Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

20.02.2023 року позивач звернувся до суду із даною позовною заявою, в якій просив суд: - визнати за позивачем право на визнання нарахованої заборгованості за комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у сумі 32974,4 грн. незаконною; - зобов`язати відповідача здійснити перерахунок комунальних послуг з водопостачання і водовідведення за період з 01.09.2020 року до 01.02.2023 року за адресою: [ADDRESS] , враховуючи покази лічильника води. В обгрунтування позову було зазначено, що позивач є власником кв. [ADDRESS] . У квартирі є лічильник води, який є справним та за яким позивач отримує від відповідача послуги з водопостачання та відповідно послуги з водовідведення. З часу як відповідач почав надавати послуги з водопостачання та водовідведення у м. Первомайський Лозівського району Харківської області позивач неодноразово звертався до відповідача з метою, по-перше, не здійснювати нарахування за нормами споживання, а здійснювати їх за показами лічильника, а, по-друге, здійснювати нарахування по нормам споживання не на 4 осіб, а на одну особу, яка в дійсності мешкає у вказаній квартирі, яким є позивач по справі. Окремо було зазначено на тому, що позивач бажає захистити свої права у порядку Закону України «Про захист прав споживачів» та дії відповідача вважає такими, що не грунтуються на вимогах закону. Ухвалою судді від 28.02.2023 року вказана позовна заява була залишена без руху через порушення порядку надання копії позовної заяви для відповідача до суду та відсутності доказів наявності самого предмета спору, відносно якого був заявлений позов, позивачу наданий строк для усунення недоліків на протязі десяти днів з дня отримання копії ухвали суду (а.с.34). 06.03.2023 року позивач надав суду заяву про усунення недоліків поданої ним позовної заяви, в якій вимоги ухвали судді від 28.02.2023 року виконав в частині достатній для відкриття провадження у справі, одночасно додавши до вказаної заяви два нові докази, а саме дві копії фотографії лічильника водопостачання у квартирі позивача (а.с.37-41). Ухвалою судді від 09.03.2023 року провадження у справі було відкрито, визначено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження на підставі п.1 ч.4 та п.5 ч.6 ст.19 ЦПК України, наданий відповідачу час для подання відзиву, розгляд справи призначений на 30.03.2023 року, питання необхідності подання відповіді на відзив та заперечення залишено відкритим до першого судового засідання у справі (а.с.42). 29.03.2023 року на адресу суду надійшов відзив з боку відповідача, в якому він просив відмовити позивачу у задоволенні заявлених вимог через їх безпідставність, вказував на надання послуг позивачеві у визначеному законодавством порядку, надав докази неможливості проникнення до квартири позивача з боку уповноважених представників відповідача, через що неможливо було встановити як наявність приладу обліку, так і здійснити перевірку проходження ним періодичної повірки у визначені законодавством строки, на підставі довідки позивача про зареєстрованих у квартирі осіб здійснено перерахування послуг з водопостачання та водовідведення за адресою проживання позивача відповідно до кількості зареєстрованих осіб (а.с.49-64) Судове засідання 30.03.2023 року не відбулося через зайнятість судді у розгляді іншої кримінальної справи у складі колегії суддів (а.с.65). У судовому засіданні 03.04.2023 року позивач повідомив, що він відзив з боку відповідача отримав та відразу повідомив, що він має вже готову відповідь на відзив з копією для відповідача, яку просив долучити до матеріалів справи. У зв`язку з наданням позивачем відповіді на відзив, судовий розгляд справи було відкладено з метою надання відповідачу часу для подання заперечення, про що була постановлення відповідна ухвала суду (а.с.74). У відповіді на відзив позивач вказував на те, що лічильник у квартирі знаходитсья вже більше 20 років, за попереднього власника до нього у попередника відповідача в частині надання послуг з водопостачання та водовідведення на території м. Первомайський Харківської області не було, фактів втручання у роботу лічильника жодним актом не зафіксовано, акти відповідача про недопуск у квартиру не є належними доказами, оскільки складені самими працівниками відповідача без жодних доказів того, що вони взагалі були біля квартири позивача, позивач з метою оперативності та точності показів лічильника води у належній йому квартирі неодноразово пропонував відповідачу почати приймати покази засобами мобільних застосунків, діючих в Україні, однак відповідач в вказаної пропозиції відмовлявся та відмовляється до теперішнього часу (а.с.69-73). 07.04.2023 року до суду надійшло заперечення, відповідно до якого відповідач з посиланням на вимоги спеціального до вказаних правовідносин Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вказував на безпідставність вимог щодо нарахування споживання води за приладами обліку без доступу його представників до вузла обліку, вказував, що позивач не надавав інформацію відповідачеві про кількість зареєстрованих осіб у квартирі, тому нарахування здійснювалися за інформацією, якою володів відповідач станом на час прийняття квартири позивача на облік, саме на позивачеві лежить обов`язок поставлення приладу обліку на абонентський облік, що він за весь час переписки з відповідачем не зробив, не надавши при цьому жодних доказів можливості такої дії поза необхідністю спілкування з відповідачем як надавачем послуг з водопостачання та водовідведення (а.с.82-86). У судовому засіданні 17.04.2023 року судом первинно було вирішено питання долучення до матеріалів справи за клопотанням позивача квитанції відповідача про здійснений перерахунок щодо нарахування за послуги з водопостачання та водовідведення станом на 01.04.2023 року (а.с.87-89). Після вирішення вказаного клопотання позивач підтримав заявлені ним вимоги з мотивів, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, вважав дії відповідача навіть після здійсненого перерахунку такими, що порушують його права як споживача на належну оплату послуг відповідно до обраного способу отримання послуг з водовідведення та водопостачання (за лічильником води, наявним в квартирі позивача). Представниця відповідача підтримала позицію відповідача, викладену у відзиві та запереченні, додатково вказавши, що відповідач є користувачем послуг відповідача, свідомо порушує вимоги Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не ставлячи прилад обліку на абонентський облік у відповідача, жодного відношення до попереднього надання послуг з водопостачання та водовідведення на території м. Первомайський відповідач не має. Вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши заяви по суті спору, надані сторонами докази на підтвердження заявлених позицій, суд приходить до думки, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23.07.2015 року у справі №632/1274/15-ц, яке 04.08.2015 року набуло чинності, з урахуванням ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області по цій же справі про виправлення описки від 09.09.2015 року, яка 17.09.2015 року набула чинності (а.с.13-14), а також договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири від 15.09.2017 року, укладеного між позивачем та колишньою дружиною позивача [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом на час укладання правочину Первомайського районного нотаріального округу Ковтун С.М., реєстровий номер 530 (а.с.9-11), що додатково підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №97423742 від 15.09.2017 року (а.с.12). Позивач у вказаній квартирі зареєстрований один, що підтверджується довідками відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Первомайської міської ради Лозівського району Харківської області від 06.02.2023 року №854 та №855 (а.с.31). Відповідач надає послуги з водопостачання та водовідведення на території м. Первомайський Лозівського району Харківської області з 01.07.2020 року на підставі рішення №104 від 27.05.2020 року виконавчого комітету Первомайської міської ради Лозівського району Харківської області, а тому саме в частині надання вказаних послуг відповідачем суд і розглядає справу, до того ж сам позивач визначив період нарахування, які він бажає незаконними з 01.07.2020 року до 01.02.2023 року (станом на час подання позовної заяви). Позивач є користувачем вказаних послуг без укладання відповідного договору, що не є підставою для визначення відсутності отримання позивачем послуг від відповідача, оскільки жодних доказів не отримання послуг з водопостачання та водовідведення позивачем суду надано не було. У квартирі позивача знаходиться лічильник на воду, який був поставлений раніше у визначеному законом порядку до іншого надавача послуг з водопостачання на території м. Первомайський Харківської області. Доказів про його поставлення на облік у відповідача або створення відповідачем перепон позивачу для постановки його на облік суду надано не було, як не було надано доказів його метрологічної повірки та паспорту з метою визначення строку придатності приладу обліку загалом, враховуючи час його придбання та експлуатації. При цьому суд відкидає посилання позивача на те, що раніше до вказаного приладу обліку у попереднього надавача послуг не було жодних зауважень, а вони з`явилися виключно у відповідача щодо позивача після початку переписки між ними, яка почалася на початку 2021 року та тривала до моменту подання позову до суду, оскільки предметом розгляду в даній справі є визначений період надання послуг відповідачем, і у вказаний період позивач жодних дій щодо легалізації вказаного