Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

27.10.2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 24686,33 грн та судових витрат, мотивуючи тим, що останній не виконує належним чином зобов`язання по виплаті кредиту, який йому було надано позивачем. 24.12.2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено заочне рішення про задоволення позову. 23 вересня 2021 року надійшла заява відповідача про перегляд заочного рішення, яка мотивована тим, що рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 2014 року ним не отримувалось, проте з його змістом він ознайомився із Єдиного державного реєстру судових рішень. Із зазначеним рішенням заявник не погоджується, оскільки про розгляд справи його не було повідомлено, а тому він був позбавлений можливості зробити заяву про застосування позовної давності. Позивачем не надано пояснення щодо суми заборгованості, щодо нарахування процентів і комісії, а також нарахування штрафів, неустойки та пені. Позивачем не надано первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем є правильним. Також позивачем не надано доказів видачі позивачу картки, строк її дії, доказів зарахування коштів на кредитну картку. Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» не містить відомостей про отримання вказаних документів з боку позичальника, ознайомлення останнього з вказаною Довідкою та Прикладами використання кредитних коштів на кредитці. Також зазначив, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України. З викладених підстав просив скасувати заочне рішення суду. 08 листопада 2021 року скасовано заочне рішення, призначено підготовче засідання. 17 січня 2021 року надійшла заява представника позивача, в якій він просить долучити до справи докази, задовольнити позовну заяву та розглянути справу без його участі. 24 листопада 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 03 квітня 2023 року надійшли письмові пояснення представника позивача, відповідно до яких представник просить суд залучити виписку по картрахунку, довідку про встановлення кредитного ліміту, довідку про строк дії карток, розрахунок заборгованості за первісною відсотковою ставкою 30% річних. Звертає увагу, що наданий розрахунок не змінює первісних позовних вимог. Просить задовольнити позовну заяву та розглянути справу без участі представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідач та представник відповідача в судові засідання не з`явилися повторно, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку: За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода. Частиною 1 статті 634 вказаного Кодексу встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.ч.1,2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією (ч.1 ст.546 ЦК України). Відповідно до змісту ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми є нікчемним. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою, штрафом, пенею є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 26.05.2009 року ПАТ КБ "ПриватБанк" (позивач), правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] (відповідач) підписано Заяву, згідно з умовами якої позивач надав відповідачу кредит у розмірі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У заяві зазначено, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами, які була надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку. Відповідач згоден, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. До заяви банк додав Умови та Правила надання банківських послуг. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву. Крім того, додані до позову Умови не підписані відповідачем, а роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Тому відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Таку правову позицію висловив Верховний Суд в постановах від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19) та від 04 вересня 2019 року (справа №382/1131/18, провадження №61-4057ск19), яка згідно ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права. Відтак, суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який містяться в матеріалах даної справи та не містить підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26.05.2009 року шляхом підписання Заяви. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 30.09.2014 року складає 24686,33 грн яка складається з наступного: - заборгованість за кредитом - 15498,83 грн; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 6905,77 грн; - заборгованість по комісії та пені за кредитом - 630,00 грн; - штраф (фіксована частина) - 500 грн; - штраф (процентна складова) - 1151,73 грн. Однак, Заява від 26.05.2009 року, яка знаходиться в матеріалах справи, не містить даних щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів). А як судом зазначено вище, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, який міститься в матеріалах даної справи та не містить підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26.05.2009 року шляхом підписання Заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентної ставки та пені. Відтак, вимога Банку про стягнення заборгованості по пені та комісії, штрафам, не підлягає задоволенню. При цьому, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїх Постановах, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З довідки про видачу кредитних карток, встановлення кредитного ліміту, виписки за договором встановлено, що відповідач отримав та користувався кредитними коштами. Відтак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та обумовлених договором процентів. Разом з тим, з розрахунку заборгованості встановлено, що банком було змінено відсоткову ставку за користування кредитом з початкової 30,00%, на 34,8 % з 01.09.2014 року. Проте, в матеріалах справи відсутні докази щодо домовленості сторін з приводу такої зміни умов кредитного договору. Враховуючи норми ст. 651 та ст. 1056-1 ЦК України, положення договору щодо збільшення банком в односторонньому порядку розміру процентної ставки на підставі Умов та Правил надання банківських послуг є нікчемними, в зв`язку з чим при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід враховувати діючу на момент укладення договору процентну ставку. Згідно із ч. 3 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Позичальник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. В матеріалах справи відсутні докази того, що повідомлення Банком про змінену розміру процентної ставки за кредитним договором було надіслано відповідачу, а також, що він отримував це повідомлення. Таким чином, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь банку підлягають проценти за користування кредитом з розрахунку 30 % річних, як було погоджено сторонами під час підписання Заяви. Представником позивача з письмовими поясненнями надано розрахунок заборгованості відповідача за відсотковою ставкою 30% річних, що відповідає умовам заяви, згідно якого заборгованість по процентам склала 4401,56 грн. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про стягнення заборгованості по процентам у розмірі 4401,56 грн. Оскільки відповідачем заявлено про застосування позовної давності, тому вирішуючи питання про дотримання позивачем строку позовної давності суд виходить з такого. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. З руху виписки за договором № б/н за період з 01.01.1999 - 13.01.2022 наданої позивачем встановлено, що відповідач здійснював погашення боргу нерегулярно, останній платіж за карткою було здійснено відповідачем 25 січня 2014 року, що свідчить про переривання строку позовної давності. Банк звернувся до суду із даним позовом 27 жовтня 2014 року, тобто в межах строку, передбаченого ст. 257 ЦК України. Відтак, позовна давність не може бути застосована. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника 15 498,83 грн - заборгованість за кредитом та 4 401,56 грн - заборгованість по процентам, а всього - 19900,39 грн. Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову на 81% з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 198,99 грн.

Outcome: partial