Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

До Баштанського районного суду Миколаївської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову зазначено, що 11.06.2018 року між нею (позивачем) та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого остання отримала кошти у позивача у розмірі 10000 грн. на строк до 01.08.2018 року. Також було узгоджено умову, згідно якої у разі несвоєчасного погашення боргу позичальник зобов`язалась виплатити позивачу (позикодавцю) винагороду у розмірі 3% від суми запозичення за кожен день прострочки. В строк повернення грошові кошти відповідачем повернуті не були у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 224000 грн., яка складається з заборгованості за договором позики у розмірі - 10000 грн., винагорода за 714 днів прострочення в розмірі 3% за кожен день прострочення - 214200 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді від 03.08.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 01.02.2021 року по справі ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено в повному обсязі. Ухвалою від 03.08.2021 року скасовано заочне рішення, справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 10.11.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, від них надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність та підтримання позову в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином. Від неї надійшла заявва про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову заперечує. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору займу від 11.06.2018 року; копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення), суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 11.06.2018 року між сторонами було укладено договір позики, згідно умов якого відповідач [PERSON] отримала в борг кошти в сумі 10000 грн., які зобов`язався повернути позивачу (позикодавцю) до 01.08.2018 року. Водночас було обумовлено сторонами виплату позикодавцю позичальником винагороди у розмірі 3% від суми запозичення за кожен день прострочки, у разі несвоєчасного погашення боргу позичальником (а.с.3). В обумовлений договором строк відповідач гроші не повернула. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за вказаним договором позики становить 10000 гривень. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.ст. 1046,1047,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. . Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином, сукупність досліджених судом обставин свідчить, що відповідачем мало місце порушення договірних зобов`язань щодо строків повернення суми позики, а відтак позов в частині стягнення суми позики в розмірі 10000 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі, як обгрунтований та доведений. Разом з тим, судом не вбачається підстав для задоволення позову в частині стягнення винагороди в розмірі 214200 грн., з огляду на наступне. П. 2 договору позики від 11.06.2018 року передбачено, що у разі несвоєчасного погашення боргу позичальник зобов`язалась виплатити позикодавцю винагороду у розмірі 3% від суми запозичення за кожен день прострочки. За своїми правовими ознаками дана винагорода є видом забезпечення виконання відповідачем умов вказаного договору позики, тобто є неустойкою (пенею). Так, згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року, викладної у справі №202/4494/16-ц провадження №14-318цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. П.1 договору позики від 11.06.2018 року передбачено строк повернення позики - 01.08.2018 року. З наведеного в позові розрахунку вбачається, що розмір винагороди (неустойки) в сумі 214200 грн. за вказаним договором позивачем розраховано за 714 днів, а саме за період з 01.08.2018 року (закінчення визначеного договором строку повернення позики) по 15.07.2020 року (моменту звернення до суду). Тобто весь розмір винагороди (пені) в сумі 214200 грн. нарахований позивачем за період, що мав місце після закінчення строку позики. З урахуванням вищевказаних висновків Верховного Суду, таке нарахування пені є безпідставним. У такому випадку позивач мав право здійснити нараховування на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, однак останнім такої вимоги не заявлено, при цьому суд не може здійснити це самостійно, оскільки відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а також беручи до уваги положення ч.2 ст. 264 ЦПК України, яка передбачає, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Таким чином, в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, слід відмовити. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо необхідності часткового задоволення позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 10000 грн. - сума позики, а в частині стягнення винагороди (пені) - слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підягають витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial