Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 24 лютого 2012 року між ними було укладено шлюб, від якого мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] ; на даний час їх сімейні стосунки припинені, оскільки дружина зловживає спиртними напоями, влаштовує часті сварки, шлюб носить формальний характер, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя, а тому просить шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав; наполягає на винесенні рішення про розірвання шлюбу, оскільки наданий судом час для примирення не дав позитивного результату, дружина свою протиправну поведінку не змінила й подальше збереження шлюбу між ними неможливе. Відповідачка була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення згідно заявки, але в судове засідання не з`явилась, про причини неприбуття не повідомила, відзиву на позов не подала, що за змістом положень ч.1 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 24 лютого 2012 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований виконкомом Ховмівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області за актовим записом №01. Від даного шлюбу сторони мають двох спільних малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , які проживають з батьками. Сторони хоча й проживають разом, але з липня місяця 2022 року подружніх стосунків не підтримують, спільних інтересів не мають, визначений законом шестимісячний строк для примирення вичерпався й не приніс позитивного результату, в зв`язку з чим позивач наполягає на припиненні подружніх відносин, відповідачка явку в судове засідання проігнорувала, що свідчить про її байдуже ставлення до існування шлюбу, який між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дітей, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі № 442/6319/16-ц. Понесені [PERSON] у справі судові витрати по сплаті судового збору за його клопотанням залишаються за позивачем, що з огляду на засади диспозитивності цивільного судочинства не суперечить вимогам ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved