Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до судового наказу від 09 січня 2019 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області стягнуто з [PERSON] на її користь на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 03 грудня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, а рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 вересня 2019 року було зменшено розмір аліментів до 1/6 частини заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання вказаним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, у зв`язку з чим, припинено стягнення за вищевказаним судовим наказом. Зазначає, що внаслідок бойових дій місто Маріуполь було знищено, а позивач втратила все її майно і її матеріальне становище дуже похитнулось, а з серпня 2022 року аліменти взагалі не сплачуються. На підставі викладеного позивач звернулась до суду з цим позовом, в якому просила збільшити розмір аліментів з [PERSON] на її користь на утримання [PERSON] згідно з рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 вересня 2019 року та стягнути з [PERSON] на її користь на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Розпорядженням Голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» №1/0/9-22 від 06 березня 2022 року територіальна підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області визначена за Ленінським районним судом м. Дніпропетровська. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем [PERSON] на електронну пошту суду було направлено свої пояснення у справі, в яких він просив залишити позов без задоволення, в обґрунтування зазначивши, що з 2021 року він є платником аліментів на двох синів від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , до досягнення ними повноліття у рівних частинах 1/3 від доходу, а по досягненню [PERSON] 18 річного віку, нарахування аліментів продовжено у зв`язку з його навчанням у Харківському Національному медичному університеті на очній формі. Зазначає, що [PERSON] подала позовну заяву про стягнення аліментів, але під час розгляду її позовної заяви (без його участі) нею було приховано факт сплати ним аліментів на користь дітей від першого шлюбу, в результаті цього ним було подано позов про зменшення аліментів з урахуванням стягнення з нього аліментів на двох його синів від першого шлюбу, та встановлено менший розмір аліментів на користь [PERSON] . Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча на підставі ст. 128 ЦПК України повідомлялися належним чином про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомили, клопотань про розгляд справи без їх участі чи відкладення розгляду справи суду не надали. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи без його участі та просив відмовити у позові та розглянути справу на підставі наданих ним документів. Суд із вказаного приводу зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» №11 від 17 жовтня 2014 року вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Пунктом 3 вказаної вище постанови Пленуму ВССУ судам дано роз`яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника. Суд, враховуючи ту обставину, що сторонам були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони у справі являються батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про що зроблено відповідний актовий запис №1116 (а. с. 11). Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 вересня 2019 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, відповідно до якого зменшено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на підставі судового наказу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 січня 2019 року на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , з 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно до 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання вказаним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а стягнення за судовим наказом Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 січня 2019 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини, припинено з дня набрання рішенням законної сили (а. с. 13-16). Також з матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до постанови державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Тихонок В.О. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 02 серпня 2021 року вбачається, що на підставі виконавчого листа №265/5428/20, який видано Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області 14 червня 2021 року, здійснюється стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на період його навчання у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку та доходів [PERSON] щомісячно, починаючи з 21 серпня 2020 року і до закінчення [PERSON] навчання, але не більше, ніж до виповнення ним 23-х років в межах виконавчого провадження №66139367 (а. с. 54). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 3 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. З матеріалів справи та наданих позивачем доказів судом не встановлено жодних обставин, які можуть бути підставою для збільшення аліментів відповідно до ст. 192 СК України, а також не вбачається, що позивачем наведено обставини, які беззаперечно свідчили б про обґрунтоване збільшення потреб доньки [PERSON] , [INFO] . У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17 та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №536/1557/17, від 30 червня 2020 року у справі №343/945/19. Позивачем не доведено та не надано належних та допустимих доказів, що після ухвалення судового рішення про зменшення суми стягнення з відповідача аліментів змінився матеріальний або сімейний стан платника (покращився) або одержувача аліментів (погіршився), виникли інші обставини, що відіграють суттєве значення в житті сторін чи їх дитини, і що слугує підставою для збільшення розміру аліментів. Отже судом не встановлено, а позивачем не доведено обставин, визначених ст. 192 СК України, які є підставою для збільшення розміру аліментів. Жодних належних, допустимих та достовірних доказів щодо цього позивачем також не надано, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Враховуючи встановлені судом обставини, виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, та беручи до уваги ту обставину, що з дня постановлення судового рішення про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини суду позивачем не доведено існування жодних обставин, які можуть бути підставою для збільшення аліментів, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат. Беручи до уваги результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду вказаної позовної заяви, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed