Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Сокирянського районного суду Чернівецької області із вищезазначеним позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Посилалася на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . За цією адресою також зареєстровані: її дочка [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , [INFO] та онука [PERSON] , [INFO] , хоча фактично в зазначеному будинку не проживають з вересня 2021 року. Будь-яких усних чи письмових домовленостей між нею та відповідачами стосовно їх проживання у належному їй будинку не існує. Такі дії порушують її права як власника вказаного будинку. На даний час їй відомо, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають в російській федерації, у добровільному порядку знятися з реєстрації відмовляються, приїжджати на територію України для цього не збираються. На її усне звернення до відділу ведення реєстру Сокирянської територіальної громади про зняття з реєстрації відповідачів їй було відмовлено та запропоновано звернутися до суду. Окрім того, на сьогоднішній день вона не має можливості у повному обсязі володіти та розпоряджатися належним її будинком, у зв`язку із тим, що у ньому зареєстровані відповідачі, які фактично в ньому не проживають. Просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , зареєстровану за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровану за адресою: [ADDRESS] , такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак у позовній заяві нею зазначено клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Крім того, 15.02.2023 року та 12.04.2023 року нею подано до суду заяви про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, судові витрати просила залишити за нею. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належним чином та завчасно повідомлялися про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилися та не повідомили про причини своєї неявки, а також не подали відзив на позов. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без поважних причин або без повідомлення причин, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведені вище норми закону, суд вважає за можливе розглянути справу без присутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів, оскільки проти цього не заперечує позивачка. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно копії Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.01.2017 року за №77698586, позивачка [PERSON] є одноосібним власником житлового будинку [ADDRESS] . Із змісту довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, виданої 06.02.2023 року Василівським старостинським округом Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області за №60 встановлено, що разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1969 року народження, син; [PERSON] , 1963 року народження, дочка; [PERSON] , 1961 року народження, зять та [PERSON] , 1985 року народження, внучка. Актом обстеження сім`ї №61, складеним 06.02.2023 року комісією у складі: інспектора-землевпорядника Бурлачук З.О., сусідів [PERSON] та [PERSON] підтверджується факт того, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , 1961 року народження, [PERSON] , 1963 року народження та [PERSON] не проживають з вересня 2021 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник майна має право на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися ним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Згідно преамбули Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV відповідно до Конституції України даний Закон регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Частиною першою ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV визначено підстави зняття з реєстрації місця проживання особи, у т.ч. на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною другою ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на викладене, а також враховуючи те, що відповідачі фактично не проживають в житловому будинку позивачки без поважних причин та відсутні в ньому більше одного року, суд вважає, що є всі передбачені законом підстави для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням у належному позивачці житловому будинку, в тому числі і право на реєстрацію в ньому місця проживання, яка є похідною від наявності у відповідачів права на користування житлом. За таких обставин, позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення. Оскільки позивачка не бажає стягувати з відповідачів на свою користь понесені нею судові витрати по сплаті судового збору, відповідно суд не вирішує питання щодо їх розподілу. На підставі ст. 405 ч.2 ЦК України, ст.ст. 258, 263, 265, 266, 268, 273, 280 ч.1, 282-284, 287 ч.4, 288 ч.2, 289, 354, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд,-

Outcome: approved