Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом за батьком. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебував у шлюбі з відповідачкою, від якого у них народилася одна дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хустського районного суду від 06.06.2022 року, шлюб між ними розірвано, а дитина залишилася проживати разом з батьком. З того часу відповідачка [PERSON] у вихованні та утриманні їхньої доньки [PERSON] ніякої участі не приймає, навіть не цікавиться життям дитини. Крім того що, відповідачка усунулась від виховання та утримання їх неповнолітньої дитини, вона зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, свідомо ухиляється від спілкування з донькою, не приймає жодної участі у її житті, а тому просив суд задовольнити позовні вимоги. В ході розгляду справи представник позивача - адвокат Поляков М.В. подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у відсутності позивача та його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про місце і час розгляду справи належним чином була повідомлена, причини її неявки суду не відомі. Відзив на позов не подавався. Начальник служби у справах дітей Довжанської сільської ради Хустського району Костяк Н.В. до суду подано заяву про розгляд справи у відсутності представника третьої особи. Просила розглянути справу з врахуванням висновку органу опіки та піклування Довжанської сільської ради від 13.04.2023 року № 280. У відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З висновку № 280 від 13.04.2023 року, виконавчого комітету Довжанської сільської ради, вбачається що неповнолітня [PERSON] та його малолітня донька [PERSON] , [INFO] , зареєстровані в [ADDRESS] , але фактично проживають з батьком у будинку [ADDRESS] , де для дитини створено належні умови для проживання, виховання та розвитку. Дитина не проти визначення її місця проживання разом з батьком, оскільки стосунки у неї з матір`ю склалися не дуже доброзичливі. Мати не приймає участі у вихованні та житті дитини, рідко спілкується з нею телефоном. На даний час [PERSON] знаходиться за кордоном. На телефонні дзвінки працівників служби у справах дітей Довжанської сільської ради не відповідала. З`ясувавши думку сторін в ході розгляду справи, дослідивши докази наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 142 СК України визначено, що діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Крім цього стаття 157 Сімейного Кодексу України передбачає, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В ході розгляду справи встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі з 09.11.2006 року, який між ними розірвано за рішенням Хустського районного суду від 06.06.2022 року у цивільній справі № 309/1445/22р. В період шлюбу у сторін народилася одна дитина - донька [PERSON] , [INFO] , про що зроблений актовий запис за № 28 від 05 липня 2010 року виконавчим комітетом Липчанської сільської ради Хустського району Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини від 05 липня 2010 року, серія [NUMBER] , де батьком зазначено позивача. На час розгляду справи в суду неповнолітня дитина проживає з батьком - [PERSON] в за адресою [ADDRESS] . Фактично сім`я сторін припинила своє існування ще в 2018 році і на час розгляду справи в суді сторони не відновили свої шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3,4 ст.56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. З висновку № 280 від 13.04.2023 року, виконавчого комітету Довжанської сільської ради, вбачається що неповнолітня [PERSON] та його малолітня донька [PERSON] , [INFO] , зареєстровані в [ADDRESS] , але фактично проживають з батьком у будинку [ADDRESS] , де для дитини створено належні умови для проживання, виховання та розвитку. Дитина не проти позбавлення батьківських прав відповідачки відносно неї, оскільки стосунки у неї з матір`ю склалися не дуже доброзичливі. Мати не приймає участі у вихованні та житті дитини, рідко спілкується з нею телефоном. На даний час [PERSON] знаходиться за кордоном. На телефонні дзвінки працівників служби у справах дітей Довжанської сільської ради не відповідала. З метою соціального захисту інтересів малолітньої дитини приймаючи до уваги вищевикладене, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Положення частини першої та другої ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини, ратифіковані постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, вирішуючи даний спір, суд насамперед виходить з інтересів самої дитини, бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особи прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, а також позицію дитини, щоб дитина проживала з батьком. Виходячи з вище наведених обставин, оцінивши в сукупності встановлені у судовому засіданні докази, а також враховуючи інтереси дитини, забезпечення умов її виховання, утримання та нормального розвитку в умовах сім`ї, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та доведеними в судовому засіданні, а тому вказані позовні вимоги слід задовольнити. Питання про стягнення судових витрат сторонами не ставилося.

Outcome: approved