Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~08\~лютого 2023\~року до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулась з позовом [PERSON] \~до [PERSON] про розірвання шлюбу. Просить суд постановити рішення, яким розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 05 травня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 905. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ В обґрунтування своїх вимог вказала, що 05 травня 2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем - Хосраві Мохаммад, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві було видано свідоцтво від 05 травня серія [NUMBER] , актовий запис № 905, і проживала з відповідачем однією сім`єю до 2017 року. Відповідач [PERSON] фактично мешкав в м. Тегеран Ісламської республіки Іран, і в Україну приїжджав періодично,мешкав в цей час у позивачки, один раз позивачка їздила до нього в [PERSON] . Однак в січні 2017 року спільне проживання сторін однією сім`єю та ведення спільного господарства було припинено, [PERSON] виїхав від позивачки на свою батьківщину, в Ісламську республіку [PERSON] , і більше в Україну до позивачки не приїжджав. Від цього шлюбу дітей у сторін не має. Під час спільного проживання між сторонами постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожний має різні погляди на шлюб, сімейне життя та ведення спільного господарства. Все це поступово призвело до втрати почуттів любові, взаєморозуміння, взаємоповаги та довіри, без чого неможливо існування сім`ї. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилося з січня 2017 року. З цього часу сторони спільно не проживають, спільне господарство разом не ведуть. Позивачка переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її особистим інтересам, які мають для неї істотне значення, а саме: душевна та сексуальна близькість між чоловіком та дружиною, шлюб носить формальний характер і є правовою перешкодою для влаштування її особистого життя. Зв`язок з відповідачем відсутній вже понад п`ять років, сторони не спілкувалися між собою ці п`ять років, думка відповідача щодо його погодження чи відмови розірвати шлюб позивачу невідомі. Позивач вважає подальше зберігання шлюбних відносин з відповідачем недоцільним, просить винести рішення, яким розірвати цей шлюб. Ухвалою суду від 09.02.2023 року провадження по справі було відкрито, справу було призначено до розгляду у спрощеному провадженні. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити. \~ \~ \~Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлявся через розміщення на офіційному веб-сайті судової влади України оголошення про виклик до суду, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подав суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подав до суду відзиву на позовну заяву. У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.\~ Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 05 травня 2015 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, серія [NUMBER] , актовий запис № 905. Від цього шлюбу дітей у сторін не має. Сторони проживали однією сім`єю до 2017 року. Відповідач [PERSON] фактично мешкав в м. Тегеран Ісламської республіки Іран, і в Україну приїжджав періодично,мешкав в цей час у позивачки, один раз позивачка їздила до нього в Тегеран. З січня 2017 року спільне проживання сторін однією сім`єю та ведення спільного господарства було припинено, відповідач виїхав від позивачки на свою батьківщину, в Ісламську республіку [PERSON] , і більше в Україну не повертався. Під час спільного проживання між сторонами постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожний має різні погляди на шлюб, сімейне життя та ведення спільного господарства. Все це поступово призвело до втрати почуттів любові, взаєморозуміння, взаємоповаги та довіри, без чого неможливо існування сім`ї. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилося з січня 2017 року. З цього часу сторони спільно не проживають, спільне господарство разом не ведуть. Позивачка переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її особистим інтересам, які мають для неї істотне значення, а саме: душевна та сексуальна близькість між чоловіком та дружиною, цей шлюб носить формальний характер і є правовою перешкодою для влаштування її особистого життя. Зв`язок з відповідачем відсутній вже понад п`ять років, сторони не спілкувалися між собою ці п`ять років, позивач вважає подальше зберігання шлюбних відносин з відповідачем недоцільним, просить винести рішення, яким розірвати цей шлюб. Частиною 1статті 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. На підставі\~статті 55 Конституції України\~кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. У\~Рішенні Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп\~роз`яснено, що частину першу\~статті 55 Конституції України\~треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав та свобод. Правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються\~статтею 60 Закону України "Про міжнародне приватне право". Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Спільним особистим законом подружжя, які є громадянами України, незалежно від місця їхнього постійного проживання є право України, а тому розірвання шлюбу між ними здійснюється за законодавством України. Відповідно до частини 1\~статті 63 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Тому, з урахуванням вищезазначеного в даній справі застосовуються вимоги\~Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.3\~ст.105 Сімейного Кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст.110 Сімейного Кодексу. Згідно зі\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч.2\~ст.112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2\~ст.114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3\~ст.115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах\~Сімейного кодексу України. Згідно зі\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приймаючи до уваги те, що позивачка та відповідач тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, та те що їх шлюб носить лише формальний характер, вважає можливим шлюб між сторонами - розірвати. Оскільки, в позовній заяві позивачка в прохальній частині не ставить питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд вважає за можливе залишити судові витрати по справі за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved