Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , в якій просив стягнути з відповідачів по 2 500 доларів США, що на день подання позову еквівалентно 69 987,50 грн., в межах вартості майна, одержаного відповідачами у спадщину після смерті батька- [PERSON] , померлого [INFO] . Позовна заява мотивована тим, що 03 березня 2016 року [PERSON] позичив у позивача 5 000 доларів США, про що власноручно написав розписку без зазначення строку повернення боргу. Поручителем виступив [PERSON] . В зв`язку з невиконанням в добровільному порядку зобов`язання у березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу. 05 листопада 2019 року в судовому засіданні позивач дізнався про те, що відповідач [PERSON] помер. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси в задоволенні позову позивачу [PERSON] було відмовлено. Постановою Одеського апеляційного суду від 22 січня 2021 року вищевказане рішення Суворовського районного суду м. Одеси скасовано. Провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу закрито. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором поруки відмовлено. При цьому, позивачем у строки, передбачені ч.3 ст. 1281 ЦК України, направлено на адресу Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одесі претензію кредитора. Вказана претензія була зареєстрована приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за №44, спадкова справа №53/20419, яка відкрита за заявою спадкоємців 18 жовтня 2019 року. Листом нотаріуса вимоги були доведені до спадкоємців. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у встановлений законом строк прийняли по частки спадкового майна після смерті [PERSON] , що свідчить про прийняття ними обов`язку спадкодавця за договором позики від 03 червня 2016 року на загальну суму 5 000 доларів США. Посилаючись на те, що в досудовому порядку врегульовати спір не вдалося, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , відповідно до своєї частки у спадщині не повернули позивачу борг, а тому останній змушений звернутися до суду з вказаним позовом, який просив задовольнити. Відповідачем [PERSON] 28 квітня 2021 року подано відзив на позовну заяву, в якому він просив застосувати наслідки спливу позовної давності, відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, справу розглянути в письмовому провадженні. Відзив мотивований тим, що 04 березня 2016 року позивач вимагав у нього та у його батька - [PERSON] повернути кошти у розмірі 5 000 доларів США, однак вони відмовилися, так як [PERSON] важко хворий і всі кошти сімЙ`я витрачає на його лікування, віддавати борг ні з чого. Вказує, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу вперше 5 березня 2019 року, а саме через 3 роки і 2 дні, тобто після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Крім того вказав, що розписка без посвідчення нотаріуса є недійною. Позов вважав надуманим. (а.с.46-47, Том 1). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Селезньова Т.В. підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] по 2 500 доларів США з кожного, в межах вартості майна одержаного відповідачами у спадщину після смерті батька- [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомили. Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 03 березня 2016 року укладено договір позики між [PERSON] та [PERSON] , оформлений розпискою, відповідно до якої позивач передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США, що підтверджується самою розпискою. Окрім того, поручителем, як зазначив позивач, виступив [PERSON] (а.с.8, Том 1). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] (а.с.15, Том 1). Одеським апеляційним судом встановлено, що борг на вимогу [PERSON] [PERSON] за життя повернутий не був (а.с.13-14, Том 1). З витребуваної, за клопотанням сторони позивача, копії спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] 25 жовтня 2019 року укладено договір про поділ спадкового майна у вигляді житлового будинку з господарським и спорудами, земельної ділянки, квартири, автомобіля, зареєстрований в реєстрі за №1871 (а.с.73, Том 1). 26 грудня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про внесення змін до Договору про поділ спадкового майна за реєстровим номером №1871 від 25 жовтня 2019 року, згідно якого у спадщину до : - [PERSON] переходять частка у праві спільної часткової власності на житловий будинок під [ADDRESS] ; частка у спільній сумісній власності на земельну ділянку, загальною площею - 0,2500 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; частка у спільній сумісній власності на земельну ділянку, загальною площею - 0,1333 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; частка у праві спільної часткової власності на нежилі будівлі, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 366,1 кв.м.; частка, що складає 40% у статутному капіталі ТОВ «Ікар». -до [PERSON] переходять квартира [ADDRESS] , при цьому на [PERSON] покладається обов`язок щодо сплати боргу спадкодавця [PERSON] за кредитним договором укладеним з АКІБ «УкрСиббанк»; частка у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] . (а.с.109, Том 1). На підставі Договору про поділ спадщини, посвідченого приватним нотаріусом Джулай С.В. 25 жовтня 2019 року за реєстром №1871 та Договору про внесення змін до нього, посвідченого 26 грудня 2020 року за реєстром №2438, [PERSON] 12 січня 2021 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.140 зворот, Том 1). На підставі Договору про поділ спадщини, посвідченого приватним нотаріусом Джулай С.В. 25 жовтня 2019 року за реєстром №1871 та Договору про внесення змін до нього, посвідченого 26 грудня 2020 року за реєстром №2438, [PERSON] 24 березня 2021 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.153 зворот, Том 1). Крім того, з матеріалів спадкової справи вбачається, що 04 березня 2020 року до Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одесі надійшла претензія кредитора, в якій [PERSON] зазначив, що йому стало відомо про те, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.101, Том1). Листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу від 07 квітня 2020 року вимоги кредитора були доведені до спадкоємців [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.10, Том 1). Спірні правовідносини регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому за правилами частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно з ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Наведені норми законодавства свідчать, що спадкоємець відповідає перед кредитором тільки в межах своєї частки у спадщині, тобто у спадкоємця виникає зобов`язання задовольнити вимоги кредитора лише в межах майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування та суб`єктів спадкового процесу й випливає із суті універсального характеру спадкового правонаступництва. Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами - кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Обов`язок доказувати борги померлого покладається на самого кредитора. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги. При вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року (справа № 306/2000/16-ц). Згідно постанови Верховного Суду у справі № №640/6274/16-ц від 18 вересня 2019 року при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені в ч.ч .2 та 3 ст.1282 ЦК, оскільки в разі пропуску таких строків на підставі ч.4 ст.1281 ЦК кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених у ст.1282 ЦК, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд установлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора суду належить установити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1ст.1282 ЦК. Суд також враховує положення пункту 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в якому зазначено, що з урахуванням приписів статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності, суд доходить висновку, що позивачем доведений факт існування на час смерті позичальника [PERSON] невиконаного договірного зобов`язання останнього за договором позики від 03 березня 2016 року в сумі 5 000 доларів США. Згідно правовими висновками Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 192/2761/14 спадкування, тобто перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників. Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту. Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини. Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту. У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Оскільки на час смерті позичальника [PERSON] існували невиконані договірні зобов`язання останнього за договором позики у розмірі 5 000 доларів США, спадкоємці померлого позичальника, який не виконав умови договору позики, прийнявши спадщину, в силу ст.1281,1282 ЦК України, зобов`язані у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його сини: [PERSON] , [PERSON] , останні на підставі Договору про поділ спадщини, посвідченого приватним нотаріусом Джулай С.В. 25 жовтня 2019 року за реєстром №1871 та Договору про внесення змін до нього, посвідченого 26 грудня 2020 року за реєстром №2438, отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, однак не здійснили погашення заборгованості спадкодавця перед позивачем за договором позики в сумі 5 000 доларів США, відповідно до своєї частки у спадщині після смерті [PERSON] . Суд також констатує, що даних про оцінку спадкового майна на даний час суду не надано. Суд враховує, що згідно принципу змагальності цивільного процесу, закріпленого у статтях 12, 81 ЦПК України, за яким кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, - доводити наявність та обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц та від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц. Згідно з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. З огляду на викладене, встановивши відповідно до положень ст. 1282 ЦК України наявність непогашеної спадкодавцем заборгованості за договором позики від 03 березня 2016 року в розмірі 5 000 доларів США, факт прийняття спадщини відповідачами [PERSON] , [PERSON] після смерті позичальника [PERSON] спадкового майна, не надання відповідачами доказів на спростування того, що вартість спадкового майна не перевищує розмір боргу, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача грошових коштів у іноземній валюті в розмірі 2 500 доларів США. Вирішуючи клопотання відповідача [PERSON] про застосування наслідків спливу позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідачем [PERSON] у відзиві на позовну заяву заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності, однак доводи останнього стосуються позову [PERSON] про стягнення боргу поданого до дня смерті [PERSON] , при цьому вони не стосуються даного позову пред`явленого кредитором спадкодавця до спадкоємців. Втім, суд зазначає, що позивачем дотримано як кредитором визначеного ст.1281 ЦПК України строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника, поскільки кредиторська претензія подана позивачем [PERSON] до спливу передбаченого ч.3 ст.1281 ЦК України шестимісячного стоку з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини та смерть спадкодавця, а тому не позбавлений права вимоги до спадкоємців. Доводи відповідача [PERSON] у відзиві на позов про недійсність розписки без посвідчення її нотаріусом, суд вважає безпідставними, так як за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. В свою чергу, чинне цивільне законодавство України не вимагає нотаріального посвідчення такого правочину, як договір позики. Презумпція правомірності укладеного між позивачем [PERSON] та [PERSON] правочину у встановленому порядку відповідачами не спростована. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved