Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

в листопаді 2021 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Поліщук Л.І. звернувся до суду із позовом до відповідачів ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», [PERSON] , в якому просив стягнути із відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» страхове відшкодування в сумі 8687,83 грн., а також стягнути із відповідача [PERSON] матеріальну шкоду (різницю між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою) в сумі 59512,04 грн., а також стягнути із відповідачів судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що 22.04.2021 року о 22-13 год. в м. Києві по проспекту Повітрофлотському відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Пежо» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Івеко» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Трансопртні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29.06.2021 року у справі № 760/10717/21, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Івеко» д.н.з. [NUMBER] на момент аварії була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна» відповідно до полісу № АР/5120825. 27.04.2021 року зазначена страхова компанія була письмово повідомлена про настання ДТП, та позивачем було подано заяву про випалту стахового відшкодування. 14.07.2021 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було виплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 63735,69 грн. Однак, позивач із визначеним розміром страхового відшкодування не погоджується, та вказує, що відповідно до звіту від 30.05.2021 року № 52-D/88/7, вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу складає суму в розмірі 75023,52 грн. без врахування ПДВ, а відтак наявні підстави для стягнення зі страхової компанії решту суми страхового відшкодування в розмірі 8687,83 грн. (75023,52 грн. (розмір збитків) - 2600 грн. (розмір франшзи)- 63735,69 грн. (розмір виплаченого страхового відшкодування). Крім того, позивач вказує, що розмір страхового відшкодування не покриває фактичного розміру завданих збитків. Так, відповідно до звіту від 30.05.2021 року № 52-D/88/7, загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає суму в розмірі 131935,56 грн., а тому різницю між вказаною сумою (131935,56 грн.), розміром страхового відшкодування та розміром франшизи (72423,52 грн. (75023,52 грн. - 2600,00 грн.), а саме: суму в розмірі 59512,04 грн. слід стягнути із відповідача [PERSON] , як винуватця ДТП. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що завдані збитки відповідачами позивачу не відшкодовані, а тому, останній, вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.11.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В листопаді 2021 року до суду від представника відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог до страхової компанії відмовити, посилаючись на те, що відповідно до звіту про оцінку № 11531 від 04.07.2021 року, який було проведено на замовлення страхової компанія розмір матеріалнього збитку склав суму в розмірі 74706,83 грн. Із вказаною суми було вирахувано розмір франшизи та коефіцієнт фізичного зносу, а тому відповідачем було прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування в сумі 63735,69 грн. Наведене свідчить, що страхова компанія виконала свій обов`язок та виплатила позивачу належним чином страхове відшкодування, та різниця між між сумою відшкодування та факчтиним розміром збитків підлягає стягненню із винуватця ДТП. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.12.2021 року, у справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, та провадження у справі було зупинено. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.12.2022 року, провадженя у справі було поновлено. З огляду на висновок судової автотоварознавчої експертизи, в ході розгляду справи стороною позивача було уточнено позовні вимоги та позивач просив стягнути із відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» страхове відшкодування в сумі 19584,23 грн. (85919,92 грн. - 2600 грн. - 63735,69 грн.), а також стягнути із відповідача [PERSON] матеріальну шкоду (різницю між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою) в сумі 88763,77 грн., а також стягнути із відповідачів судові витрати. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.03.2023 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Предствник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Предствник відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься письмовий відзив на позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відзив на позов до суду не подав з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідачів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування» та розділом третім главою 82 книги п`ятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються дані правовідносини. Судом встановлено, що 22.04.2021 року о 22-13 год. в м. Києві по проспекту Повітрофлотському відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Пежо» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Івеко» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Трансопртні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29.06.2021 року у справі № 760/10717/21, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене, суд при винесенні даного рішення не з`ясовує обставин справи, які підтверджують вину відповідача [PERSON] у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю «Пежо» д.н.з. [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Івеко» д.н.з. [NUMBER] на момент аварії була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна» відповідно до полісу № АР/5120825. 27.04.2021 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» була письмово повідомлена про настання ДТП, та позивачем було подано заяву про випалту стахового відшкодування. 14.07.2021 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було виплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 63735,69 грн., на підставі страхового акту № 37557/21 та розрахунку суми страхового відшкодування від 06.07.2021 р. Позивач із визначеним розміром страхового відшкодування не погоджується, на підтвердження чого надав звіт ФОП [PERSON] від 30.05.2021 року № 52-D/88/7, відповідно до якого було встановлено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Пежо» д.н.з. [NUMBER] станом на 14.05.2021 року склала суму в розмірі 84898,22 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля складає суму в розмірі 131935,56 грн. з врахування ПДВ, а відтак позивач вважає, що наявні підстави для стягнення зі страхової компанії решту суми страхового відшкодування в розмірі 8687,83 грн. Страхова компанія, заперечуючи проти позовних вимог вказуала, що розмір страхового відшкодування в сумі 63735,69 грн. було визначено належним чином, оскільки, розмір матеріального збитку склав суму в розмірі 74706,83 грн., а тому за мінусом розміру франшизи в сумі 2600,00 грн. та за мінусом розміру ПДВ (з матеріалів та запчастин) в сумі 8371,14 грн., - страховою компанією було вірно визначено та виплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 63735,69 грн. В ході розгляду справи було проведено судову автотоварознавчу експертизу, та, відповідно до висновку експерта КНДІСЕ № 2515/22-54 від 25.11.2022 року, було встановлено, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Пежо» д.н.з. [NUMBER] без врахування ПДВ станом на 22.04.2021 року складає суму і розмірі 85919,92 грн. без ПДВ; вартість відновлювального ремонту автомобіля «Пежо» д.н.з. [NUMBER] станом на 22.04.2021 року складає суму в розмірі 172083,69 грн. з ПДВ; вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику автомобіля «Пежо» д.н.з. [NUMBER] складає суму в розмірі 98783,91 грн. Крім того, судовим експертом було зазначено про те, що факт включення або не включення ПДВ до визначеної суми залежить від форми оподаткування суб`єктів господарської діяльності, які надають послуги із прлведеенея ремонту КТЩЗ, реалізації складових і матеріалів тощо. При вирішенні даного спору суд приймає до уваги зазначений висновок судового експерта, як належний, допустимий та такий, що беззаперечно підтверджує розмір завданих збитків позивачу, внаслідок дорожньо-транспортнох пригоди, яка мала місце 22.04.2021 року. Поруч із цим, судом не приймається до уваги наданий стороною позивача на підтвердження позовних вимог звіт із визначення вартості № 52-D/88/7, виготовлений 30.05.2021 року ФОП [PERSON] , оскільки, останній, визначає розмір шкоди не на момент ДТП, а на дату оцінки, що суперечить встановленим вимогам та свідчить про його необґрунтованість. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення зі страхової компанії решти суми страхового відшкодування та заперечень сторони відповідача в цій частині, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Відповідно до частини першої статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 9.1 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати завдані забезпеченим автомобілем збитки. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Згідно з частиною другою статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Крім того, статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п 14 постанови № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як вже зазначалось вище, на підтвердження завданих збитків стороною позивача було надано суду звіт ФОП [PERSON] від 30.05.2021 року № 52-D/88/7, відповідно до якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Пежо» д.н.з. [NUMBER] станом на 14.05.2021 року склала суму в розмірі 84898,22 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля складає суму в розмірі 131935,56 грн. з врахування ПДВ. Страхова компанія, заперечуючи проти позовних вимог вказувала, що розмір розмір матеріального збитку склав суму в розмірі 74706,83 грн., що підтверджується звітом ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг» № 11531 від 22.04.2021 року. З огляду на наявність у справі двох звітів з визначення сум завданої матеріальної шкоди, ухвалою суду у справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу. Відповідно до висновку експерта КНДІСЕ № 2515/22-54 від 25.11.2022 року, було встановлено, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Пежо» д.н.з. [NUMBER] без врахування ПДВ станом на 22.04.2021 року складає суму і розмірі 85919,92 грн. без ПДВ; вартість відновлювального ремонту автомобіля «Пежо» д.н.з. [NUMBER] станом на 22.04.2021 року складає суму в розмірі 172083,69 грн. з ПДВ; вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику автомобіля «Пежо» д.н.з. [NUMBER] складає суму в розмірі 98783,91 грн. Наведений висновок судового експерта, складений у відповідності до вимог закону, не викликає сумніву в його об`єктивності та достовірності, а тому при розгляді пред`явлених позовних вимог та визначенні реальної суми матеріальної шкоди, яка була завдана позивачу, суд вважає за необхідне прийняти до уваги висновки судового експерта та розмір завданої шкоди, зазначений в ньому. Крім того, вирішуючи питання про надання переваги одному доказу перед іншим, суд звертає увагу на те, що висновок судової експертизи з огляду на те, що експерти попереджені про кримінальну відповідальність на завідомо неправдивий висновок, має перевагу порівняно з наявними у справі звітами спеціалістів-оцінювачів. З огляду на те, що розмір матеріального збитку, завданого позивачу склав суму в розмірі 98783,91 грн., ліміт відповідальності страховика за полісом № АР/5120825 становить 130000,00 грн., розмір франшизи 2600,00 грн., а відтак суд вважає, що страховиком було виплачено суму страхового відшкодування позивачу в розмірі 63735,69 грн. не в повному обсязі, та твердження сторони позивача в цій частині є слушними та такими, що підтверджуються наявними у справі доказами. Інші доводи та заперечення сторони відповідача, не спростовують висновків суду про обґрунтованість доводів позивача в частині виплати страховою компанією розміру завданих збитків не в повному обсязі. Приймаючи до уваги те, що дорожньо-транспортна пригода визнана відповідачем страховим випадком, вартість матеріального збитку, завданого позивачу за висновком судового експерта склала суму в розмірі 98783,91 грн., ліміт відповідальності страховика за полісом № АР/5120825 становить 130000,00 грн, а розмір франшизи 2600,00 грн., та страховиком вже було виплачено позивачу суму в розмірі 63735,69 грн., а тому несплачена сума страхового відшкодування в даному спорі складає суму в розмірі 32488,22 грн. (98783,91 грн. (розмір матеріального збитку) - 2600 грн. (розмір франшизи) - 63735,69 грн. (розмір виплаченого страхового відшкодування). Однак, суд звертає увагу на те, що, уточнивши позовні вимоги, - сторона позивача просила суд стягнути із відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь позивача суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 19584,23 грн., а тому з огляду на те, що суд в силу вимог цивільного процесуального закону позбавлений можливості вийти за межі пред`явлених позовних вимог, а відтак позовні вимоги про стягнення із відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» недоплаченої суми страхового відшкодування в пред`явленій до стягнення сумі підлягають задоволенню. В частині позовних вимог до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальнї шкоди, слід зазначити наступне. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вже зазначалось вище, судом встановлено, що відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні аварії, в результаті якого транспортному засобу, який належить позивачу було завдано механічних пошкоджень, а відтак завдано позивачу матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог в цій частині позивач вказує, що виплаченого страхового відшкодування не достатньо для відшкодування позивачу завданих збитків, та варість відновлювального ремонту автомобіля складає суму в розмірі 172083,69 грн., а відтак за розрахунками позивача різниця між факчтиним розміром завданої шкоди і страховою виплатою в сумі 88763,77 грн. підлягає стягненню із відповідача [PERSON] , як винуватця ДТП, на користь позивача. Однак, слід зазначити, що будь-яких доказів на підтвердження проведення позивачем фактичного відновлювального ремонту транспортного засобу, його фактичний розмір, та понесені в зв`язку з цим витрати, ані на час пред`явлення позову, ані в період перебування справи в суді, стороною позивача суду надано не було. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог в цій частині, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зоюов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги до страхової компанії є обґрунтованими та підлягають задоволенню, однак, доводи сторони позивача про те, що сума страхової виплати є недостатньою для відновлювального ремонту автомобіля, суд до уваги не приймає, оскільки, доказів здійснення фактичного відновлювального ремонту автомобіля та його фактичний розмір, - матеріали справи не містять, а відтак позовні вимоги про стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача різниці між вартістю відновлювального ремонту та страховою виплатою, є, на думку суду, передчасними та недоведеними. Варто відзначити, що в ході розгляду справи стороною позивача не доведено достатніми доказами розмір фактичної шкоди, завданої позивачу внаслідок проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, в зв`язку з чим встановити дійсну різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка за законом підлягає стягненню із відповідача, - в ході розгляду справи не вбачалось можливим. Враховуючи, те, що страховою компанією було виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 63735,69 грн., та суд прийшов до висновку про необхідність стягнення зі страхової компанії решту суми страхового відшкодування в розмірі 19584,23 грн., яка була пред`явлена позивачем до стягнення, однак, доказів того, що вказане відшкодування є недостатнім для відновлення позивачем свого порушеного права та відшкодування фактично завданої матеріальної шкоди, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги в частині стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача різниці між фактичним розміром завданої шкоди та страховим відшкодування в сумі 88763,77 грн. слід відмовити, оскільки вказана вимога є передчасною та недоведеною достатніми доказами. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, до витрат на професійну правничу допомогу відноситься розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а тому із відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь позивача судовий збір в сумі 454 грн. 00 коп., витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. 00 коп., витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 3775 грн. 40 коп. Поруч із цим, у стягненні із відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь позивача витрат по проведенню оцінки, слід відмовити, оскільки, при вирішенні даного спору судом було взято до уваги висновок судової експертизи, а звіт, який було надано стороною позивача, було визнано безпідставним та не було взято до уваги при вирішенні даного спору, а відтак відсутні підстави для стягнення цих витрат із відповідача.

Outcome: partial