Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

23 грудня 2022 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , просить змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі судового наказу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 червня 2018 року на утримання доньки [PERSON] , з [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття та не більшу десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, до 1/6 частини його заробітку. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що з часу винесення судового наказу його сімейне та матеріальне становище змінилось: він одружився та у нього народилась донька [PERSON] , [INFO] , донька та дружина перебувають на його утриманні, оскільки дружина [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, є особою з інвалідністю третьої групи, періодично потребує профілактичного лікування та реабілітації. Також на його утриманні перебуває його мати [PERSON] , [INFO] , яка постійно хворіє та потребує постійного догляду. Тому уважає, що зменшення розміру аліментів на утриманні доньки [PERSON] до 1/6 частини його заробітку, як передбачено ст.183 СК України, істотно не вплине на інтереси дитини, з огляду на те, що відповідачка теж має обов`язок по її утриманню. Відповідачка [PERSON] у відзиві просила у задоволенні позову відмовити. Уважала, що позивачем не доведено, що в нього погіршився матеріальний стан, а також, що дружина та матір перебувають на його повному утриманні, оскільки дружина отримує пенсію по інвалідності, а його мати - пенсію за віком. Стверджувала, що матеріальний стан позивача покращився, оскільки він є військовослужбовцем та отримує грошове забезпечення в розмірі 40000 грн., придбав два автомобілі, які є в користуванні його сім`ї, дитина від другого шлюбу проживає разом із ним, а аліменти, призначені на користь відповідачки в мінімальному розмірі, який відповідає вимогам сімейного законодавства. У відповіді на відзив позивач уважав доводи відповідачки, наведені у відзиві на позов необґрунтованими. Зазначав, що зміна сімейного стану є самостійною підставою для зменшення розміну аліментів. Крім того стверджував, що його грошове тримання як військовослужбовця в розмірі 40000 грн. складається, зокрема і з додаткової винагороди в розмірі 30000 грн., та з 01 лютого 2023 року відповідно до Постанови КМУ від 28 лютого 2022 року змінюється порядок виплати грошового забезпечення, а тому його мінімальний розмір буде становити не менше 20 100 грн. Тобто його матеріальний стан погіршився до 20 000 грн., про що надав відповідну довідку. Також стверджував, що його дружина хворіє, потребує постійного придбання ліків та інших життєво необхідних препаратів, що в сукупності складає близько 10000 грн., серед яких прилад постійного моніторингу рівня глюкози в крові, у разі відсутності яких існує ризик ускладнення захворювання із необхідністю проведення гемодіалізу та можливості втрати зору. На переконання позивача, діти мають проживати в рівних умовах, однак при залишенні розміру аліментів без змін, його друга дитина буде отримувати на 2000 грн. менше, ніж їх спільна з відповідачкою. Зазначав, що автомобіль CHERY 2012 року став непридатним для користування, а тому в січні 2023 року для забезпечення потреб хворої дружини був придбаний автомобіль TAYOTA RAV4, 2012 року випуску за її кошти в сумі 418 000 грн., які вона накопичувала тривалий час. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] , адвокат Андрощук Л.С. підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити. Зазначала, що кошти на придбання автомобіля TAYOTA RAV4, 2012 року випуску [PERSON] надав її батько [PERSON] , однак автомобіль був зареєстрований на ім`я [PERSON] , оскільки [PERSON] не мала права керування транспортним засобом. Звертала увагу суду, що пенсія по інвалідності та допомога внутрішньо переміщеним особам не є доходом, а тому [PERSON] перебуває на утриманні [PERSON] на час перебування у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Віхерко Н.О. у судовому засіданні уважала позовні вимоги необґрунтованими з підстав, наведених у відзиві. Звертала увагу, що перерахування [PERSON] на користь своєї дочки коштів до укладення нею шлюбу із позивачем, не свідчить, що автомобіль придбано саме на ці кошти. Заслухавши представників сторін, дослідивши дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає , виходячи з наступних підстав. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19 (провадження № 61-2057св20). Так, відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, (далі Конвенція), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. За положеннями ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Згідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Установлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та на її утримання з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більшу десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 29 травня 2018 року і до досягнення дитино повноліття, що підтверджуються судовим наказом виданим Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області 13 червня 2018 року. [INFO] у позивача народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23 червня 2021 року. 18 травня 2022 року [PERSON] одружився з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 18 травня 2022 року. Згідно висновків Верховного Суду приведених у постановах від 16 вересня 2020 року під час розгляду справи № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 03 червня 2020 року під час розгляду справи № 760/9783/18-ц (провадження № 61-702св19) зазначено, що зміна сімейного стану в зв`язку з наявністю у платника аліментів інших дітей не може бути підставою для зміни розміру аліментів без доведення обставини зміни матеріального стану. Крім того, в цих висновках зазначено, що відсутність постійного та стабільного заробітку платника аліментів, без підтвердження погіршення його матеріального становища не є підставою для зменшення розміру аліментів і таке зменшення не буде спрямоване на належне забезпечення дитини, відносно якої стягуються аліменти та відносно якої ставиться питання про зміну розміру стягуваних аліментів та суперечитиме її інтересам. Як установлено судом, позивач разом із сім`єю проживає в будинку [ADDRESS] , сплачує комунальні послуги. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 23 грудня 2022 року в будинку за вищевказаною адресою разом із [PERSON] проживають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, твердження позивача про перебування на його утриманні матері [PERSON] , не знайшли свого не підтвердження. У судовому засіданні представник відповідачки адвокат Віхерко Н.О. стверджувала, що мати позивача [PERSON] , дійсно проживає за вказаною адресою, однак будинок поділений на дві частини, які мають окремі входи, що представником позивача спростовано не було. [PERSON] є пенсіонеркою, що підтверджується пенсійним посвідченням серії № [NUMBER] та отримує пенсію. Будь-яких доказів того, що [PERSON] за віком чи станом здоров`я потребує постійного догляду, а також, що [PERSON] надає їй матеріальну допомогу позивачем не надано. Щодо перебування на утриманні [PERSON] його дружини [PERSON] , суд ураховує наступне. Згідно акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 01 червня 2023 року [PERSON] з 01 травня 2022 року встановлено третю групу інвалідності. Як убачається із наданих позивачем медичних документів, зокрема виписки з медичної карти стаціонарного хворого від 23 травня 2022 року, епікризу, медичної довідки від 20 січня 2023 року [PERSON] , дійсно має ряд захворювань та потребує інсулінотерапії та контролю глікемії. Разом з тим, на переконання суду, наявність цієї обставини не свідчить про її перебування на утриманні позивача. Із долучених до відповіді на відзив виписок по картковому рахунку в АТ «Ощадбанк» [PERSON] (а.с. 54-83) остання отримує щомісяця пенсію, соціальні виплати, а також допомогу як внутрішньо-переміщена особа. Крім того, на її рахунок регулярно надходили грошові перекази від [PERSON] . Як стверджувала в судовому засіданні представник позивача адвокат Андрощук Л.С., указані грошові кошти надсилались батьком [PERSON] на придбання автомобіля TAYOTA RAV4, 2012 року, однак останній був оформлений на [PERSON] , оскільки в [PERSON] було відсутнє право керування транспортним засобом. Суд критично оцінює такі твердження, оскільки більшість коштів надходили на рахунок [PERSON] до укладення нею шлюбу із [PERSON] . Згідно договору-купівлі продажу транспортного засобу від 04 січня 2023 року [PERSON] набув у власність автомобіль TAYOTA RAV4, 2012 року, за 263 300 грн. Крім того, за [PERSON] 06 серпня 2022 року зареєстровано автомобіль CHERY М11, д.н.з. [NUMBER] , 2012 року. Зазначені транспортні засоби набуті позивачем та [PERSON] під час їх перебування у шлюбі, тобто є їх спільною сумісною власністю. Позивачем не надано доказів, на придбання якого саме автомобіля використані кошти, перераховані [PERSON] на користь [PERSON] . Придбання подружжям Джигановських двох автомобілів розцінюється судом як покращення матеріального стану позивача. Твердження позивача про те, що у зв`язку із прийняттям постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168а, якою урегульовано питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану та наказу Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року №44 «Про внесення змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», якими внесено зміни до порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, його доходи зменшились із 40000 грн. до 21106, 95 грн. суд до уваги не приймає. Як убачається із наданої довідки про доходи від 10 березня 2023 року зазначено дохід [PERSON] лише за лютий 2023 року, та з цієї довідки не можна зробити висновок про те, що такий дохід зменшився. Крім того, отримання [PERSON] додаткової винагороди у разі виконання ним бойових завдань також не виключається. Жодних належних та допустимих у розуміння статей 77, 78 ЦПК України доказів про значну зміну матеріального стану позивача, а також інших обставин, що мають істотне значення - позивачем та його представником суду не надано. Ураховуючи обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні статті 192 СК України та позиції Верховного Суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, а тому розмір стягуваних аліментів за судовим наказом відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстави для зменшення розміру стягнутих аліментів на утримання дочки відсутні, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Outcome: dismissed