Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до цього суду із позовною заявою в порядку цивільного судочинства, яку в подальшому уточнив та просить визнати припиненими трудові відносини ТОВ «КЛАУД ДІСТРО» з його директором [PERSON] ,на підставі частини 1 статті 38\~КЗпП України у зв`язку зі звільненням\~за власним бажанням, з 03 січня 2023 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до рішення №17/12-20 від 17 грудня 2020 року єдиного учасника товариства [PERSON] , позивача було призначено директором ТОВ «КЛАУД ДІСТРО». Директором вказаного товариства він є і по теперішній час. 30 листопада 2022 року Позивач подав заяву про звільнення із займаної посади директора ТОВ «КЛАУД ДІСТРО» за власним бажанням з 03 січня 2023 року. Окрім того, засобами поштового зв`язку засновника було повідомлено про скликання загальних зборів учасників ТОВ «КЛАУД ДІСТРО» для вирішення питання про звільнення Позивача з посади директора вказаного товариства (порядок денний) на 03 січня 2023 року о 12 годині 00 хвилин за адресою місцезнаходження ТОВ «КЛАУД ДІСТРО»: 04119, м. Київ вул. Зоологічна, будинок, 4А, офіс 139.Разом з тим, поштові відправлення засновником не були отримані та повернулися відправнику Позивачу. Інформація, що підтверджує звільнення Позивача з посади директора ТОВ «КЛАУД ДІСТРО», в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань до цього часу відсутня.Окрім того, Позивач вже на протязі тривалого часу намагається зв`язатися з засновником за відомими йому номерами телефонів. Однак, на телефонні дзвінки останній не відповідає.Враховуючи викладене, Засновником не виконано вимоги трудового законодавства, не здійснено жодних дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення Позивача з посади директора ТОВ «КЛАУД ДІСТРО», чим порушено його право на припинення трудових відносин. Внаслідок цього, Позивач, зокрема, позбавлений можливості отримати статус безробітного, допомогу по безробіттю або вступити на державну службу. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями таку передано на розгляд судді Бескровного Я.В. Ухвалою суду від 06 лютого 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками за зареєстрованим місцем проживання. У зв`язку із проставленням у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідач у порядку п.5 ч.6\~ст.272 ЦПК України\~вважається такою, якій вручено судове рішення. Ухвалою суду від 10 березня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 11 годину 30 хвилин06 квітня 2023 року. На судове засідання, яке було призначене на 06.04.2023 року, відповідач був повідомлений належним чином. Відзив на позов відповідачем не подано та жодних клопотань не заявлено. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, до судового засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином, жодних заяв суду не надали. Представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12,81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Трудові спори розглядаються комісіями по трудових спорах, та/або районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору (ст. 221 КЗпП України). Кодекс законів про працю\~встановлює загальні вимоги до порядку розірвання трудових відносин, не враховуючи специфіку становища керівника господарського товариства. По суті, директор об`єднує в собі і статус найманого працівника (який визначається на підставі норм трудового права) і статус виконавчого органу господарського товариства (який визначається на підставі норм корпоративного права). Ні норми трудового договору, ні положення Статуту не повинні погіршувати становище директора порівняно з тим обсягом гарантій, наданих йому трудовим законодавством. Тобто, директор завжди може скористатися\~ст. 38 КЗпП України\~та ініціювати розірвання трудового договору за власним бажанням. Згідно зі\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даною норми, Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004р. № 14-рп/2004, від 16.10.2007 р. № 8-рп/2007, та від 29.01.2008 р. № 2-рп/2008 зазначав, що визначене\~ст. 43 Конституції України\~право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. За змістом\~статті 22 КЗпП України\~будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Згідно з ч. 1\~ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя "включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру". Стаття 8 Конвенції "захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом". Поняття "приватне життя" в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на "приватне життя" (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України" (OleksandrVolkov v. Ukraine, N 21722/11, § 165)). З урахуванням положень ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо Позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям "приватне життя". У пункті 4 ч. 1\~ст. 36 КЗпП України\~визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно з ч. 1\~ст. 38 КЗпП України\~працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004р. № 14-рп/2004, від 16.10.2007р. № 8-рп/2007 та від 29.01.2008р. № 2-рп/2008 зазначав, що визначене\~статтею 43 Конституції України\~право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Верховний Суд у своїх постанові від 03.07.2019 року по справі № 520/11437/16-ц (провадження № 61-11763св18), розглядаючи спір про звільнення з посади директора товариства та зобов`язання вчинити певні дії, зазначив про таке. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Передбачений ч. 1 ст. 38 КЗпП України\~порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні. За означених у позовній заяві обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає. Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. Згідно з ч. 1\~ст. 8 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1\~ст. 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у ч. 1\~ст. 10 ЦПК України. Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "C.G. та інші проти Болгарії" ("C. G. andOthers v. Bulgaria", заява N 1365/07, § 39), "Олександр Волков проти України" ("OleksandrVolkov v. Ukraine", заява N 21722/11, § 170)). Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "Кантоні проти Франції" ("Cantoni v. France", заява N 17862/91, § 31-32), "Вєренцов проти України" ("Vyerentsov v. Ukraine", заява " N 20372/11, § 65)) Частиною 2\~ст. 5 ЦПК України\~встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно підкреслює цінність та важливість дотримання формалізованих норм цивільного процесу, за допомогою яких сторони забезпечують вирішення спору цивільного характеру, оскільки завдяки цьому може обмежуватися обсяг дискреції, забезпечуватися рівність сторін, запобігатися свавілля, забезпечуватися ефективне вирішення спору та розгляд справи судом упродовж розумного строку, а також забезпечуватися правова визначеність та повага до суду. В той же час "надмірний формалізм" може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "Белеш та інші проти Чеської Республіки" (BelesandOthers v. theCzechRepublic, заява N 47273/99, § 50-51, 69); "Волчі проти Франції" (Walchli v. France, заява N 35787/03, § 29). При проведенні оцінювання Європейський суд з прав людини часто наголошує на питаннях "правової визначеності" та "належного здійснення правосуддя" як на двох основних елементах для проведення розмежування між надмірним формалізмом та прийнятим застосуванням процесуальних формальностей. Зокрема, Європейський суд з прав людини виходить з того, що є порушенням права на доступ до суду, коли норми не переслідують цілі правової визначеності та належного здійснення правосуддя та утворюють свого роду перепону, яка перешкоджає вирішенню справи учасників судового процесу по суті компетентним судом (див., наприклад, рішення у справах "Карт проти Туреччини" (Kart v. Turkey [ВП], заява № 8917/05, § 79 (в кінці); "Ефстатіу та інші проти Греції" (EfstathiouandOthers v. Greece, заява № 36998/02, § 24 (в кінці); "Ешим проти Туреччини" (Esim v. Turkey, заява N 59601/09, § 21). Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.12.2019р. у справі №758/1861/18 (провадження № 61-49113св18) зазначено, що «установлені у справі обставини, а саме: написання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням, ознайомлення із вказаною заявою усіх учасників товариства, ініціювання позивачем проведення позачергових загальних зборів із винесенням питання звільнення директора на порядок денний, передача печатки, документів уповноваженій особі свідчать про те, що позивач дотримався процедури звільнення із займаної посади директора товариства. Відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. Водночас особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику з метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду з вимогою про визнання трудових відносин припиненими». Аналогічної позиції дотримався Верховний Суд у Постанові від 17.03.2021р. у справі №761/40378/18 (провадження № 61-18255св19). Так, судом встановлено, що відповідно до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАУД ДІСТРО», код за ЄДРПОУ 43403049, та інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань засновником та єдиним учасником товариства є [PERSON] . Відповідно до рішення №17/12-20 від 17 грудня 2020 року учасника ТОВ «КЛАУД ДІСТРО», код за ЄДРПОУ 43403049, [PERSON] від 17 грудня 2020 року [PERSON] ), було призначено на посаду директора ТОВ «КЛАУД ДІСТРО» з 18 грудня 2020 року. Згідно з п. 9.2.5.6 статуту ТОВ «КЛАУД ДІСТРО», до компетенції Загальних зборів Учасників Товариства належить обрання та відкликання виконавчого органу Товариства. Згідно з п.п. 1 п. 9.2.8 статуту, Загальні збори Учасників скликаються з ініціативи Виконавчого органу Товариства. Згідно з п. 9.2.12 статуту, Виконавчий орган товариства скликає Загальні збори Учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику Товариства. Згідно з п. 9.2.12.1 статуту, Виконавчий орган Товариства зобов`язаний повідомити Учасників Товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення Загальних зборів Учасників. Повідомлення надсилається простим поштовим відправленням. Згідно з п. 9.3 Статуту, Виконавчий орган Товариства здійснює управляння поточною діяльністю Товариства. Виконавчий орган є одноосібним в особі Директора. Відповідно до заяви [PERSON] від 30 листопада 2022 року, останній просив [PERSON] звільнити його із займаної посади директора ТОВ «КЛАУД ДІСТРО» за власним бажанням з 03 січня 2023 року та повідомив про скликання загальних зборів учасників ТОВ «КЛАУД ДІСТРО» для вирішення питання про звільнення на 03 січня 2023 року о 12 годині 00 хвилин за адресою місцезнаходження ТОВ «КЛАУД ДІСТРО»: 04119, м. Київ вул. Зоологічна, будинок, 4А, офіс 139. Вказана заява була направлена з описом поштового відправлення за адресами [ADDRESS] (адреса реєстрації місця проживання [PERSON] згідного його паспорту) та [ADDRESS] (адреса місцезнаходження ТОВ «КЛАУД ДІСТРО»). Відповідно до відстежень відправлень на сайті поштового оператора «Укрпошта» та копій конвертів з довідками про причини повернення відправлень, наявних в матеріалах справи, заяви про звільнення не були отримані [PERSON] та повернулись відправнику [PERSON] . З долучених відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань [PERSON] значиться директором ТОВ «КЛАУД ДІСТРО». Таким чином, інформація, що підтверджує звільнення [PERSON] з посади директора ТОВ «КЛАУД ДІСТРО», до цього часу у суду відсутня. Судом враховано що пред`явлення позову по суті спрямоване на розірвання трудових правовідносин між позивачем та ТОВ «КЛАУД ДІСТРО», тому ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту як визнання припиненими трудових відносин між позивачем та ТОВ «КЛАУД ДІСТРО» на підставі ч. 1\~ст. 38 КЗпП України У порядкуст.141 ЦПК Українина відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved