Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

12.02.2021 року позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з ТОВ «ДЖОІН АП!» на її користь матеріальну шкоду в розмірі 64\~381,50 грн. та судові витрати. Позов мотивований тим, що 17.02.2020 року між позивачем та ТОВ «ДЖОІН АП!» в особі ФОП [PERSON] , яка діяла на підставі Агентського договору на реалізацію туристичного продукту № 11625/16 від 21.08.2019 року, був укладений договір про надання туристичних послуг № 135/02, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався надати позивачу комплекс туристичних послуг, а позивач зобов`язалась прийняти та оплатити зазначені туристичні послуги. Свої зобов`язання за умовами укладеного договору про надання туристичних послуг № 135/02 з боку позивача були виконані в повному обсязі. В той же час відповідач прийняті на себе зобов`язання за умовами укладеного договору про надання туристичних послуг № 135/02були виконані не в повному обсязі. За умовами укладеного договору та згідно виданого ваучеру № 246440 відповідач мав надати туристичні послуги позивачу та членам її родини [PERSON] та [PERSON] . Істотними умовами укладеного договору про надання туристичних послуг в частині туристичних послуг було: строк перебування у місці надання туристичних послуг із зазначенням дат початку та закінчення туристичного обслуговування: 06.03.2020 року 15.03.2020 року; характеристика транспортного засобу, що здійснює перевезення літак (SKY UP (B-737-800N6(PQ7151(06.03.2020(OZH(00:10-03:55SSH); (SKY UP (B-737-800N6(PQ7152(15.03.2020(SSH(06:50-11:00 OZH); програма туристичного обслуговування Єгипет ШармЕльШейх. Всупереч умовам укладеного Договору відповідачем не було забезпечено повернення позивача та членів її сім`ї на територію України 15.03.2020 року, оскільки компанія, яка здійснювала авіаперевезення, з 12.03.2020 року оголосила про відмову у здійсненні перельоту з Єгипту до України (м. Запоріжжя), як це було передбачено умовами договору про надання туристичних послуг № 135/02 від 17.02.2020 року. Таким чином, відповідачем не були дотримані умови укладеного договору в частині дати повернення на територію України позивача та її родини. Позивач та члени її родини були змушені самостійно за власні кошти здійснити повернення на територію України. Необхідність повернення позивача на територію України саме 16.03.2020 року зумовлено професійною діяльністю. Позивач була змушена сплатити окремо додаткові кошти з оплати вартості перельоту з Єгипту до України (м. Київ), а також сплатити вартість за квитки на потяг з м. Києва до м. Дніпро. Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, а саме: недоотримання позивачем туристичних послуг в частині повернення на територію України, позивачу була спричинена матеріальна шкода, яка включає та складає: вартість квитків на переліт з Єгипту до України (м. Київ), дата 16.03.2020 року 63\~258,00 грн.; вартість квитків на потяг з м. Києва до м. Дніпро, дата 16.03.2020 року 1\~123,50 грн. Загальна вартість нанесеної позивачу матеріальної шкоди складає 64\~381,50 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.02.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.06.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Доманський В.П. у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. У заяві від 13.12.2022 року представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник ТОВ «ДЖОІН АП!» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. У відзиві на позов просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач не зміг виконати своє зобов`язання із перевезення позивача 15.03.2020 року у зв`язку зі зміною терміну туристичного продукту, не через невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань зі свого боку, а через обставину непереборної сили, а саме: поширення на території України та у світі коронавірусу COVID-19 та введенні обмежувальних заходів. Зміна дати туристичного обслуговування в частині перевезення здійснена з метою забезпечення безпеки позивача та членів її сім`ї в межах повноважень, наданих договором про надання туристичних послуг № 135/02. Відповідачем вживались всі необхідні дії для виконання договірних зобов`язань та забезпечення позивача та членів її сім`ї альтернативним варіантом зворотного авіаперельоту в непередбачуваній ситуації. Проте позивач відмовилась від зобов`язання за договором про надання туристичних послуг № 135/02, а саме: відмовилась прийняти частину туристичної послуги у вигляді перевезення, умови якої були змінені туроператором. Таким чином, вимога позивача про стягнення матеріальної шкоди в сумі 64\~381,50 грн. є необґрунтованою. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме нею здійснені витрати на купівлю квитків у розмірі 64 381,50 грн. Третя особа ФОП [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Письмових заяв та/або відзиву від неї не надходило. В силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16. Матеріали справи містять достатньо доказів для її розгляду. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути дану справу без участі належним чином повідомлених учасників справи. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 17.02.2020 року між [PERSON] та ТОВ «ДЖОІН АП!» в особі ФОП [PERSON] , яка діяла на підставі Агентського договору на реалізацію туристичного продукту № 11625/16 від 21.08.2019 року, був укладений договір про надання туристичних послуг № 135/02, відповідно до умов якого турагент зобов`язався відповідно до заявки туриста на бронювання забезпечити надання комплексу туристичних послуг, а турист зобов`язався прийняти та оплатити їх (а.с. 6-11). Істотними умовами вказаного договору, зокрема, є: -строк перебування у місці надання туристичних послуг із зазначенням дат початку та закінчення туристичного обслуговування: 06.03.2020 року 15.03.2020 року; -характеристика транспортного засобу, що здійснює перевезення літак (SKY UP (B-737-800N6(PQ7151(06.03.2020(OZH(00:10-03:55SSH); (SKY UP (B-737-800N6(PQ7152(15.03.2020(SSH(06:50-11:00 OZH); -програма туристичного обслуговування Єгипет ШармЕльШейх. 14.03.2020 року о 17:42 год. туроператор через онлайн систему «Самотур» повідомив турагента (ФОП [PERSON] ) про продовження проживання туристів (в т.ч. позивача та членів її сім`ї) на курортах [PERSON] та [PERSON] та забезпечення їх харчуванням за рахунок туроператора. Також зазначено, що туристи, які мали повертатись 14-15 березня будуть повернуті в Україну спеціальними рейсами наступного тижня (за попередньою інформацією) (а.с. 121). У результаті зазначеного позивач та члени її сім`ї вирішили повертатися додому за власні кошти 16.03.2020 року рейсом з Єгипту до України (м. Київ), а потім потягом з м. Києва до м. Дніпро (16.03.2020 року) (а.с. 13-22). Позивачем були сплачені кошти в загальному розмірі 64 381,50 грн., з яких: 63 258,00 грн. вартість квитків на переліт з Єгипту до України (м. Київ); 1 123,50 грн. вартість квитків на потяг з м. Києва до м. Дніпро. У зв`язку з невиконанням умов договору в частині повернення позивача та членів її сім`ї на територію України 15.03.2020 року, позивач просила стягнути на її користь завдані збитки на придбання квитків на інший рейси та на потяг. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Частиною 1 статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини 1 статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі, шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. За змістом частин 1, 2 статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Таким чином, закон пов`язує можливість зміни чи розірвання договору одночасно з наявністю істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та з наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України при істотній зміні обставин, з яких сторони виходили, укладаючи договір. Істотна зміна обставин є оціночною категорією. Водночас вона полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання. Застосування статті 652 ЦК України є відображенням дії у договірних правовідносинах справедливості, добросовісності, розумності як загальних засад цивільного судочинства з огляду на ті обставини, що на стабільність договірних відносин можуть вплинути непередбачувані фактори, що істотно порушують баланс інтересів сторін та суттєво знижують очікуваний результат для кожної зі сторін договору. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі № 910/15484/17 (провадження № 12-282гс18). Згідно ст. 1 Закону України «Про туризм» туристичний продукт попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об`єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо). Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про туризм» суб`єкти туристичної діяльності зобов`язані виконувати вимоги закону щодо забезпечення безпеки туристів, охорони туристичних ресурсів України та довкілля. Відповідно до Указу Президента України від 13.03.2020 року № 87/2020 введено в дію рішення Ради Національної безпеки та оборони України від 13.03.2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2» відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, а також постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 (із подальшими змінами) з 12.03.2020 року на всій території України установлено карантин та запроваджено ряд заборон та обмежень. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. Кабінет Міністрів України установлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України карантин. Крім того, світова пандемія спричинена коронавірусом SARS-CoV-2 є загальновизнаним фактом та значною мірою вплинула на туризм. Позивачу було відомо про поширення коронавірусної хвороби, масову евакуацію країнами світу своїх громадян, закриття кордонів по всьому світу, в тому числі України. На офіційному сайті Всесвітньої організації здоров`я 11.03.2020 року було розміщено інформацію стосовно того, що спалах COVID-19 можна охарактеризувати як пандемію. 14.03.2020 року о 17:42 год. туроператор через онлайн систему «Самотур» повідомив турагента (ФОП [PERSON] ) про продовження проживання туристів (в т.ч. позивача та членів її сім`ї) на курортах [PERSON] та [PERSON] та забезпечення їх харчуванням за рахунок туроператора. Також зазначено, що туристи, які мали повертатись 14-15 березня будуть повернуті в Україну спеціальними рейсами наступного тижня (за попередньою інформацією). Відповідно до п. 3.2.4 Договору про надання туристичних послуг турагент має право на будь-які зміни тривалості, маршруту та інших параметрів туристичних послуг, що входять до складу туристичного продукту, за погодженням з туристом. У разі, якщо це пов`язано з необхідністю гарантування безпеки туриста, турагент має право в односторонньому порядку змінювати тривалість, маршрут та інші параметри туристичних послуг. Згідно п. 4.22 Договору про надання туристичних послуг, турагент несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов Договору, крім випадків, якщо невиконання або неналежне виконання умов Договору сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин, які вказані в даному Договорі або є результатом подій, які турагент та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити. У пункту 1 частини сьомої статті 20 Закону України «Про туризм» передбачено, що кожна зі сторін договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі може вимагати внесення зміни до цього договору або його розірвання у зв`язку із зміною істотних умов договору та обставин, якими вони керувалися під час укладання договору, зокрема у разі погіршення умов туристичної подорожі, зміни її строків. Відповідно до частини 11 статті 20 Закону України «Про туризм» якщо під час виконання договору на туристичне обслуговування туроператор не в змозі надати значну частину туристичного продукту, щодо якого відповідно до договору на туристичне обслуговування сторони досягли згоди, туроператор повинен з метою продовження туристичного обслуговування вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на туриста, а в разі потреби відшкодувати йому різницю між запропонованими послугами і тими, які були надані. У разі неможливості здійснення таких заходів або відмови туриста від них туроператор зобов`язаний надати йому без додаткової оплати еквівалентний транспорт для повернення до місця відправлення або іншого місця, на яке погодився турист, а також відшкодувати вартість ненаданих туроператором туристичних послуг і виплатити компенсацію у розмірі, визначеному в договорі за домовленістю сторін. Туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити (частина 12 статті 20 Закону України «Про туризм»). Частиною 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. За змістом статті 30 Закону України «Про туризм» порушення законодавства в галузі туризму тягне за собою відповідальність згідно із законом. Порушеннями законодавства в галузі туризму є ненадання, несвоєчасне надання або надання Туристові інформації, що не відповідає дійсності; порушення умов договору між Туристом і суб`єктом Туристичної діяльності з надання Туристичних послуг. Статтею 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб`єкт Туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі Туристичної діяльності при наданні Туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати Туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Заподіяна Туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб`єктом Туристичної діяльності в порядку, встановленому законом. За неналежне виконання своїх зобов`язань Туроператор, турагент, інші суб`єкти Туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності Туроператора, турагента чи іншого суб`єкта Туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини (частини перша та друга статті 32 Закону України «Про туризм»). За приписами статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В розумінні таких норм, для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування заподіяних нею збитків є наявність складу правопорушення: протиправна поведінка особи, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою. З урахуванням зазначених обставин, суд доходить висновку, що відповідач змінив дати туристичного обслуговування з урахуванням необхідності забезпечення безпеки туристів. Суд вважає доведеним факт дії надзвичайних обставин у період з березня 2020 року по червень 2020 року введення карантинних обмежень державами, пов`язаних з поширенням у світі гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої вірусом SARS-COV-2. Позивач самостійно відмовилася від запропонованих послуг зворотного повернення їх з м. Шарм [PERSON] до України спеціальними рейсами. Враховуючи викладене, а також те, що позивачем не було надано суду доказів на підтвердження наявності в діях відповідача протиправної поведінки, вини, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, за умови наявності складу яких можливе настання цивільно-правової відповідальності, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України суд виходить із того, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, тому за рахунок відповідача не відшкодовуються. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: dismissed