лічильника у відповідача у визначеного законом приладу обліку не зробив. З наданої суду переписки позивач з відповідачем можна зробити висновок, що позивач постійно наполягав на нарахуванні йому споживання води виключно за показами приладу обліку, встановленому у його квартирі, відповідач проти вказаного порядку заперечував, зазначаючи на порушенні позивачем вимогам спеціального нормативного акту в цій частині, з чим суд погоджується. Так, відповідно до п.31 «Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №690 від 05.07.2019 року, в разі недопущення споживачем виконавця до відповідного вузла обліку для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня недопуску, нарахування здійснюються виконавцем за нормами споживання. Зазначеному кореспондує обов`язок індивідуального споживача допускати у своє житло виконавці комунальних послуг, у тому числі, для проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирі у багатоквартирному будинку (п.7 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Позивач вказані дії не здійснив, а тому відповідач правомірно з початку своєї діяльності 01.07.2020 року здійснював йому нарахування відповідно за нормами споживання відповідно до інформації про кількість осіб, зареєстрованих у квартирі позивача, отриманих відповідачем від попереднього надавача вказаних комунальних послуг. Суд погоджується з думкою представниці відповідача, що таке нарахування здійснювалося на підставі наявної у відповідача інформації про кількість зареєстрованих осіб у квартирі до моменту отримання відповідачем копії позовної заяви з додатками, на підставі якої було встановлено, що позивач мешкає у квартирі як зареєстрована особа один (у визначений період надання послуг), після чого і було здійснено відповідний перерахунок щодо розміру заборгованості з боку відповідача з комунальної послуги з водопостачання та водовідведення. Самостійно отримувати вказані дані відповідач не може, оскільки вони охороняються нормами Закону України «Про захист персональних даних». Позивач відповідно до наявної переписки, жодного разу навіть копії довідки з місця проживання не надав, що є його обов`язком, а тому перерахунок був здійснений виключно після отримання відповідачем відповідної довідки. Крім цього, суд зазначає, що вимогою позивача було визнати суму боргу незаконною не щодо її вартості, а саме щодо нарахування за нормами споживання, а тому справа вирішується саме в цій частині. Позивач документів на прилад обліку води та його постановку на облік у відповідача не надав, що є його обов`язком відповідно до вимог п.29 «Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №690 від 05.07.2019 року з урахуванням вимог ч.2 ст.29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а тому заявлені ним вимоги є безпідставними, які не підтверджуються жодними належними доказами. Наявність переписки з відповідачем лише вказує на не згоду позивача з відповідними нарахуваннями, однак така не згода повинна бути не тільки висловлена, а й підтверджена відповідними доказами, і обов`язок доказування в такій категорії справ щодо заявленого предмета позову ЦПК України покладає саме на позивача. Відповідно не може бути задоволена і вимога позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок за послуги водопостачання та водовідведення у належній йому квартирі, оскільки вона є похідною від первинної вимоги щодо визнання нарахування за нормами споживання незаконною, за якою суд позивачу у задоволенні позовних вимог відмовляє. Окремо суд зазначає, що він встановлює факт не допуску працівників відповідача у належне позивачу приміщення саме на підставі показів самого позивача, наданих у судовому засіданні 17.04.2023 року, та не приймає як докази вказаного факту акти, складені працівниками відповідача 08.02.2021, 09.06.2021 року, 11.08.2021 та 22.12.2022 року, оскільки вказані акти складені без доказів на підтвердження зазначених в ній фактів (фото-, відеозйомка тощо), вони складені лише однією особою, що для документу у формі акту у не припустими, мають допуски іншою ручкою, суду не надано нормативного документу, який регулює їх складання з боку відповідача та вони не підтверджують перебування відповідних осіб у трудових відносинах з відповідачем на відповідних посадах, які зазначені в акті. За своєю правовою природою вказані факти є неналежними доказами та можуть підтверджувати факти, в них викладені. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», судові витрати по справі на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України слід компенсувати за рахунок держави. Оскільки до суду було заявлено дві вимоги, які є немайновими за своєю правовою природою, то за кожною з них за рахунок держави слід компенсувати по 1073,60 грн., а загалом 2147,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed