Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про припинення стягнення аліментів на утримання дитини з батька. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06 грудня 2008 року між ним та відповідачкою по справі було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини з відповідачкою були припинені з квітня 2011 року та рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2012 року шлюб між ними було розірвано. На підставі виконавчого листа Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2011 року, з нього було стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), до досягнення дитиною повноліття. Він рішення суду добросовісно виконував, однак, починаючи з квітня 2021 року, їхня спільна дитина проживає разом з ним, хоча відповідачка продовжує отримувати аліменти, які вираховуються з його заробітної плати, та витрачає їх на власний розсуд. При цьому, донька повністю знаходиться на його утриманні, він повністю забезпечує та задовольняє її потреби. А відповідачка, свідомо отримуючи кошти в рахунок аліментів, про дитину не піклується та не забезпечує усім необхідним. Тому, змушений звернутись до суду та просить припинити з 01 квітня 2021 року стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини певного віку щомісяця, згідно з рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2011 року. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до\~ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.24-25). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження у справі. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.\~ Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, своїм правом передбаченим ст.178 ЦПК України скористалась та 16 березня 2023 року подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого послалася на наступні обставини. Так, в позовній заяву позивачем зазначено про обставини, які не відповідають дійсності, а саме: що кошти, які з нього стягуються в рахунок аліментів на її користь, нею витрачаються особисто та у власних цілях. Дане твердження є надуманим, оскільки нею одразу ж здійснюється грошовий переказ і кошти перераховуються на картковий рахунок його дружини. Той факт, що дитина проживає разом з ним, вона не заперечує, оскільки в квітні 2021 року вона дозволила доньці бути присутньою на дні народження позивача і на наступний день вона відмовилась повертатись додому. Крім цього, зазначає, що посилання позивача на ті обставини, що він разом зі своєю дружиною та їх донькою мешкають за адресою: [ADDRESS] , не відповідає дійсності, оскільки з березня 2022 року він та вся його родина, разом з донькою виїхали за межі країни, а тому дане твердження не відповідає дійсності. На підставі викладеного, вважає, що пред`явленні до неї позовні вимоги не відповідають дійсності. І, оскільки вони є необґрунтованими, просить суд в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надав. Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.5). Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2012 року шлюб між сторонами по справі було розірвано (а.с.8). Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2011 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 листопада 2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10-11). На підставі вищевказаного рішення суду, 23 грудня 2011 року було видано виконавчий лист (а.с.12-13) та 26 грудня 2011 року відкрито виконавче провадження № 35943825 (а.с.18). Статтею 4 ЦПК України\~ передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Як вбачається з довідки та акту, складеного 16 червня 2022 року, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-15). Відповідно до вимог ч.2 ст.166\~ та ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ч.2\~ст.197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до положень\~ст.273 СК України,\~якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у\~статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно частин 1-3\~статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5\~статті 81 ЦПК України). Відповідно до\~статті 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи надані суду письмові докази, які мають істотне значення для даної справи, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини, що можуть бути підставою для звільнення його від сплати аліментів на утримання дитини, оскільки малолітня дитина проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, а тому суд приходить до висновку, що у відповідача припинився існувати обов`язок зі сплати аліментів на користь відповідачки, що, в даному випадку, дає підстави вважати, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується припинення стягнень аліментів в частині періоду, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2011 року, яке набуло чинності 23 грудня 2011 року, позивач як батько дитини надавав та сплачував аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , однак, з 10 квітня 2021 року, відповідно довідки та акту, донька проживала разом з батьком та перебувала на його утриманні. Тому, стягнення аліментів з [PERSON] слід припинити з 10 квітня 2021 року, тим самим задовольнивши позовні вимоги частково.

Outcome: approved