Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

Позиції сторін\~та\~учасників\~справ,\~заяви,\~клопотання,\~ інші процесуальні дії у справі. 22.11.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. У прохальній частині позовної заяви, позивач просить визнати транспортний засіб марки «Mercedes-Benz CLA 250», номер шасі (кузова) [NUMBER] , 2015 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та здійснити його поділ у такий спосіб: виділити на праві власності [PERSON] транспортний засіб марки «Mercedes-Benz CLA 250», номер шасі (кузова) [NUMBER] , 2015 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] та стягнути з останньої на користь [PERSON] грошову компенсацію за половину вартості транспортного засобу марки «Mercedes-Benz CLA 250», номер шасі (кузова) [NUMBER] , 2015 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , у розмірі 386081 грн. 50 коп. Обґрунтовуючи\~заявлені\~вимоги, [PERSON] вказує на те, що 26.12.2009 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. Під час перебування у шлюбі, подружжям було придбано транспортний засіб марки «Mercedes-Benz CLA 250», номер шасі (кузова) [NUMBER] , 2015 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] . Право власності на автомобіль марки «Mercedes-Benz CLA 250», номер шасі (кузова) [NUMBER] , 2015 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] та факт придбання його під час спільного проживання подружжя підтверджується листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області від 03.11.2022 №31/13-К195/Аз. Зокрема, у наведеному листі зазначено, що відповідно до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, даний автомобіль 07.04.2017 у ТСЦ 4641 РСЦ ГСЦ МВС у Львівській області був зареєстрований на ім`я [PERSON] , [INFO] , та зареєстрований за останньою і на момент звернення до суду з даною позовною заявою. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27.04.2020 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Під час шлюборозлучного процесу питань щодо поділу спільного майна подружжя не вирішувалось, а також жодних договорів про поділ майна між позивачем та відповідачем не укладалось. У зв`язку з тим, що усі документи щодо набуття права власності на вказаний транспортний засіб було оформлено на відповідача, а в позасудовому порядку здійснити поділ спільного майна неможливо, позивач просить придбаний під час шлюбу транспортний засіб, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя поділити шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації ринкової вартості частини автомобіля, що становить суму у розмірі 386081 грн. 50 коп. 25.11.2022 року представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки «Mercedes-Benz CLA 250», номер шасі (кузова) [NUMBER] , 2015 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на який зареєстровано за [PERSON] . Ухвалою Галицького районного суду м. Львова 25.11.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У задоволенні заяви адвоката Кулинич М.-М. А., яка діє в інтересах [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити такі у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Проти здійснення розгляду справи з ухваленням заочного рішення, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, не заперечила. Представник відповідача та відповідач у судове засідання повторно не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, зокрема у відповідності до ст. 128 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. Правом на подачу відзиву на позов та подачу заяви про розгляд справи за їх відсутності не скористались. Відповідно до ч.2 ст. 223\~ЦПК\~України,\~суд відкладає розгляд справи в судовому\~засіданні в\~межах встановленого\~цим Кодексом\~строку з\~таких підстав: 1)\~неявка\~в\~судове засідання\~учасника\~справи,\~щодо\~якого\~відсутні відомості\~про\~вручення\~йому повідомлення\~про\~дату,\~час\~і\~місце судового\~засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд враховує, що відповідач обізнана про наявність даної справи у провадженні суду, за клопотаннями її представника розгляд справи відкладався, однак представник відповідача не з`явився в судове засідання та своєчасно не подав до суду відзив на позовну заяву. З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що відповідач неодноразово не з`являлась у судове засідання, суд вважає, що наявних у справі матеріалів\~достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. При цьому, суд враховує положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження\~судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені\~Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм\~судочинства прямо забороняється Законом. Отже, оскільки поважність причин неявки відповідача та її уповноваженого представника судом не встановлена, зокрема не підтверджена належними та допустимими доказами, як і не встановлена неможливість відповідача забезпечити участь уповноваженого представника в судовому засіданні, відповідачу надавалася можливість реалізувати своє право на викладення відповідних аргументів у відзиві, подачу інших доказів, окрім наявних у матеріалах справи, протягом часу судового провадження, з врахуванням тривалості провадження у справі, з метою забезпечення розумних строків провадження у справі, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідача є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~ Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Частинами 1 та 3\~статті 13 ЦПК\~України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2\~ст. 12 ЦПК). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та доводи сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку, виходячи з наведених нижче доводів та мотивів. Судом встановлено, що 26.12.2009 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 3280. /а.с. 5/ У шлюбі народилися чотири доньки: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с.12-15/ Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27.04.2020 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З наявної у матеріалах справи копії даного рішення вбачається, що таке не оскаржувалося та набрало законної сили 27.05.2020 року. З тексту вищенаведеного рішення також встановлено, що розірвання шлюбу вирішувалося без наявності між подружжям майнового спору /а.с. 11/. З наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, встановлено, що спірний транспортний засіб марки «Mercedes-Benz CLA 250», 2015 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстровано за [PERSON] . /а.с. 43/ Згідно відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області від 03.11.22 № 31/13-К-195/Аз, відповідно до даних Реєстру, автомобіль «Mercedes-Benz CLA 250», реєстраційний номер [NUMBER] , 07.04.2017 в ТСЦ 4641 РСЦ ГСЦ МВС у Львівській області був зареєстрований на ім`я [PERSON] , [INFO] /а.с.44-45/ Таким чином, з наведеного вище вбачається, що спірний транспортний засіб було набуто за час перебування позивача та відповідача у шлюбі. Відповідно до положень\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою\~статті 69 СК України\~визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з положеннями частини першої\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша\~статті 71 СК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків ВСУ та КЦС ВС щодо застосування ч.ч. 4 і 5 ст. 71 Сімейного кодексу України, ч. 2 ст. 364 ЦК України, визначивши, що у спорі, в якому позивач (один із подружжя) просить суд припинити його/її (а не відповідача) право власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя на майно та виплатити грошову компенсацію вартості цієї частки, немає необхідності в отриманні згоди відповідача на таке припинення права позивача, а також у внесенні відповідачем суми компенсації на депозитний рахунок суду. У спорі, де про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивач, відповідач не втрачає права власності на неподільну річ, а стає її одноосібним власником. Факт відсутності в нього коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві не є ознакою надмірності тягаря з такої виплати (постанова від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20). Метою звернення позивача до суду є поділ спільного майна подружжя. Таким майном є неподільна річ транспортний засіб. Вимога про визнання за [PERSON] права власності на автомобіль і стягнення з останньої на користь [PERSON] відповідної грошової компенсації треба розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з неї компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі. Згідно наявного у матеріалах справи Звіту з незалежної оцінки майна, транспортний засіб, легковий седан-В «Mercedes-Benz CLA 250», 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтинг-Експерт І», ринкова вартість об`єкта оцінки, без урахування ПДВ становить 772163 грн./а.с. 16-42/ У процесі судового провадження, відповідач вартість автомобіля не оспорювала, клопотання про призначення судової експертизи з метою встановлення вартості автомобіля не подавала, таким чином, суд приходить до висновку, що наданий позивачем доказ в обґрунтування вартості спірного автомобіля є належним, достовірним та допустимим для врахування при вирішенні спору. Окрім того, ухвалюючи рішення у даній справі, суд також враховує, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України,\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. За час перебування даного позову у провадженні суду, відповідачем не надано доказів, що свідчили б про те, що спірний транспортний засіб хоч і було придбано нею за час перебування у шлюбі з позивачем, однак такий належить їй на праві особистої приватної власності. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції того, що майно не належить до спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі\~\~ № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Слід також відзначити, що в попередніх судових засіданнях у цій справі, а саме 13.02.2023 приймав участь представник відповідача і у його присутності обговорювалось питання вирішення даного спору у позасудовому порядку, зокрема з метою обговорення питання залишення у відповідної сторони транспортного засобу та отримання іншою стороною грошової компенсації. З цією метою суд надав сторонам відповідний час. Водночас, у подальшому, відповідач та її представник не надали суду жодних доказів та не навели відповідних міркувань з цього приводу. Таким чином, виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Спірний транспортний засіб є об`єктом спільною сумісною власності подружжя і підлягає поділу, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації частини ринкової власності автомобіля, що становить 386081 грн. 50 коп. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача суму сплаченого позивачем судового збору в повному розмірі, що становить 3860 грн. 82 коп.

Outcome: approved