Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання договору позики та іпотечного договору недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в 2021 році [PERSON] познайомився з [PERSON] та запропонував їй допомогу в оформленні правовстановлюючих документів на квартира [ADDRESS] . Позивачка погодилася і вони домовилися, що після продажу квартири вона компенсує йому всі витрати на оформлення документів. 21.08.2021 року відповідач повідомив позивачку та її сина - [PERSON] , що документи майже готові і що їм необхідно поїхати до нотаріуса , щоб оформити право власності на квартиру у порядку спадкування. [PERSON] , сказав, що буде супроводжувати матір, адже та не розуміє української мови та не розуміється на документах. Проте відповідач збрехав позивачці, що її син чекатиме у нотаріуса, відповідач разом із незнайомою людиною відвезли її до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори, де вона підписувала якісь документи. Крім того, позивачку відвезли і до приватного нотаріуса ХМНО Алейнікової К.Л. В подальшому коли син [PERSON] про це дізнався, він звернувся до поліції - Московського ВП за фактом вчинення шахрайства. Виявилося, що позивач підписала договір позики від 21.08.2021 року, в якому вказано, що вона отримала від відповідача суму 33000 дол. США та зобов`язується їх повернути 21.11.2021 року. Однак жодних грошових коштів вона не отримувала. Вважає, що її ввели в оману, а договір позики та іпотеки є недійним. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала вказала, що договір був здійснений без її згоди, вона потім дізналася, що відповідач шахрай. Те, що вона робила у нотаріуса вона погано розуміла. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити. Вказав, що позивачем не надано доказів тому позовні вимоги недоведені. Третя особа в судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив задовольнити, вказав, що його мати підписала спірні договори без його згоди, грошові кошти вони взагалі не отримували. До нотаріуса вони претензій не мають. Відповідач погрожував їм тим, що викине їх з квартири. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. 21.08.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алейніковою К.Л., зареєстрований в реєстрі за №3575. Відповідно до умов Договору, п. 1 Позичальник отримав від Позикодавця 21.08.2021 року, а Позикодавець передав у власність Позичальникові грошові кошти у сумі еквівалентній 33000 доларів США. Таку ж суму грошових коштів без нарахування процентів Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві до 21.11.2021 року. Гроші передані до підписання цього договору. 21.08.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Алейніковою К.Л., зареєстрований в реєстрі за №3576, відповідно до якого [PERSON] на умовах визначених договором передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стеттею 203 ЦК України, визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України визначає форму договору позики, а саме те, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цей об`єкт. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Позивачем до суду окрім своїх усних пояснень не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні договори - договір позики від 21.08.2021 року та договір іпотеки від 21.08.2021 року є недійсними. Статтею 215 ЦК України визначено вичерпний перелік підстав для визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 229 і ст. 230 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Позивачкою на підтвердження своїх вимог не доведено, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. При цьому, судом враховано, що не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину, а помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін - не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви , а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи в заявах по суті справи, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed