Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. В позовній заяві вона посилалася на те, що 07 березня 2015 року, вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] . Приблизно в 2017 року сімейне життя подружжя стало поступово погіршуватися. Хоча вони проживали в одному помешканні, вели спільне господарство, але між ними немає вже тих почуттів як між чоловіком та жінкою, вони не розуміють один одного, немає вже довіри один до одного. Від відповідача не почуває якоїсь підтримки, тому за глибоким переконанням позивача, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. З березня 2022 року сторони зовсім перестали сумісно жити та вести спільне господарство. Позивач та відповідач останній час сподівались, що відносини між ними поновляться та вони примиряться, знайдуть який компроміс, між ними знову буде взаєморозуміння, але сторони вже втратили надію, та розуміють, що це неможливо. У зв`язку з тим, що у сторін є неповнолітня дитина, вони не можуть оформити розірвання шлюбу через органи державної реєстрації актів цивільного стану. На даний час у подружжя почуття любові один до одного відсутнє. Примирення та збереження шлюбу між ними неможливе з підстав викладених вище. Крім того, перебування у шлюбі суперечить інтересам дитини. Позивач у судове засідання не з`явилася, проте подала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримувала в повному обсязі, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON] та судовий збір залишити за позивачем. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте подав до суду письмову заяву в якій проси розгляд справи проводити без його участі, позов визнав. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно копії свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] виданого 07 березня 2015 року, [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб 07 березня 2015 року, шлюб зареєстрований Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 117. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище на « [PERSON] ». Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Судом було встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо. За положеннями ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Вирішуючи питання про можливість задоволення позову, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. В даному випадку заходів для відновлення родинних відносин вжито не було, сторони не мешкають однією сім`єю, на примирення не згодні - зазначене свідчить про те, що родина розпалася остаточно, тому позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 105, 110, 112, 114, 115 СК України та

Outcome: approved