Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

У червні 2020 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі - ПрАТ «СК «АРКС») звернулося до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої на свою користь майнову шкоду в розмірі 15 680,97 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28 листопада 2016 року між ним та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу за № 124595а6в, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Nissan X-Trail, д.н.з. [NUMBER] . 12 листопада 2017 року по вул. Порика, 42 у м. Вінниця трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю застрахованого автомобіля Nissan X-Trail, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Citroen C4», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до повідомлення про ДТП (Європротокол) подія сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України. Позивач зазначає, що до нього звернувся страхувальник з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, на підставі страхового акта та умов договору страхування розмір страхового відшкодування становив 48 120,48 грн, який ПрАТ «СК «АРКС» було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля. Цивільну відповідальність відповідача, на момент скоєння ДТП, було застраховано у ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відповідно до полісу № АК005087028, тому позивач звернувся до вказаної страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Компанією було здійснено відшкодування в розмірі 32 439,51 грн, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу. Таким чином, залишається несплаченою різниця між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу в розмірі 15 680,97 грн, у зв`язку з чим відповідачу було направлено претензію щодо виплати суми (різниці) страхового відшкодування, однак жодних дій на врегулювання даного питання в досудовому порядку з боку відповідача здійснено не було. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з указаним позовом за захистом прав та законних інтересів. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2020 року вищевказану справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 січня 2021 року вказану справу передано судді Ішуніній Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27 січня 2021 року вказану позовну заяву залишено без руху. На виконання зазначеної ухвали 05 травня 2021 року позивачем надано до суду засвідчені у встановленому чинним законодавством порядку копії всіх документів, які необхідні для відправки відповідачу. 06 травня 2021 року ухвало суду відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу 15-денний термін для надання відзиву. Ухвалою суду від 24 січня 2022 року змінено порядок судового провадження та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, на підставі пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, що підтверджується конвертом, який повернувся на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», про поважність причин неявки суд не повідомила, правом на подання відзиву не скористалася. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін. Частиною першою статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що 28 листопада 2016 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено», предметом якого є страхування автомобіля «Nisan X-Trail», д.н.з. [NUMBER] . Строк дії договору 03 грудня 2016 року - 02 грудня 2017 року. Автомобіль марки «Nisan X-Trail», д.н.з. [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] 12 листопада 2017 року по вул. Порика, 42 у м. Вінниця сталася ДТП з вини громадянки [PERSON] , яка керувала транспортним засобом «Citroen C4», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «Nisan X-Trail», д.н.з. [NUMBER] . Сторонами було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол). 13 листопада 2017 року власник пошкодженого автомобіля «Nisan X-Trail», д.н.з. [NUMBER] , звернулася до ПрАТ «СК «АРКС» з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. 29 листопада 2017 року позивачем на підставі Акта огляду транспортного засобу від 13 листопада 2017 року, протоколу огляду транспортного засобу від 13 листопада 2017 року, рахунку № ФОППо-1348 від 16 листопада 2017 року та калькуляції до нього, страхового акта № АХА2292795 від 28 листопада 2017 року та розрахунку страхового відшкодування до нього було виплачено потерпілій страхове відшкодування в сумі 48120,48 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 29 листопада 2017 року № 395778. Після цього, 24 квітня 2018 року позивач звернувся до страховика відповідача, яким відповідно до страхового полісу № АК005087028, на момент вчинення ДТП, було ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про відшкодування виплаченого страхового відшкодування потерпілому в сумі 48 120,48 грн. ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було відшкодовано 32 439,51 грн, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу, розрахованого відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що підтверджується інформаційною карткою про зарахування коштів на рахунок позивача. Враховуючи, що страховою компанією відповідача було здійснено часткове відшкодування шкоди на користь ПрАТ «СК «АРКС», позивач 26 липня 2019 року звернувся до [PERSON] з претензією щодо відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 15 680,97 грн, однак будь-якої відповіді від відповідача не надійшло. Згідно з пунктом 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. Оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність учасників, як власників наземних транспортних засобів була застрахована, були відсутні травмовані (загиблі) люди, наявна згода водіїв про обставини скоєння ДТП, відсутні докази наявності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, то у даному випадку сторони мали право на складення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («Європротоколу»). Таким чином, вина [PERSON] у вчиненні ДТП встановлена у відповідності до вимог чинного законодавства. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із статтею 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц зроблено висновок про те, що за вимогами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 цього закону визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Страхова компанія компенсує матеріальний збиток, а різницю між збитком та вартістю відновлювального ремонту компенсує винна особа. Аналогічна позиція зазначена в постановах Верховного Суду № 522/15636/16-ц від 11 грудня 2019 року та № 668/7779/15-ц від 25 листопада 2019 року. Як вбачається з матеріалів справи страхове відшкодування було здійснено страховиком потерпілої особи, тобто позивачем, до якого згідно з викладеними вище нормами перейшло право вимоги до відповідача, оскільки виплаченої страховиком відповідача страхової виплати, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу, виявилося недостатньою для відшкодування завданої ним шкоди. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надавши до суду відзив, наведені позивачем обставини не спростувала, доказів повернення коштів позивачу чи виплати їх потерпілій особі не надала. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи виплату позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП за умовами укладеного з нею договору добровільного страхування, яка мала місце з вини відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті133 та частиною першою статті141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 2 102 грн, підлягають стягненню з відповідача. З огляду на викладене та

Outcome: approved