Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~05.12.2022 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, яким просить розірвати шлюб між ним і відповідачкою та вирішити питання про залишення проживання їхніх спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з ним, позивачем [PERSON] , оскільки діти фактично проживають разом з ним, зі своїм батьком за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Позивач мотивує свої вимоги тим, що тривалий час між ним і відповідачкою припинені будь-які шлюбні стосунки, з боку відповідачки відсутня повага та підтримка, жодних спільних інтересів в них немає, як і підстав для збереження сім`ї. Від цього шлюбу вони мають двох спільних неповнолітніх дітей, які фактично проживають ним, позивачем, та перебувають на його утриманні. \~ \~ \~ \~Сторони у судове засідання не прибули, надали суду заяви про розгляд справи за їхньою відсутністю, відповідач не заперечує проти задоволення позову. \~ \~ \~ \~Згідно вимог ст.287 ЦПК України неявка у судове засідання належним чином повідомлених сторін - учасників справи, не перешкоджає її розгляду а, відповідно до ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Вивчивши надані суду матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. \~ \~ \~ \~Згідно матеріалів справи\~10.10.2009р. виконкомом Жовтневої сільської ради Болградського району Одеської області був зареєстрований шлюб між гр. [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про шлюб [NUMBER] , видане 24.03.2015р., а/з№12), дружині було присвоєно прізвище " [PERSON] ". Від цього шлюбу в сторін народилися діти: [INFO] [PERSON] (свідоцтво про його народження [NUMBER] , видане 29.05.2012р. відділом державної РАЦС Болградського РУЮ Одеської області, а/з №111,а.с.12), та 21.03.2012р. [PERSON] (свідоцтво про його народження [NUMBER] , видане 29.05.2012р. відділом державної РАЦС Болградського РУЮ Одеської області, а/з №110,а.с.13) які, як стверджують сторони, фактично проживають з батьком позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Станом на теперішній час сторони, згідно їх заяв, продовжувати шлюбні відносини не бажають, позивач стверджує у заяві, що вони фактично не проживають разом, відповідач не заперечує проти задоволення позову, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя (ст. 110 СК України). \~ \~ \~ \~Добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.112, її ч.2 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу в разі, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення для розгляду позову про розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що з наданих суду відомостей не вбачається спору між сторонами про місце проживання\~дітей та щодо спільного майна подружжя, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Тому, беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, наполягання сторін на задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що сторонам відомі норми чинного законодавства про наслідки розірвання шлюбу судом, а саме: ч.2ст.114 СК України регламентовано, що в разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; а ч.3ст.115 СК України що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. \~ \~ \~ \~Щодо вирішення питання про залишення проживання дітей після розірвання шлюбу разом з їхнім батьком - з відповідачем, судом з`ясовано наступне. \~ \~ \~ \~Як зазначено вище, судом встановлено, що сторони мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~Між сторонами,\~як батьками\~спільних дітей,\~25.03.2023р.\~було укладено\~нотаріальний договір\~щодо здійснення\~батьківських прав\~та визначення\~місця проживання\~дітей,\~згідно якого\~батьки домовилися\~про місце\~проживання обох\~дітей за\~місцем проживання\~їх батька\~-\~позивача [PERSON] \~за адресою\~його проживання: [ADDRESS] . Договір посвідчено приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Ажинтаревим В.В. (р.№270, а.с.22-25). Відповідачка не заперечує проти залишення дітей для проживання за тією адресою, за якою вони проживають. \~ \~ \~ \~Також своїми заявами, що надані суду, діти [PERSON] , та [PERSON] , просять залишити його проживати з батьком, позивачем [PERSON] за адресою його проживання [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Таким чином, у даному випадку спір між сторонами з приводу місця проживання дітей після розірвання шлюбу відсутній, а тому суд може вирішити питання про залишення проживання дітей разом з батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, як це підтверджується судовою практикою. \~ \~ \~ \~Так, своєю постановою від 15.01.2020р. у справі №200/952/18 (провадження №61-14859св19), Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким з батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. При цьому суд мотивував своє рішення наступним. Згідно зі ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи може застосовувати суд для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Надання строку для примирення є лише правом суду, а не його обов`язком. Під час вирішення питання про визначення місця проживання\~дитини участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини має надати суду також висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним з батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. \~ \~ \~ \~За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення\~проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд має роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. \~ \~ \~ \~У даному випадку матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Оскільки у позові не ставиться вимоги про визначення місця проживання дітей, а спору щодо їхнього проживання немає,суд може вирішити питання про залишення проживання дітей з батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~Так, нормами ст.11ч.3 ЗУ "Про охорону дитинства" визначено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до ст.141 СК України також мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст.33 Конституції України. Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Постановою ВР України від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом з письмовим договором про те, з ким з них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. В разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. \~ \~ \~ \~Місцем проживання дитини до 14 років є місце проживання батьків або одного з них, з ким вона проживає. При цьому, до 10 років місце проживання дитини визначається за згодою батьків, а після 10 років - за спільною згодою батьків і дитини. Після 14 років дитина має право самостійно визначати своє місце проживання. При цьому під місцем проживання слід розуміти будь-яке житло, в якому постійно або тимчасово є змога проживати. Слід зазначити, що питання визначення місця проживання дитини, має дещо ширше розуміння ніж просто визначення місця проживання дитини як конкретної адреси. Мова у таких спорах йде про те, з ким з батьків буде проживати в подальшому дитина з точки зору здійснення безпосереднього щоденного догляду та виховання. Сімейне законодавство передбачає рівність прав, а також обов`язків батька та матері щодо дитини. Тому на запитання «Які права має батько на дитину після розлучення?» можна сказати, що такі самі, що й мати. На обсяг прав батька та матері абсолютно не має впливає, чи була народжена дитина у зареєстрованому шлюбі чи ні. Також в подальшому розірвання шлюбу не змінює обсяг прав та обов`язків кожного з батьків. У зв`язку із цим дуже цікавим є застосування в судовій практиці деяких міжнародних актів. Мова йде про Декларацію прав дитини, прийняту Генеральної асамблеєю ООН 1959 року, а також Конвенцію ООН про права дитини 1989 року. Вказані акти містять важливі положення щодо взаємовідносин батьків та дітей. Але при цьому ці акти містять деякі відмінності. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлученим зі своєю матір`ю. Фактично вказане положення встановлює пріоритет прав матерів щодо дитини у порівнянні з правами батька. Одночасно, Конвенція ООН про права дитини виходить з рівності прав батьків щодо дитини: «Дитина не має розлучатися з батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини». Різні у своїх акцентах положення міжнародних актів по-різному застосовуються і судами при вирішенні питання з ким залишається дитина після розлученні. При цьому, матері в ході судового розгляду посилаються на положення Декларації, що вказує на неможливість розлучення дитини з матір`ю, в той час, як батьки, якщо бажають забрати дитину у матері, посилаються на закріплену у Конвенції ООН рівність прав батька і матері. Тому слід зазначити, що відповідно до Конституції України міжнародні договори розглядаються як частина українського законодавства за умови, що згода на їх обов`язковість надана Верховною Радою України. Верховною Радою України у 1991 році надано згоду на обов`язковість Конвенції ООН про права дитини. Тобто ця Конвенція безумовно може розглядатися як частина українського законодавства. В той же час Декларація містить деклараційні положення і на сьогодні не розглядається як міжнародний договір. Водночас, суди України усіх інстанцій при ухваленні рішень посилаються на обидва документи. Вказане, а також судова практика свідчить, що під час судового розгляду питання щодо визначення місця проживання дитини важливо в першу чергу правильно розставити акценти по суті спору. Остаточне рішення в будь-якому випадку ухвалюється з урахуванням цілого комплексу факторів, а не лише Декларації чи Конвенції ООН. Найпростішим варіантом визначення питання місця проживання дитини є досягнення домовленостей між батьком та матір`ю про місце її проживання. Вказана домовленість може бути досягнута усно, або закріплена письмово шляхом укладення відповідного договору. Договір про визначення місця проживання дитини має містити: з ким з батьків буде проживати дитина; порядок здійснення одним з батьків, який проживатиме окремо, виховання дитини (наприклад, як батьки проводять вихідні з дитиною, визначати дні побачення з дитиною тощо); участь того, хто проживає окремо від дитини, в її утриманні (виконання аліментних зобов`язань). Законодавство передбачає обов`язкове нотаріальне посвідчення таких договорів. Тому договір про визначення місця проживання дитини має бути укладений шляхом підписання кожним з батьків двох примірників договору (для кожної із сторін) з подальшим посвідченням його тексту нотаріусом. Якщо сторони не можуть між собою дійти згоди щодо місця проживання дитини, допомогти у вирішенні зазначеного питання можуть органи опіки та піклування. Сімейний кодекс України надає можливість одному з батьків звернутись із цим питанням. Органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її виховання, а також місця проживання. В той же час, враховуючи початковий рівень психічного розвитку дитини, неповну її самостійність, неможливість в деяких випадках об`єктивно сприймати та оцінювати ситуацію, суд має повне право постановити рішення усупереч думки дитини. \~ \~ \~ \~Враховуючи всі обставини справи у сукупності, з огляду на визначений Декларацією прав дитини принцип, діючи винятково в інтересах дітей, враховуючи їх вік, беручи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, та довідку про доходи позивача, інші обставини, суд вважає, що місце проживання дітей слід залишити за місцем їхнього теперішнього проживання - разом з батьком, що буде відповідати їхнім інтересам та вимогам закону. При цьому залишення для проживання дітей з батьком не позбавляє когось з них права виховувати дітей, утримувати їх та спілкуватися з ними, а той з батьків, з яким проживають діти, не мають чинити перешкод другому з батьків, який не проживає з ним. \~ \~ \~ \~Згідно ст.82ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, та зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивного цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст.2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. \~ \~ \~ \~Отже, за встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає, що позов слід задовольнити. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved