, кадастровий номер 7124386400:02:000:712. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 282 за 2005 рік [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , який помер [INFO] і після якого він спадщину прийняв, але не оформив. Крім [PERSON] після смерті [PERSON] , спадщину прийняла його дочка [PERSON] , яка в подальшому отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку. [PERSON] і [PERSON] подали заяву про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом. Факт прийняття спадщини позивачами підтверджується тим, що на момент смерті їх батька [PERSON] , позивачі були неповнолітніми. Однак, державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку, так як одним із документів, необхідним для видачі свідоцтва про право на спадщину є Витяг з державного земельного кадастру, у видачі якого позивачам також було відмовлено, про що нотаріусом винесено відповідну постанову. Так, відповідно до повідомлення про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру від 25.02.2021 року у Державному земельному кадастрі відсутня інформація про ділянку, яка належить [PERSON] . Зареєструвати цю земельну ділянку неможливо, оскільки земельна ділянка площею 2,3712 га на 50 % накладається на суміжну ділянку, яка належить [PERSON] . Зауважує, що накладка відбулася, у зв`язку з тим, що [PERSON] спершу отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті свого батька [PERSON] , а потім виділила свою частку в натурі та отримала окремий кадастровий номер земельної ділянки, тим самим унеможливила позивачів на успадкування належних їм часток на вищевказану земельну ділянку. Позивачі, у зв`язку із зазначеним позбавлені можливості самостійно успадкувати належне їм майно, що залишилося після смерті їх батька, а тому змушені звернутися за захистом своїх прав та законних інтересів до суду з вказаним позовом. Просять суд визнати за [PERSON] та за [PERSON] право власності по 1/2 частині земельної ділянки розміром 1,1856 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Полянецької сільської ради Уманського району Черкаської області, належної спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР №034302, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №217, яка належала [PERSON] , що залишилася після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, від представника позивача адвоката Чернія Р.В. адвоката Гребенюка С.А. надійшла письмова заява, у якій просить суд розгляд справи проводити у його відсутність, та у відсутність позивачів, позовні вимоги підтримують та просять суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч.ч. 3-4\~ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями\~206, 207\~цього\~Кодексу. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, повно та всесторонньо вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, врахувавши позицію сторін, викладену у заявах, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. ст.\~80, 81 ЦПК України\~визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Собківською сільською радою Уманського району Черкаської області, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис про смерть № 21. Після смерті [PERSON] Другою уманською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 282/2005, що підтверджується інформаційним повідомленням завідувача Другої уманської державної нотаріальної контори від 22.12.2002 за № 690/02-14. Згідно матеріалів спадкової справи 06.05.2005 року спадкоємці після його смерті за законом та за заповітом, подали до нотаріуса заяви, а саме: [PERSON] та [PERSON] про те, що вони приймають спадщину, [PERSON] про те, що вона відмовляється від прийняття спадщини, в тому числі і від її обов`язкової частки у спадковому майні. До складу спадщини відносилася в тому числі земельна ділянка розміром 2,3712 га, розташована на території Полянецької сільської ради Уманського району Черкаської області, передана у власність [PERSON] на підставі рішення сесії Полянецької сільської ради № VІІІ-5 від 12.12.2002 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом серії ІІІ-ЧР№ 034302, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 217. Згідно зазначеного державного акту кадастровий номер вказаної земельної ділянки 7124386400:02:000:712. [PERSON] , державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори, 17 серпня 2005 року було видано свідоцтво про право на спадщину, у тому числі на 1/2 частину спадкової земельної ділянки кадастровий номер 7124386400:02:000:712, яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі державного акту серії ІІІ-ЧР№ 034302. У вказаному свідоцтві також зазначено, що свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку на ім`я [PERSON] , ще не видавалося. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Полянецькою сільською радою Уманського району Черкаської області, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис про смерть № 17. [PERSON] , державний нотаріус Уманської районної державної нотаріальної контори, 30 листопада 2021 року, винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої державним нотаріусом встановлено, що спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] , на день своєї смерті був зареєстрований та проживав в с. Полянецьке Уманського району Черкаської області. Згідно спадкового реєстру спадкова справа після смерті вищевказаного спадкодавця не відкривалася. На момент його смерті [PERSON] і [PERSON] були неповнолітніми та зареєстровані разом зі спадкодавцем. Згідно матеріалів спадкової справи № 282 за 2005 р. [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , який помер [INFO] і після якого він спадщину прийняв, але не оформив. [PERSON] і [PERSON] подали заяву про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку земельної ділянки площею 2,3712 га, розташовану на території Полянецької сільської ради, яку їх батько фактично прийняв, але не оформив. Спадкоємцями не пред`явлено правовстановлюючого документу на земельну ділянку, що розташована на території Полянецької сільської ради Уманського району Черкаської області. Згідно повідомлення про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру від 25.02.2021 у Державному земельному кадастрі відсутня інформація про ділянку, яка належить [PERSON] . Зареєструвати цю земельну ділянку неможливо, так як земельна ділянка площею 2,3712 на 50 % накладається на суміжну ділянку, яка належить [PERSON] . Нотаріусом постановлено відмовити [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Згідно повідомлення державного кадастрового реєстратора Відділу 3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 08.03.2023 № Ч-175/0-0.365-170/38-23, у відповідності до земельно-облікової документації станом на 01.01.2013 земельна ділянка з помилковим кадастровим номером 7124386400:02:000:712 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,3712 га, розташована за адресою Уманський район, Полянецька сільська рада, згідно державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ЧР 034302, виготовленого на підставі рішення Полянецької сільської ради № VІІІ-5 від 12.12.2002 зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю від 22.01.2003 року за № 217 належала [PERSON] . Згідно Національної кадастрової системи частина вищеописаної земельної ділянки з кадастровим номером 7124386400:02:000:0712 площею 1,1856 га була зареєстрована 03.07.2014 на заяву [PERSON] відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку ЯА 475399 від 12.09.2005, який було виготовлено на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.08.2005 за № 2635 Уманської районної державної нотаріальної контори на ім`я [PERSON] . Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції України та Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7\~передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Відповідно до ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності з\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1\~ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30.03.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», а саме в п. 10 роз`яснив, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 1241 Цивільного кодексу України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). У відповідності до приписів ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом було встановлено, що позивачі по справі є спадкоємцями за законом після смерті їх батька [PERSON] , померлого [INFO] , які спадщину фактично прийняли. Спадкова справа після смерті останнього відкрита не була, інформації про будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно суду не надано, позивачі по справи після відкриття спадщини не зверталися до нотаріуса із заявами про відмову від прийняття спадщини. Суд враховує, що 1/2 частина земельної ділянки загальною площею 2,3712 га, кадастровий номер 7124386400:02:000:712, яка належала спадкодавцю [PERSON] в порядку спадкування після смерті його батька [PERSON] , оскільки [PERSON] своєчасно звернувся до нотаріуса із відповідною заявою, але протягом року після відкриття спадини також помер та, при цьому, право власності на належну йому частину вищевказаної земельної ділянки не оформив. Разом з тим, спадщину на 1/2 частину вищевказаної земельної ділянки після смерті [PERSON] оформила інший спадкоємець [PERSON] , при цьому право власності за нею оформлено на земельну ділянку площею 1,1856 га, тобто на 1/2 від загальної площі 2,3712 га, але з незрозумілих причин після оформлення останньою своїх прав на спадкове майно кадастровий номер земельної ділянки був залишений попередній 7124386400:02:000:712. На цей час, вирішити питання зміни кадастрових номерів земельної ділянки, на 1/2 частину якої право власності уже оформлено одним із спадкоємців, неможливо. Крім того, оскільки власник земельної ділянки помер, після його смерті спадщину прийняли двоє спадкоємців, одна із яких оформила право власності на спадкове майно, а інший спадкоємець не отримав документ про право на спадщину та помер, а також у зв`язку із змінами до Закону України «Про Державний земельний кадастр», внести зміни або отримати новий Державний акт неможливо, крім того, при внесенні виправлень до Державного акту, нотаріус буде позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, позивачі позбавлені можливості реалізувати свої майнові права, як спадкоємці, які прийняли спадщину. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). З урахуванням наданих позивачами доказів, позиції відповідачів та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання за ними права власності на спадкове майно після смерті їх батька [PERSON] , а саме на 1/2 частину земельної ділянки, що належала батькові останнього [PERSON] . Таке визнання не порушує прав, свобод чи інтересів\~інших осіб і може бути прийняте, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, але позивачі у своїй заяві питання про стягнення судових витрат не ставили.

Outcome: approved