Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-06 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 20.07.1995 р., зареєстрованого Відділом реєстрації актів цивільного стану Московського району, актовий запис № 696. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.07.1995 р. між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Московського району, актовий запис № 696. Від даного шлюбу спільних дітей у сторін немає. Позивач зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини припинені, вони не підтримують відносин, притаманних подружжю, спільного господарства не ведуть, через різні погляди на життя, відсутність почуття любові та поваги один до одного. Оскільки примирення між сторонами не можливо, позивач просить шлюб розірвати. 27.02.2023 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва було відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач не скористався своїм правом на подання письмового відзиву. На підставі положень ст.ст. 274-279 ЦПК України суд розглядає справу на підставі наданих доказів, в порядку спрощеного провадження, без виклику сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.07.1995 р. між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Московського району, актовий запис № 696. Частиною 2 ст.104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Як визначено у ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явленим одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільне господарство та не пов`язані спільним побутом. Подальше існування сім`ї є неможливим, оскільки між сторонами відсутнє почуття любові, взаєморозуміння, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім`ї. Шлюб існує формально. Обставин, які б вказували на бажання сторін примиритися, відновити сумісний побут, піклуватися одне про одного, проживати разом, вести спільне господарство, судом не встановлено. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. В силу положень ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім`ї є неможливим в зв`язку з відсутністю бажання сторін на відновлення шлюбних стосунків, втратою почуттів та відсутністю взаєморозуміння. Сім`я існує формально, а отже шлюб може бути розірваний. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved