Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 13 липня 2011 року між сторонами у справі був укладений договір (без номера), згідно з умовами якого Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов договору у нього станом на 31 грудня 2017 року виникла заборгованість в розмірі 14 276.87 гривень, Банк просив стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати. Суддя своєю ухвалою провадження у справі відкрила та розгляд справи постановила проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача - Ткач Я.О. не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, до позовної заяви додала клопотання, в якому вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи та просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] не з`явилася у судове засідання і від неї не надійшло повідомлення про причини її неявки. Про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала. Враховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювалося. Суд своєю ухвалою від 06 квітня 2023 року постановив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Як установив суд, що 13 липня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений договір (без номера) шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 5). До договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/. На виконання умов договору відповідачу було видано картку № [NUMBER] , яка перевидавалася (а. с. 53). 13 липня 2011 року на картку відповідача було встановлено кредитний ліміт у розмірі 500 гривень, який неодноразово змінювався, при цьому був збільшений у максимальному розмірі до 8 000 гривень, а 14 січня 2020 року - зменшено до 0 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування (а.с. 52). Банк, надавши відповідачу кошти, свої зобов`язання виконав. Отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с. 47-51). З наданого Банком розрахунку видно, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором (без номера) від 13 липня 2011 року станом на 31 грудня 2017 року становить 14 276.87 гривень і складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 460.89 гривень, відсотками за користування кредитом - 5 859.94 гривень, пені та комісії - 800 гривень, штрафів: 500 гривень - фіксована частина та 656.04 гривень - процентна складова (а.с. 6-7). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У розглядуваному випадку умови договору приєднання розроблені позивачем по справі АТ КБ «ПриватБанк», тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, і споживач послуг Банку приєднується саме до тих умов, з якими він ознайомлений. З матеріалів справи видно, що Банком як доказ укладення договору з відповідачем надано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Звертаючись до суду, Банк просив стягнути заборгованість за тілом кредиту, за відсотками за користування кредитом, пеню та штрафи. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13 липня 2011 року, посилався, зокрема, на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємну частину договору. При цьому, у матеріалах справи відсутні докази, що саме з цим Витягом ознайомився і погодився відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів та саме у зазначеному в цьому документі, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). У розглядуваному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг та враховуючи відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про розмір та порядок нарахування відсотків за користування кредитом, сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту наданий банком витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17. У заяві позичальника від 13 липня 2011 року розмір тіла кредиту, процентів за користування кредитом, умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру відсутні. Відсутні у матеріалах справи і докази про те, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, який знаходяться в матеріалах справи, визнавався відповідачем як беззаперечні умови кредитного договору. Крім того, вказаний документ, як і Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», не містить підпису відповідача, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13 липня 2011 року шляхом підписання анкети-заяви. За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою вказаної статті процесуального закону передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що сторони по справі не обумовили у письмовому вигляді розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення строків виконання договірних зобов`язань, то суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову Банку в частині стягнення на його користь з відповідача процентів, пені та штрафів. Додану позивачем до позовної заяви довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 13 липня 2011 року, як доказ узгодження сторонами розміру базової процентної ставки, яку підписала відповідач (а.с. 9), суд до уваги не приймає, оскільки вказана довідка не зазначена в анкеті-заяві відповідача від 13 липня 2011 року, як складова і невід`ємна частина договору, не підписана другою стороною (представником Банку) і зі змісту довідки видно, що вона стосується договору SAMDN50000047564084, який в матеріалах справи відсутній, а розмір зазначеної в довідці процентної ставки (2,5 % в місяць) відрізняється від ставки, яка використовувалася Банком для розрахунку заборгованості (34.8 % та 43.2 %). З огляду на вказане, зазначену довідку не можна визнати належним, допустимим та беззаперечним доказом підтвердження домовленості сторін договору про розмір процентної ставки. Будь-які докази на спростування вищевказаного в матеріалах справи відсутні. Разом з тим, з наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідача [PERSON] і виписки по рахунку видно, що відповідачу 13 липня 2011 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 500 гривень, який неодноразово було змінено, при цьому збільшено в максимальному розмірі до 8 000 гривень, а 14 січня 2020 року - зменшено до 0 гривень (а.с. 52). Виходячи з того, що відповідач фактично отримала та використовувала кошти, надані Банком на кредитну картку у розмірі 6 460.89 гривень, що не перевищують максимального розміру кредитного ліміту, але не повернула їх, суд вважає, що вимоги Банку про стягнення з відповідача суми заборгованості за простроченим тілом кредиту, що нею фактично отримано і на час розгляду справи не повернуто, є підставними і підлягають до задоволення. У відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (45.26%) підлягає стягненню судовий збір в розмірі 797.49 гривень (1762 гривні * 45.26 % / 100% = 797.49 гривень). На підставі викладеного, статей 526, 530, 549, 610, 612, 625, 629, 634, 1054 ЦК України та

Outcome: partial