Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

У січня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на її користь аліменти на малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але неменше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 17 листопада 2021 року № 482 «Про встановлення опіки, піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, призначення фізичних осіб їх опікунами, піклувальниками» її призначено опікуном над малолітньою [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 15 вересня 2021 року № 388 «Про надання статусу дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Згідно заяви батьків (матері або батька), інших родичів або законного представника про відмову забрати дитину з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я від 09 серпня 2021 року та власноруч написаноi вiд 26 серпня 2021 року на iм`я начальника управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради біологічна матір [PERSON] . вiдмовилась забирати до своєї родини новонароджену дитину, посилаючись на відсутність роботи та iнших джерел доходів. Позивач зазначає, що 24 листопада 2021 року відповідно до акта про вибуття дитини в сім`ю опікунів адміністрація КЗ «Маріупольський дитячій будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області» під її опіку було передано малолітню [PERSON] . Згідно з листом управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради від 01 вересня 2021 року № 25.4-57430-25.1 відомості про братів, сестер, інших близьких родичів малолітньої [PERSON] відсутні. З моменту народження [PERSON] 08 серпня 2021 року по теперішній час, в т.ч. в період перебування останньої у неї під опікою, [PERSON] жодного разу не намагалась встановити контакт з дитиною чи вжити заходів щодо її повернення до своєї сім`ї. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами [PERSON] , станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Тобто діями [PERSON] створені умови, які шкодять інтересам дитини. Всі питання щодо виховання [PERSON] , вирішуються позивачем, як її опікуном, без участі та підтримки біологічної матері. Дитина знаходиться на її повному утриманні. Таким чином, матір ухиляється від виховання дитини та свідомо нехтує батьківськими обов`язками. Ураховуючи викладене, відсутність серйозного ставлення відповідача до батьківських обов`язків, позивач звернулась до суду з указаним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 січня 2023 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 січня 2023 року за вказаним вище позовом відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 21 лютого 2023 року на електронну пошту суду надійшов висновок органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . 22 лютого 2023 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, 30 березня 2023 року позивач подала до суду заяву, в якій просила слухати справу у її відсутність та зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, про поважність причин неявки суду не повідомила. Згідно з пунктом 19 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції". Зокрема, частиною першою статті 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що ящо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином, судом були вжиті всі визначені законом заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи. Крім того, у встановлений судом строк, відповідач не скористалася своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутність її представника. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність учасників справи. Частиною першою статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 28 серпня 2021 року, виданим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про народження батьком дитини зазначено [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00032283395 від 26 серпня 2021 року відомості про батька [PERSON] записані відповідно до частини першої статті 135 СК України. Згідно з заявою батьків (матері або батька), інших родичів або законного представника про відмову забрати дитину з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я від 09 серпня 2021 року, написаною відповідачем та складеною у присутності юриста, психолога, лікуючого лікаря, заступника головного лікаря з лікувальної справи, працівника центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, а також власноруч написаною [PERSON] заявою вiд 26 серпня 2021 року на iм`я начальника управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради біологічна матір [PERSON] . вiдмовилась забирати до своєї родини новонароджену дитину, посилаючись на складне матеріальне становище. За фактом відмови відповідача забрати дитину до своєї родини був складений Акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з полового будинку, іншого закладу охорони здоров`я від 09 серпня 2021 року. Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 15 вересня 2021 року № 388 «Про надання статусу дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. 17 листопада 2021 року рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 482 «Про встановлення опіки, піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, призначення фізичних осіб їх опікунами, піклувальниками» встановлено опіку над малолітньою [PERSON] , [INFO] , та призначено [PERSON] , [INFO] , її опікуном. 24 листопада 2021 року відповідно до акта про вибуття дитини в сім`ю опікунів адміністрацією КЗ «Маріупольський дитячій будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області» було передано, а опікуном прийнято дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідно до листа управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради від 01 вересня 2021 року № 25.4-57430-25.1 відомості про братів, сестер, інших близьких родичів малолітньої [PERSON] відсутні. Дитина проживає разом з опікуном (позивачем) та знаходиться на її утриманні. Згідно з довідкою т.в.о. начальника 2-го відділу (кадрового забезпечення) 2-го управління (організаційно-аналітичної роботи та забезпечення діяльності) Департаменту кіберполіції (міжрегіональний територіальний орган) Національної поліції України Молчанського В. від 31 серпня 2022 року № 172-д/38/ВКЗ/2022 позивач проходить службу в Національній поліції України. З договору оренди квартири вбачається, що позивач орендує двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно з Актом обстеження умов проживання від 13 жовтня 2022 рок нею забезпечені належні умови проживання для дитини та остання забезпечена всім необхідним. Крім того, позивач зарахована на квартирний облік. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] працевлаштована та житлом забезпечена. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 20 лютого 2023 року № 108-1778 було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною 7 статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статей 141, 150, 153, 155 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. За змістом даної норми закону ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено судом, позивач звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідач відмовилась забрати дитину з пологового будинку та ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої [PERSON] . Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Так, з досліджених під час судового розгляду доказів, судом було встановлено, що відповідач відмовилася забрати дитину до своєї родини з пологового будинку через складне матеріальне становище, а батько записаний на підставі частини першої статті 135 СК України, у зв`язку з чим, [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та призначено опікуном позивача. Крім того, допитаний судом в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знайомий з позивачем з 2017 року. Йому відомо, що у 2021 році [PERSON] оформила опіку над [PERSON] та намагалась віднайти її матір для з`ясування її позиції щодо дитини, чи не змінилась вона, проте позивачу не вдалось знайти. Після початку повномасштабного вторгнення позивач разом з дитиною переїхала до м. Київ, а біологічна матір жодного разу не цікавилась дитиною, та на скільки відомо залишилась проживати в тимчасово окупованому м. Маріуполь. Докази щодо створення перешкод відповідачу у спілкуванні з дитиною з боку опікуна - відсутні. З огляду на викладене, судом установлено, що відповідач не займається вихованням та утриманням дочки, не цікавиться її життям, здоров`ям, успіхами, повністю самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, позивачем підтверджено наданими доказами, що [PERSON] відмовилась забирати дитину до своєї родини з пологового будинку та належним чином не виконує свої батьківські обов`язки. Відповідач не надала відзиву до суду, яким би приведені позивачем обставини спростувала та не намагалася довести своє бажання виховувати дитину. Суд вважає, що такий фактор як відсутність відповідача в житті дитини можливе лише внаслідок свідомої поведінки відповідача як матері. Про свідомість такої поведінки свідчить і та обставина, що відповідач відмовилася забирати дитину до своєї родини з пологового будинку, ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами станом здоров`я, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, з заявами в компетентні органи про перешкоджання в спілкуванні з дитиною не зверталася. При цьому, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, висловлену в постанові в справі № 459/3411/17 від 29 вересня 2021 року щодо того, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. З огяду на викладене, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає за можливе позбавити батьківських прав відповідача. Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів з відповідача, то суд зазначає наступне. Судом установлено, що дитина перебуває на утриманні опікуна (позивача), а відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Відповідно до частини другої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з частиною третьою статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами другою, третьою статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України). При цьому, як передбачено частиною другою статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожитковий мінімум дітей віком до 6 років з 1 січня 2023 року - 2 272 гривні (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»). Згідно з частинами першою-третьою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік дитини, розмір прожиткового мінімуму для дитини, потреби дитини, що відповідач є особою працездатного віку, а також те, що відповідач зобов`язана утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя та відсутність доказів того, що вона не має можливості чи не здатна допомагати дитині. Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення аліментів та їх задоволення. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У зв`язку з вищевикладеним, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною шостою статті 141 ЦПК України, судові витрати, що включають судовий збір у розмірі 1 073,60 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а також судовий збір у розмірі 1 073,60 грн на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved