Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-06 00:00:00

ТОВ «ДІМЕКС-КОМФОРТ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , мотивуючи вимоги тим, що з 01 вересня 2021 року надає послуги з управління та утримання будинків і споруд та прибудинкової території по багатоквартирному будинку [ADDRESS] , у якому проживає відповідачка. Зазначає, що відповідачка не сплачує за послуги з утримання та управління багатоквартирним будинком, фактично споживає послуги надані позивачем, проте нею не здійснюється оплата за отримані послуги, у зв`язку з чим за період з 01 вересня 2021 року по 31 січня 2023 року виникла заборгованість в сумі 2712 грн. 01 коп. Нарахування з 01 вересня 2021 року по 31 січня 2023 року здійснювалось відповідно до ціни, що зафіксована у договорі № 1 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 08 червня 2021 року. З 01 вересня 2021 року по 31 січня 2023 року нарахування платежів за управління багатоквартирним будинком відповідачці здійснювалось відповідно до ціни зазначеної у п. 10 договору № 1 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 08 червня 2021 року, у розмірі 3,91 грн. Відповідачці з 15 березня 2018 року у будинку [ADDRESS] належить нежитлове приміщення загальною площею 40,8 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру прав. Отже, з 01 вересня 2021 року по 31 січня 2023 року відповідачка як власник нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку зобов`язана брати участь у загальних витратах будинку [ADDRESS] , пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Між позивачем та відповідачкою виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надавав послуги з управління багатоквартирним будинком, а відповідачка ними користувалася. Позивач намагався вирішити спір у досудовому порядку - направляв та намагався особисто вручити відповідачу листи, але нажаль жодного результату не отримано. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01 вересня 2021 року по 31 січня 2023року в сумі 2712 грн. 01 коп., суму інфляційних втрат 354 грн. 75 коп., суму трьох процентів річних у розмірі 50 грн. 31 коп. та судові витрати зі сплати судового збору. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 лютого 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено справу до судового розгляду на 03 квітня 2023 року, 09 год. 00 хв. 08 березня 2023 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що позовні вимоги нею не визнаються з таких причин. Вказує, що вона не мала інформації про укладення договору між позивачем та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] . Хоча вказане рішення про обрання управителя для будинку мало бути погодженим зборами співвласників багатоквартирного будинку та обрано особу, якій довірено підписання договору з потенційним надавачем послуг, що закріплюється протоколом вказаних зборів. Ч.4 ст. 10 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що повідомлення про дату та місце проведення зборів співвласників має бути вручено не пізніше ніж за 10 днів до дати проведення зборів у письмовій формі кожному співвласникові під розписку або шляхом поштового відправлення рекомендованим листом на адресу квартири або нежитлового приміщення, що належить співвласнику в цьому багатоквартирному будинку, а також має бути розміщено у загальнодоступному місці при вході до кожного під`їзду багатоквартирного будинку. Такого повідомлення не надходило, а отже відповідач не міг знати про укладення даного договору та виникнення зобов`язання, що вже виключає винну поведінку та ухилення від сплати існуючого зобов`язання. Отже, вона не знала про заключення вказаного договору та існування зобов`язання. При цьому, позивач, порушуючи свої зобов`язання, як надавача послу і з ЖКГ не надавав відповідачці квитанцій, виставлених рахунків, актів надання послуг, претензій, листів, що прямо порушує п.4 ч. 2 ст. 21 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" (Виконавець зобов`язаний надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифі-в, норми споживання, режим надання" 'житлово- комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо). Сам позивач, ніяких доказів спроб виставлення претензій, надсилання листів, рахунків, тощо не надавав, хоча і стверджує що намагався вирішити спір у досудовому порядку, при цьому сам собі суперечить стверджуючи що заходи досудового врегулювання не здійснювались. Так, позивач сам позбавив себе можливості реалізувати своє право у співмірний спосіб, право не є порушеним. оскільки не зазнавало протиправного впливу з боку відповідача, позивач, не був позбавлений можливості реалізувати своє право на одержання винагороди у інший спосіб, окрім як судовий. Також, повідомляє, що під час розрахунку заборгованості за надані послуги позивач застосував санкції, прямо порушуючи законодавство. Так, відповідно Закону України №530 від 17 березня 2020 року на період дії карантину та протягом 30 днів з дня його скасування заборонено нараховувати та стягувати штрафи, пеню, якщо споживач несвоєчасно здійснив платіж за житлово-комунальні послуги. Також, в умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України постановою від 5 березня 2022 року заборонив нараховувати та стягувати неустойку (штрафи, пеню), інфляційні врахування, проценти річні, нараховані на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Така заборона діятиме до припинення чи скасування воєнного стану в Україні. Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорною обставиною військову агресію РФ проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 року (лист від 28 лютого 2022 року). Це означає, що війна форс-мажор - обставина непереборної сили, яка звільняє особу від відповідальності у випадку несплати чи несвоєчасної сплати за комунальні послуги. Просить суд відмовити у позовних вимога повністю, зобов`язати позивача перерахувати суму боргу за надані послуги, виходячи з відсутності права застосування штрафних санкцій (а.с.57-61). В зазначене судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, в письмовій заяві просить розглянути справу без його участі. Відповідачка про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Судом встановлено, що з 01 вересня 2021 року TOB «Дімекс-Комфорт» надає послуги з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] на підставі укладеного між ним та уповноваженою особою співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] договору від 08 червня 2021 року (а.с. 21-25). Відповідно до п. 3 Договору послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території. Послуга з управління включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05 лютого 2023 року, нежитлове приміщення, загальною площею 40,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності відповідачці (а.с. 27-28). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість відповідачки перед позивачем за період з 01 вересня 2021 року по 31 січня 2023 року складає 2712 грн. 01 коп. (а.с.17). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг визначено Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг. Відповідно до частини першої статті 1\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Згідно з частинами другою, третьою, четвертою статті 19\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до частини першої статті 8\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» регулювання у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється на підставі стандартів, нормативів, норм і правил, які встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують вироблення та виконання житлово-комунальних послуг з урахуванням соціальних, економічних, природно-кліматичних та інших умов регіонів та населених пунктів. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Виробником і постачальником зазначених вище житлово-комунальних послуг і послуг з утримання будинку і прибудинкової території за адресою [ADDRESS] є позивач. Позивач у справі, у період часу за який порушується питання про стягнення заборгованості за комунальні послуги і послуги з утримання будинку і прибудинкової території, був належною обслуговуючою організацією, а тому має права, передбачені частиною першою статті 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 5 частини третьої статті 20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У частині першій статті 19\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20\~цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 179\~ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України (далі - Правила). Згідно з пунктом 7 зазначених Правил власник квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг, утримання будинку і прибудинкової території в будинках (квартирах) приватного житлового фонду покладено на власника. Відповідно до статті 526\~ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, правовідносини, в яких замовник зобов`язаний оплатити надану послугу у грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовими зобов`язаннями. Тобто, згідно із зазначеними правовими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами з надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги (частина перша статті 509 ЦК України). Статтею 322\~ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З аналізу положень статей 11, 319, 322, 509, 526, 610 ЦК України, статей 1, 13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України\~«Про особливості\~здійснення права\~власності у\~багатоквартирному будинку» в їх системному взаємозв`язку вбачається, що кожен власник квартири (нежитлового приміщення) в будівлі несе обов`язок з утримання власного майна, приміщень загального користування та прибудинкової території. Витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку та інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом, входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком та, за загальним правилом, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна. Обов`язок відповідача з утримання належного йому майна виникає незалежно від обставин звернення до нього позивача з пропозиціями щодо оплати зазначених послуг чи укладення договору. Відсутність договору між позивачем та відповідачем щодо утримання житлового будинку і прибудинкової території не є підставою для звільнення відповідача від сплати відповідних внесків на утримання будинку та прибудинкової території тощо за наявності підтверджених витрат на управління, утримання та збереження будівлі. Питання ненадання чи неналежного надання комунальних послуг врегульовано в\~ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно якої у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Відомості про наявність належним чином оформлених актів-претензій з приводу ненадання або неналежного надання позивачем послуг з управління багатоквартирним будинком суду не надано. Також відповідачка у встановленому законом порядку не відмовлялася від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, стороною відповідача надано не було. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц, висновки якої щодо застосування норм права відповідно до ч. 6\~ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Посилання відповідачки на те, що вона не мала інформації про укладення договору між позивачем та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , а також про неповідомлення про проведення зборів співвласників багатоквартирного будинку, не спростовують доводи позивача щодо надання відповідних послуг з утримання будинку за зазначеною адресою, також як і не вказують на відсутність обов`язку відповідачки оплатити такі послуги. Таким чином, відповідачкою не вносилась плата по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком, а тому право позивача порушене та підлягає захисту, а заборгованість підлягає стягненню з неї. За ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) вимагати сплати грошей за надані послуги. Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачка посилається на норми пп. 4 п. 3 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 530 від 17 березня 2020 року, згідно яких на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Також у\~відповідності до\~Постанови Кабінету\~Міністрів України\~№ 206\~від 05\~березня 2022\~року «Деякі\~питання оплати\~житлово-комунальних\~послуг в\~період воєнного\~стану» установлено,\~що до\~припинення чи\~скасування воєнного\~стану в\~Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. В той же час зобов`язання\~зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних\~є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю тобто, що інфляційні втрати\~не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. \~Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові\~\~Великої Палата Верховного Суду\~\~від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19, а також постанові Верховного Суду від 23 березня 2023 року у справі № №\~\~920/505/22. Торгова-промислова палата України засвідчила форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 (лист від 28 лютого 2022 року). Цим документом підтверджується, що війна є форс-мажором, тобто обставиною непереборної сили, яка звільняє особу від відповідальності у випадку несплати чи несвоєчасної сплати за комунальні послуги. Разом з тим, воєнний стан не звільняє громадян України від сплати за комунальні послуги, однак пеня та штрафи не нараховуватимуться, та позивачем такі вимоги до відповідачки не заявлені. З розрахунку інфляційних нарахувань та 3% річних вбачається, що сума інфляційного збільшення складає 354 грн. 75 коп., 3% річних 50 грн. 31 коп. (а.с.18-19, 20). За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки заявленої суми боргу. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню також понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2684 грн. 00 коп.

Outcome: approved