Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

[PERSON] 14 лютого 2023 року звернувся в суд із позовом до Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області про визнання права на земельні частки (пай) в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [INFO] у віці 78 років помер його дядько - [PERSON] , який 14 лютого 2008 року на випадок своєї смерті склав заповіт, яким заповів позивачу все свої майно. Після його смерті відкрилася спадщина, на належне йому нерухоме майно до якої входить земельна частка (пай), площею 2,72 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності Акціонерного кооперативу «Озернянський» с.Озерне Самбірського району Львівської області та належала померлому на підставі Сертифікату на право на земельну часку (пай), серія [NUMBER], а також на земельну частку (пай), яка належала дружині померлого - [PERSON] , розміром 3,25 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності Акціонерного кооперативу «Озернянський» с.Озерне Самбірського району Львівської області та належала померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), серія [NUMBER]. Однак, за життя дядько, [PERSON] , не встиг переоформити своє право власності на належну дружині [PERSON] земельну частку (пай), однак проживав разом з нею до моменту смерті та був зареєстрований по [ADDRESS] та вступивши у володіння спадковим майном. Будучи спадкоємцем майна померлого за заповітом [PERSON] звернувся до Самбірської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Нотаріус прийняв заяву про прийняття спадщини та роз`яснив , що оскільки у позивача немає оригіналів документів, що посвідчують право власності на земельну частку (пай), то Самбірська державна нотаріальна контора не може видати свідоцтво про право на спадщину на вищевказане майно. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд визнати на ним право на земельні частки (паї) в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою суду від 28 лютого 2023 року відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження; витребувано з Самбірської державної нотаріальної контори копії спадкових справ після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 27). До суду 13 березня 2023 року з Самбірської державної нотаріальної контори надійшли витребувані копії матеріалів спадкових справ після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 32-47). Ухвалою суду від 20 березня 2023 року закрито підготовче провадження у справі; справу призначено до судового розгляду (а.с. 50). У судове засідання позивач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, не прибув, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив позов задовольнити (а.с. 30). Відповідач Новокалинівська міська рада Самбірського району Львівської області подала до суду листа про те, що визнає вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення без їхньої участі (а.с. 48). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] у віці 78 років помер дядько позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 5 травня 2008 року Лукавською сільською радою Самбірського району Львівської області (а.с. 6). [PERSON] 14 лютого 2008 року на випадок своєї смерті склав заповіт, яким заповів [PERSON] все свої майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те,що належало йому на день смерті і на що він за законом матиме право, а також належний йому земельний і майновий пай. Даний заповіт посвідчено секретарем виконкому Лукавської сільської ради Самбірського району Львівської області Мороз М.В. 14 лютого 2008 року та зареєстрований в реєстрі за № 3 (а.с. 8). Після його смерті відкрилася спадщина, на належне йому нерухоме майно до якої входить земельна частка (пай), площею 2,72 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності Акціонерного кооперативу «Озернянський» с. Озерне Самбірського району Львівської області, та належала померлому на підставі Сертифікату на право на земельну часку (пай), серія [NUMBER], виданого на підставі рішення голови Самбірської райдержадміністрації від 7 травня 1997 року за № 311, що підтверджується витягом з книги реєстрації сертифікатів на право за земельну частку (пай) по Лукавській сільській раді (а.с. 14). Крім того, до смерті дядька, [INFO] , померла його дружина - тітка позивача - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно, а саме: на земельну частку (пай), розміром 3,25 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності Акціонерного кооперативу «Озернянський» с. Озерне Симбірського району Львівської області, та належала померлій на підставі Сертифікату на право на земельну маску (пай), серія [NUMBER], виданого на підставі рішення голови Самбірської райдержадміністрації від 7 травня 1997 року за № 311, що підтверджується витягом з книги реєстрації сертифікатів на право за земельну частку (пай) по Лукавській сільській раді (а.с. 13). Із довідки № 22, виданої Новокалинівською міською радою Самбірського району Львівської області від 27 січня 2023 року вбачається, що гр. [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , до дня смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Заповіт від її імені не посвідчувався. Згідно по господарської книги № 1 за 2001-2005 року Лукавської сільської ради Самбірського району Львівської області в господарстві № 2 гр. [PERSON] на день смерті була зареєстрована разом з чоловіком - [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Із довідки № 21, виданої Новокалинівською міською радою Самбірського району Львівської області від 27 січня 2023 року видно, що гр. [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , до дня смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Заповіт від його імені посвідчувався секретарем виконкому Лукавської сільської ради Самбірського району Львівської області Мороз М.В. 14 лютого 2008 року і зареєстрований в реєстрі № 3. Згідно по господарської книги № 1 за 2006-2010 року Лукавської сільської ради Самбірського району Львівської області в господарстві № 2 гр. [PERSON] на день смерті був зареєстрований один (а.с. 11). За життя [PERSON] не встиг переоформити своє право власності на належну дружині, [PERSON] , земельну частку (пай), однак проживав разом з нею до моменту смерті та був зареєстрований по [ADDRESS] . Будучи спадкоємцем майна [PERSON] , позивач звернувся до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Із листа Самбірської державної нотаріальної контори № 175/02-14 від 6 лютого 2023 року відомо, що державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на тій підставі, що у позивача немає оригіналів документів, що посвідчують право власності на земельну частку (пай), то Самбірська державна нотаріальна контора не може видати свідоцтво про право на спадщину на вищевказане майно (а.с. 9). Спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заведена, що підтверджується листом Самбірської державної нотаріальної контори Львівської області (а.с. 32). Згідно спадкової справи № 73/2023, що заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , вбачається, що позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини за законом 24 січня 2023 року. Інші спадкоємці відсутні (а.с. 33). Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 грудня 2022 року [PERSON] визначено додатковий строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили (а.с. 35-37). Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За загальними положеннями спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1220 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за заповітом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно частини 3 статті 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до приписів статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Суд вважає, що належними та допустимими доказами по справі доведено, що після смерті [PERSON] , її чоловік [PERSON] прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. На теперішній час позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] , оскільки прийняв спадщину, інші спадкоємці відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 73/2023. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на тій підставі, що у позивача немає оригіналів документів, що посвідчують право власності на земельну частку (пай). Таким чином на теперішній час позивач позбавлений права на спадщину та в позасудовому порядку не має можливості вирішити це питання. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на земельній частки (пай), є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположень свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду з прав людини, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. У рішеннях Європейського суду з прав людини «Спадея і Скалабріно проти Італії» від 1 вересня 1995 року (справа № 12868/87) та «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року (справа № 22774/93) зазначено, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має забезпечити «справедливу рівність» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою. Судом не встановлені обставини, які б в даному випадку обґрунтовували втручання держави у право на спадкове майно [PERSON] . Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий в розмірі 1073 грн. 60 коп. (а.с. 1). Позивач при зверненні до суду не просив відшкодувати йому понесені судові витрати. Отже, враховуючи такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність (ст. 13 ЦПК України), понесені судові витрати позивачу при ухваленні рішення не відшкодовуються.

Outcome: approved