Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з військової частини [NUMBER] (далі по тексту в/ч [NUMBER] ) на його користь 500000 грн. моральної шкоди. На обґрунтування у позові вказано, що заявник проходив військову службу у зазначеній військовій частині. Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми від 31.10.2022 року по справі №591/4011/22 встановлено, що у провадженні Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Суми) Територіального управління Державного бюро розслідування перебувало кримінальне провадження №42022201350000114 від 26.07.2022 року, зокрема за ознаками кримінального провопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме за фактом того, що під час перевірки 06.07.2022 року особового складу в/ч [NUMBER] було виявлено відсутність 57 військовослужбовців запасної роти, у тому числі й військовослужбовця [PERSON] 30.09.2022 року слідчим Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Суми) ТУ ДБР винесена постанова про закриття кримінального провадження №42022201350000114 від 26.07.2022 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях 54 військовослужбовців 11 запасної роти в/ч [NUMBER] складу кримінального правопорушення. Ухвалою Сумського апеляційного суду від 04.01.2023 року по справі №591/4011/22 ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми від 31.10.2022 року залишено без змін, а апеляційну скаргу представника в/ч [NUMBER] - без задоволення. Отже, враховуючи той факт, що кримінальне провадження за заявою в/ч [NUMBER] про вчинення кримінального правопорушення було закрито, позивач вважає, що є підстави для стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди в розмірі 500000 грн., тому як зазнав страждань і принижень, а саме: біль, муку, тривогу, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості та інші негативні переживання, приниження честі та гідності пов`язані безпосередньо з проходженням військової служби у період дії воєнного стану. [PERSON] звернувся із клопотанням про розгляд справи за його відсутності (а.с.27). Відповідач подав відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позову за недоведеністю вимог, розгляд справи проводити без участі їх представника (а.с.32-37). Суд, дослідивши представлені докази дійшов такого висновку. Згідно військового квитка [PERSON] є військовослужбовцем в/ч [NUMBER] (а.с.9-10) Із постанови слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Сумах) ТУ ДБР у м.Полтаві від 30.09.2022 року про закриття кримінального провадження №42022201350000114 від 26.07.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України видно, що вказане кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто за відсутності складу злочину. Ініціатором звернення до правоохоронного органу був командир в/ч [NUMBER] , який у заяві вказав, що 06.07.2022 року під час перевірки особового складу в/ч [NUMBER] виявлено відсутність 54 військовослужбовців запасної роти (список додається), зокрема старшого солдата [PERSON] (а.с.11-14а) Не погоджуючись з винесеною слідчим постановою представник в/ч [NUMBER] , в порядку ст.ст.303-307 КПК України, оскаржив її до суду. За ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми від 31.10.2022 року у задоволенні скарги було відмовлено за необґрунтованістю (а.с.15-16). Даний правовий висновок був предметом перевірки апеляційної інстанції, яка ухвалою від 04.01.2023 року рішення суду першої інстанції залишила без зміни, а апеляційну скаргу представника в/ч [NUMBER] - без задоволення (а.с.17-21). Відомостей про те, що позивачу висувалася підозра матеріали справи не містять. Положеннями ст.ст. 12, 13 ЦПК України унормовано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Приписами ч.1 ст.1167 ЦК регламентовано, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з правозастосовними орієнтирами викладеними у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, законодавець в першу чергу пов`язує відшкодування моральної шкоди з неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю заподіювача шкоди. Разом з тим, як встановлено судом, відповідач діяв в межах наданих прав, передбачених Кримінально-процесуальним кодексом, зокрема ст.ст. 214, 303-307, а саме звернувся до правоохоронного органу з відповідним повідомленням про злочин та не погоджуючись із закриттям кримінального провадження оскаржив постанову слідчого до суду. Відтак його дії є правомірними, що унеможливлює завдання моральної шкоди позивачу.

Outcome: dismissed