Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

У березні 2023 року заявники звернулися до суду із вказаною заявою про розірвання шлюбу в порядку ч. 3 ст. 293 ЦПК України. В обґрунтування заяви зазначають, що 28 січня 2005 року заявники уклали шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 37, що підтверджується копією свідоцтва про одруження Серія [NUMBER] від 28 січня 2005року. У шлюбі в подружжя народилися діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження: серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції міста Києва від 06 лютого 2007 року, про що в Книзі реєстрації народжень 06 лютого 2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 138 та Свідоцтвом про народження: серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції міста Києва від 04 липня 2009 року, про що в Книзі реєстрації народжень 04 липня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 1198. Протягом певного часу, стосунки між подружжям припинились. Заявники у своїй заяві зазначають, що подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дітей, у зв`язку із чим вони дійшли спільної згоди щодо необхідності розірвання шлюбу. Таким чином, зважаючи на вищезазначені обставини, вважають, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини. Додатково заявники повідомили суд про те, що між ними досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільних дітей - [PERSON] , [PERSON] , про що свідчить нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківських прав, обов`язків та місця проживання дітей від 22 березня 2023 року. Відповідно до умов згаданого договору [PERSON] та [PERSON] залишаються проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , при цьому батько проживає окремо, але має право бачитись з ними у будь-який час, зобов`язується піклуватися про здоров`я та розвиток дітей, забезпечувати утримання їх до повноліття або закінчення навчання у вищих навчальних закладах. Крім того, заявники зазначили, що на момент подання заяви в суд будь-які спори стосовно майна між нами відсутні. В судове засідання заявники не з`явилися, про розгляд заяви повідомлені належним чином, до суду надійшли заяви про розгляд заяви за їх відсутності, вимоги заяви підтримують у повному обсязі. Суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності заявників. Вивчивши заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази у їхній сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 28 січня 2005 року між заявниками було укладено шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 37, що підтверджується копією свідоцтва про одруження Серія [NUMBER] від 28 січня 2005року. У шлюбі в подружжя народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження: серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції міста Києва від 06 лютого 2007 року, про що в Книзі реєстрації народжень 06 лютого 2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 138 та Свідоцтвом про народження: серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції міста Києва від 04 липня 2009 року, про що в Книзі реєстрації народжень 04 липня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 1198. Обґрунтовуючи заяву, заявники зазначають що шлюбні відносини між ними фактично припинені, відтак відновлення шлюбних відносин є неможливим. Також судом встановлено, що між заявниками досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільних дітей - [PERSON] , [PERSON] , про що свідчить нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківських прав, обов`язків та місця проживання дітей від 22 березня 2023 року. Відповідно до умов згаданого договору [PERSON] та [PERSON] залишаються проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , при цьому батько проживає окремо, але має право бачитись з ними у будь-який час, зобов`язується піклуватися про здоров`я та розвиток дітей, забезпечувати утримання їх до повноліття або закінчення навчання у вищих навчальних закладах. Згідно з ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що сім`я сторін існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому заява підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином вимога заяви про відновлення дошлюбного прізвища заявниці, також підлягає задоволенню.

Outcome: approved