Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

у січні 2010 року [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із позовом, в якому з урахуванням змін, остаточно просили: - виділити їм належну частку будинку в натурі із часткового спільного нерухомого майна будинку [ADDRESS] згідно з планом забудови будинку; - визнати право власності на частку житлового будинку [ADDRESS] , що складається з: часткою житлового будинку «А»: коридора - 2,6 м2, вбиральні - 2,4 м2, веранди - 4,1 м2, кухні - 5,1 м2, житлової - 11,5 м2, житлової - 18,9 м2; - визначити порядок користування земельною ділянкою згідно з висновком експерта про виділення часток будинку в натурі (т. 1 а.с. 110-111). Вимоги мотивували тим, що разом із відповідачами є співвласниками жилого будинку [ADDRESS] у наступних частках: [PERSON] - 1/2 частина будинку, що складає частку 37/100 від всього будинку; [PERSON] , [PERSON] - 1/4 частина будинку, що складає частку 33/100 від всього будинку; [PERSON] , [PERSON] - 1/4 частина будинку, що складає частку 33/100 від всього будинку, тому відповідно до ст. ст. 355, 356, 358, 115, 15, 16 ЦК України звертаються до суду з позовом. У березні 2010 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посилаючись на ст. ст. 357, 364 ЦК України звернулись до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , якому просили з урахуванням змін: -виділити в натурі [PERSON] 1/2 частину будинку [ADDRESS] без врахування самочинно збудованих приміщень; -визнати за [PERSON] право власності на частку житлового будинку [ADDRESS] , що складається з веранди - 8,7 м2, коридору - 7,3 м2, кухні - 11,2 м2, санвузлу - 3,7 м2, житлових кімнат - 21,3 м2 та 12,7 м2 та гаражу - 29,9 м2(т. 1 а.с. 38-42, т. 4 а.с. 115-117). 01.02.2010 року відкрито провадження у справі (т. 1 а.с. 21). Ухвалою від 22.03.2010 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено (т. 1 а.с. 71-72). Ухвалою від 17.08.2010 року відновлено провадження у справі (т. 1 а.с. 98). Ухвалою від 15.11.2011 року відновлено провадження у справі (т. 1 а.с. 222). Ухвалою від 22.12.2011 року по справі призначено будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено (т. 1 а.с. 247-248). Ухвалою від 04.03.2013 року відновлено провадження у справі (т. 2а.с. 38). Ухвалою від 30.09.2013 року провадження у справі зупинено до вирішення справи № 752/15637/13-ц (т. 2 а.с. 156-157). Ухвалою від 21.05.2015 року відновлено провадження у справі (т. 2 а.с. 166). Ухвалою від 22.06.2017 року відведено суддю Чередніченко Н.П. від розгляду справи (т. 3 а.с. 82-83). Ухвалою від 30.06.2017 року задоволено заяву судді Хоменко О.Л. про самовідвід (т. 3 а.с. 86-87). Ухвалою від 13.07.2017 року справу прийнято до провадження суддею Новаком А.В. (т. 3 а.с. 93). Ухвалою від 13.07.2017 року праву прийнято до провадження суддею Шкіраєм М.І. (т. 3 а.с. 112-113). Ухвалою від 19.06.2018 року закрито підготовче провадження у справі (т. 3 а.с. 132-133). Ухвалою від 20.07.2018 року повернуто при розгляді справи до стадії підготовчого засідання (т. 3 а.с. 188-189). Ухвалою від 11.12.2018 року справу прийнято до провадження суддею Хоменко В.С. та призначено підготовче засідання на 21.02.2019 року (т. 3 а.с. 195-197). Ухвалою від 21.02.2019 року провадження у справі у зв`язку із хворобою позивача [PERSON] зупинено на 7 місяців (т. 3 а.с. 218-219). Ухвалою від 10.10.2019 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 21.01.2020 року (т. 3 а.с. 222). 21.01.2020 року підготовче засідання відкладено на 21.04.2020 року (т. 3 а.с. 234-235). 21.04.2020 року справа не розглядалась, розгляд призначено на 15.09.2020 року (т. 3 а.с. 242). 15.09.2020 року підготовче засідання відкладено на 15.02.2021 року (т. 4 а.с. 3-4). Ухвалою від 15.02.2021 року позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виділення частки будинку в натурі залишено без розгляду (т. 4 а.с. 14-16). 15.02.2021 року розгляд призначено на 01.04.2021 року (т. 4а.с. 13). 01.04.2021 року справа не розглядалась, у зв`язку з неявкою сторін, які беруть участь у справі, розгляд призначено на 25.05.2021 року (т. 4а.с. 18). 25.05.2021 року справа не розглядалась, розгляд призначено на 01.09.2021 року (т. 4 а.с. 25). Постановою Київського апеляційного суду від 07.09.2021 року ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 15.02.2021 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду справи до суду першої інстанції (т. 4 а.с. 82-86). 17.11.2021 року підготовче засідання відкладено на 03.02.2022 року (т. 4 а.с. 105-106). 03.02.2022 року справа не розглядалась, у зв`язку з неявкою сторін, які беруть участь у справі, розгляд призначено на 14.04.2022 року (т. 4 а.с. 134). 14.04.2022 року справа не розглядалась, розгляд призначено на 16.08.2022 року (т. 4 а.с. 137). 16.08.2022 року справа не розглядалась, у зв`язку з неявкою сторін, які беруть участь у справі, розгляд призначено на 07.11.2022 року (т. 4 а.с. 169). Ухвалою від 07.11.2022 року підготовче провадження у справі закрито, судовий розгляд призначено на 30.11.2022 року (т. 4 а.с. 184). 30.11.2022 року справа не розглядалась, розгляд призначено на 13.02.2023 року (т. 4 а.с. 224). 13.02.2023 року у справі оголошено перерву до 03.04.2023 року (т. 5 а.с. 19-21). 03.04.2023 року у зв`язку з неявкою позивачів у справі оголошено перерву до 19.04.2023 року (т. 5 а.с. 27-28). Ухвалою від 19.04.2023 року відмовлено у задоволенні заяви позивачів про поновлення строку на подачу заяви про збільшення позовних вимог, клопотання про призначення додаткової судової будівельно-технічної експертизи та клопотання про виклик в судове засідання для допиту експерта. Ухвалою від 19.04.2023 року відмовлено у задоволенні заяви позивачів про відвід судді. В судовому засідання представник позивачів - [PERSON] та позивачі позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. В судовому засіданні представник [PERSON] зустрічні позовні підтримав, у задоволенні первісного позову просив відмовити. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечив, просив задовольнити зустрічний позов, не заперечував проти 2 варіанту виділення у користування земельної ділянки згідно проведеної у справі експертизи. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що жилий будинок [ADDRESS] є власністю сторін по справі і належить їм у наступних частках: - [PERSON] - 1/2 частина будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Київською державною нотаріальною конторою 27.06.1956 року за реєстром № 12308 - 1/12 частина, на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Київською державною нотаріальною конторою 29.03.1984 року за реєстром № 6Н-4561 - 1/3 частина та мирової угоди, затвердженої ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.02.2006 року - 1/12 частина; - [PERSON] , [PERSON] -1/4 частина будинку на підставі договору купівлі- продажу частини жилого будинку від 23.12.1996 року, посвідченого на Українській біржі «Десятинна»; - [PERSON] , [PERSON] - 1/4 частина будинку на підставі договору дарування, посвідченого 24.01.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бєляєвим В.О. за реєстровим № 106 (т. 1, а.с. 7-16, 43-49). Згідно технічного паспорту на будинок станомна 04.11.2005 року й на 31.12.2014 року жилий будинок розташований на земельній ділянці площею 0, 1253 га (т. 1 а.с. 7-13, т. 3 а.с. 30-34). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02.03.2009 року у справі № 2-52/09 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою та зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою визначено порядок користування земельною ділянкою [ADDRESS] між співвласниками жилого будинку [ADDRESS] згідно варіанту № 4 Висновку № 127/140/08 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 25.11.2008 року, за яким: - [PERSON] (квартира № 1 ) виділено у користування земельну ділянку площею 630,5 м2; - [PERSON] , [PERSON] (квартира № 2 ), виділити у сумісне користування земельну ділянку площею 308, 2 м2 та 5,7 м2 (площа під сараєм літ. Д); - [PERSON] , [PERSON] (квартира № 3 ) виділено у сумісне користування земельну ділянку площею 316,6 м2; - [PERSON] (квартира № 1 ) та [PERSON] і [PERSON] (квартири № 1 і № 2 ) виділено у сумісне користування земельну ділянку площею 5,6 м2. Межа для земельної ділянки [PERSON] (квартира № 1 ) по відношенню до земельних ділянок [PERSON] і [PERSON] (квартира № 2 ) та [PERSON] і [PERSON] (квартира № 3 ) починається від межі В-Г (точка на плані 28 додатка 2), що межує з сусідньою земельною ділянкою [ADDRESS] на відстані 5,4 м від кута (точка на плані 25 додатка 2), який створений на перетинанні меж В-Г (межа з сусідньою земельною ділянкою [ADDRESS] ) і Г-А (межа з сусідньою земельною ділянкою [ADDRESS] ) під кутом 90° в напрямку [ADDRESS] довжиною 17,67 м (точки на плані 28-29 додатка 2); далі поворот в напрямку вул. Гатна паралельно стіни сараю літ. Д на відстані від неї 1, 0 м довжиною 1, 2 м та 3, 49 м (точки на плані 29-30-31 додатка 2); далі поворот в напрямку жилого будинку співвласників довжиною 1,0 м (точки на плані 31-32 додатка 2) до перетинання з кутом утворений стінами сараю літ. Д та квартири № 1 ; далі по середині стін між приміщеннями сараю літ. Д та квартири № 1 (точки на плані 32-33-34 додатка 2); далі від місця примикання стіни сараю літ. Д до стіни квартири № 1 (точка на плані 34 додатка 2), що знаходиться на відстані 2,13 м від кута сараю в напрямку сусідньої земельної ділянки [ADDRESS] довжиною 1,0 м (точки на плані 34-36 додатка 2) паралельно стіни приміщення квартири № 1 ; далі поворот в напрямку жилого будинку паралельно стіни квартири № 1 на відстані від нею 1, 0 м довжиною 1,21 м (точки на плані 36-37 додатка 2); далі поворот в напрямку сусідньої земельної ділянки [ADDRESS] довжиною 2,5 м (точки на плані 37-38 додатка 2) паралельно стіни квартири № 1 ; далі поворот в напрямку [ADDRESS] паралельно стіни приміщення квартири № 1 на відстані від неї 1,0 м довжиною 5,68 м (точки на плані 38-39 додатка 2); далі поворот під кутом 90° в напрямку житлового будинку довжиною 1,0 м (точки на плані 39-40 додатка 2) до перетинання зі стіною житлового будинку між квартирами № 1 і № 2 на відстані 4,68 м (точка на плані 40 додатка 2) від лівого кута цього будинку; далі посередині внутрішніх стін будинку між приміщеннями квартир №№ 1-3 і 2-6, 1-4 і 2-6, 1-5 і 2-6, 1-5 і 3-6, 1-7 і 3-5 (а.с. 63, точки на плані 40-41-42-43 додатка 2); далі від стін на стику прибудов за літ. «а і а2» до житлового будинку (а.с. 62 та точка на плані 43 додатка 2), що знаходиться на відстані 3,1 м від стіни прибудови за літ. «а10» під кутом 88° (Додаток 2) в напрямку лівого кута сараю-гаражу за літ. «Е» довжиною 6,91 м (точки на плані 43-44 додатка 2); далі поворот під кутом 96° в напрямку суміжної земельної ділянки [ADDRESS] довжиною 22,84 м (точки на плані 44-45 додатка 2); далі поворот під кутом 94° в напрямку вул. Гатна довжиною 5,0 м (точки на плані 45-46 додатка 2) до перетинання з межею А-Б, що проходить вздовж [ADDRESS] (точка на плані 46 додатка 2) на відстані 22,57 м від сараю за літ. «Е». Межа між земельними ділянками [PERSON] і [PERSON] (квартира № 2 ) та [PERSON] і [PERSON] (квартира № 3 ) починається від кута, утвореного внутрішніми стінами приміщень житлового будинку стінами між кімнатами № № 1-5, 2-6, 3-6 (а.с. 63 та точка на плані 42 додатка 2) по середині внутрішніх цих стін №№ 1-5 і 2-6, 2-6 і 3-6, 2-5 і 3-6, 2-3 і 3-6, 2-2 і 3-6, 2-2 і 3-1 (а.с. 63 та точка на плані 42-47-48-49-50-51 додатка 2); далі від кута (точка на плані 51 додатка 2), що утворений прибудовами до житлового будинку під кутом 45° в напрямку [ADDRESS] довжиною 1,71 м (точки на плані 51-52 додатка 2) до перетинання з межею Б-В, яка проходить вздовж [ADDRESS] до перетинання з цією межею (точка на плані 52 додатка 2). Межа земельної ділянки для [PERSON] і [PERSON] (квартира № 2 ) під сараєм літ. Д площею 5,7 м2 проходить по периметру стін сараю літ. Д зазначених на плані у додатку2 точками 32-33-34-35. Межа земельної ділянки спільного користування [PERSON] і [PERSON] (квартира № 2 ) та [PERSON] (квартира № 1 ) площею 5,6 м починається від кута (точка на плані 32 додатка 2) утвореного стінами сараю літ. Д та квартири № 1 по зовнішнім стінам сараю літ. Д (точки на плані 32-35-34 додатка 2); далі від місця примикання стіни сараю літ. Д до стіни квартири № 1 (точка на плані 34 додатка 2), що знаходиться на відстані 2,13 м від кута сараю в напрямку сусідньої земельної ділянки № [NUMBER] на [ADDRESS] довжиною 1, 0 м (точки на плані 34-36 додатка 2) паралельно стіни приміщення квартири № 1 ; далі поворот в напрямку сусідньої земельної ділянки [ADDRESS] паралельно стіни сараю літ. Д на відстані від неї 1,0 м довжиною 3,08 м (точки на плані 36-30 додатка 2); далі поворот в напрямку вул. Гатна паралельно стіни сараю літ. Д на відстані від неї 1,0 м довжиною 3,49 м (точки на плані 30-31 додатка 2); далі поворот в напрямку жилого будинку співвласників довжиною 1,0 м (точки на плані 31-32 додатка 2) до перетинання з кутом утворений стінами сараю літ. Д та квартири № 1 (точка на плані 32 додатка 2) (т. 1 а.с. 50-64). Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 1306/1307/12-43 від 20.02.2013 року, проведеної відповідно до ухвали суду від 22.12.2011 року, на вирішення якої були поставлені наступні питання: 1.Яка частка кожного із співвласників будинку [ADDRESS] згідно з планом забудови та технічного паспорту будинку для поділу будинку в натурі з урахуванням порядку фактичного користування будинком, що склався між його співвласниками сторонами по справі, без врахування самочинно збудованих приміщень? 2.Які можливі варіанти поділу порядку користування земельною ділянкою загальною площею 1233 м2, що була надана на підставі Рішення комітету Київської міської ради № 934 від 19.07.1955 року, цільовим призначенням для забудови і обслуговування житлового будинку [ADDRESS] у відповідності до висновків будівельно-технічної експертизи відносно виділення в натуру часток співвласників будинку [ADDRESS] ? Які можливі варіанти виділу в натурі з житлового будинку [ADDRESS] з урахуванням порядку користування ним , що склався між співвласниками: [PERSON] - 1/2 частина будинку [ADDRESS] , без врахування самочинно збудованих приміщень, [PERSON] та [PERSON] 1/4 частина будинку [ADDRESS] , без врахування самочинно збудованих приміщень; [PERSON] та [PERSON] 1/4 частину будинку [ADDRESS] ?, арифметичні частки співвласників в домоволодінні [ADDRESS] , з урахуванням надвірних будівель, згідно з даними технічного паспорта БТІ від 13.04.2012 року, відповідно до порядку фактичного користування будинком та надвірними будівлями, без врахування самочинно збудованих приміщень та споруд № 1-5,1-У, становлять: [PERSON] - 44/100; [PERSON] та [PERSON] - 30/100; [PERSON] та [PERSON] - 26/100 (відступ від ідеальних часток в домоволодінні становить: для першого співвласника ( [PERSON] -1/2) - на 10681 грн. менше, для другого співвласника ( [PERSON] та [PERSON] - 1/4) - на 9081 грн. більше, для третього співвласника ( [PERSON] та [PERSON] - 1/4) - на 1600 грн. більше. Для обладнання трьох ізольованих квартир у відповідності до вимог нормативної документації та фактичного планування будинку ремонтно-будівельні роботи по переплануванню виконувати не потрібно). Визначено два можливі варіанти розподілу земельної ділянки [ADDRESS] , загальною площею 1253 м2, з врахуванням фактичного користування сторонами будинком та надвірними будівлями, згідно часток: [PERSON] - 44/100; [PERSON] та [PERSON] - 30/100; [PERSON] та [PERSON] - 26/100 (т. 2 а.с. 43-58). Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: ?множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); ?єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володієне часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Частинами 1-3 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на часткуу праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладаєтьсяу письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку про те, що виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласниківу праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Отже, визначальним для виділу частки будинку в натурі, який перебуваєу спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки будинку відповідно до часток співвласників. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03.04.2012 року у справі № 6-12цс13, а також у постановах Верховного Суду: від 25.09.2019 року у справі № 205/9065/15-ц, провадження № 61-21409св18, від 27.05.2020 року у справі № 173/1607/15-ц, провадження 61-26178св18. Згідно з положеннями ч. ч. 4, 5 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а в разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Згідно з ч. 1 ст. 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. При вирішенні спору, визначаючи варіанти розподілу земельної ділянки, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд встановить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд здійснює поділ земельної ділянки з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно з письмових заяв по суті справи та наданих пояснень в ході розгляду справи порядок користування будинком сторонами встановлений, порядок користування земельної ділянки визначено судовим рішенням. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В постанові № 7 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2015 року «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює право громадян власності на житловий будинок» зазначено, що суд повинен виносити рішення при визначенні порядку користування домоволодінням тільки відповідно до висновку технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу будинку в натурі або встановлення порядку користування ним відповідно до належних співвласникам часток, щоб не обмежувати законні права співвласників. Отже, суд не може без висновку експерта провадити виділ чи встановлювати порядок користування в житловому будинку. Як встановлено судом, у будинку [ADDRESS] вже фактично встановлений порядок користування між сторонами. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 1306/1307/12-43 від 20.02.2013 року арифметичні частки співвласників в домоволодінні [ADDRESS] , з урахуванням надвірних будівель, згідно з даними технічного паспорта БТІ від 13.04.2012 року, відповідно до порядку фактичного користування будинком та надвірними будівлями, без врахування самочинно збудованих приміщень та споруд № 1-5,1-У, становлять: [PERSON] - 44/100; [PERSON] та [PERSON] - 30/100; [PERSON] та [PERSON] - 26/100 (відступ від ідеальних часток в домоволодінні становить: для першого співвласника ( [PERSON] -1/2) - на 10681 грн. менше, для другого співвласника ( [PERSON] та [PERSON] - 1/4) - на 9081 грн. більше, для третього співвласника ( [PERSON] та [PERSON] - 1/4) - на 1600 грн. більше. Для обладнання трьох ізольованих квартир у відповідності до вимог нормативної документації та фактичного планування будинку ремонтно-будівельні роботи по переплануванню виконувати не потрібно). Визначено два можливі варіанти розподілу земельної ділянки [ADDRESS] , загальною площею 1253 м2, з врахуванням фактичного користування сторонами будинком та надвірними будівлями, згідно часток: [PERSON] - 44/100; [PERSON] та [PERSON] - 30/100; [PERSON] та [PERSON] - 26/100. Різниця між ідеальною та реальною частками співвласників домоволодіння може бути визначена судом як грошова компенсація. Однак сторона позивачів (за первісним позовом) не ставить питання про це і не заявляє відповідні позовні вимоги, не ставиться стороною позивачів і питання про усунення перешкод в користування їх часткою власності у вказаному домоволодінні, а сторона відповідачів (позивачів за зустрічним позовом) заперечувала проти зміни ідеальних часток та отримання компенсації, а відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, в ході розгляду справи на стадії доповнень стороною позивачів (по первісному позову) було зазначено, що звернення до суду із позовом було обумовлено не порушенням їх прав на спільне майно - будинок в цілому, а зумовлено порушенням їх права користування земельною ділянкою, оскільки, на їх думку, з боку Трухан мало місце користування земельною ділянкою більше, ніж вони мають право, і самовільне захоплення частини земельної ділянки, що їм не належить. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Закріплена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України норма не може вважатися самостійною обставиною для припинення права на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном. Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-68цс12, від 24.02. 2016 року № 6-2784цс15, постанові Верховного Суду по справі № 676/4876/17 від 31.10.2019 року. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом. Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами 3, 4 ст. 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 вказаної Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Зазначені положення узгоджуються з нормами ст. ст. 316, 317, ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України. Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Разом з тим, компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на майно пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-1443цс16. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Приписами ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. В силу вимог ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ЦК України, захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом шляхом: визнання цих прав, припинення або зміни правовідношення, тощо. Позовні вимоги, що містяться в даній позовній заяві, не суперечать законодавству України, чинному на сьогоднішній день. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Сторони таких вимог (усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном) не заявляли. Згідно зі ст. 55 Конституції України, «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. … Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.». Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. З огляду на наведене та розглядаючи позови (первісний та зустрічний) в межах заявлених позовних вимог та підстав щодо виділу часток та визнання права власності, на які посилаються позивачі у позовах, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обох позовів є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Як наслідок, не підлягають й вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою, на підставах, закладених у даних позовах. Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Крім того, з огляду на предмети позовів, а також зважаючи на те, що строки підготовчого засідання (неодноразових), суд вважає сторони не були позбавлені можливості скористатися своїми процесуальними правами на доказування протягом всього строку перебування справи у провадженні суду (понад 13 років), і реалізували їх на власний розсуд, зокрема, на зміну підстав чи предмету позову, так само як і на проведення експертизи, за результатами якої було складено висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 1306/1307/12-43 від 20.02.2013 року, який наявний у справі справи та якому було надано судом правову оцінку з урахуванням наявними в матеріалах справи інших доказів у сукупності та не прийняття до уваги судом якого не вбачається, так як останній не містить обставин, які б викликали сумніви у правильності експертних висновків, складених на замовлення сторін у справі, на підставі наявних матеріалів на момент проведення вказаної експертизи. Судом не встановлено наявності перешкод сторонам для надання інших клопотань з процесуальних питань у порядку та спосіб, визначених ЦПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позови не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed