Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Дмитра Андрійовича про стягнення моральної шкоди. Заявлені вимоги\~мотивує тим,\~що\~ приватний\~виконавець виконавчого\~округу Закарпатської\~області Ярошевський\~Д.А.\~звернувся до\~суду із\~поданням про\~тимчасове обмеження\~у праві\~виїзду за\~кордон вилучення\~паспорта [PERSON] \~яке було\~мотивовано тим,\~що у\~нього на\~виконанні знаходиться\~виконавче провадження\~№59840398\~з примусового\~виконання виконавчого\~листа №2-838/10\~виданого 12\~листопада 2010\~року Виноградівським\~районний судом\~Закарпатської області\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~ ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~в солідарному\~порядку суму\~заборгованості в\~розмірі 246\~599,12\~гривень та\~судові витрати\~в сумі\~1\~820,00\~грн.\~Ухвалою Виноградівського\~районного суду\~від 11\~червня 2020\~року подання задоволено,\~встановлено тимчасове\~обмеження у\~праві виїзду\~за кордон\~без вилучення\~паспорта гр.\~ [PERSON] ,\~до виконання\~зобов`язань покладених\~на неї\~виконавчим листом\~№2-838/10\~від 12\~листопада \~2020\~року.\~Постановою Закарпатського\~апеляційного суду\~від 11\~листопада 2022\~року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу Виноградівського районного суду \~ \~ \~ \~Закарпатської області\~від 11\~червня 2020\~року про\~тимчасове обмеження\~у праві\~виїзду за\~кордон скасовано,\~ у\~задоволенні подання\~приватного виконавця\~виконавчого округу\~Закарпатської області\~Ярошевського Д.А.\~про тимчасове\~обмеження у\~праві виїзду\~за кордон\~без вилучення\~паспорта України,\~відмовлено.\~Позивач уважає,\~що \~тимчасове обмеження\~боржника у\~праві виїзду\~за межі\~України є\~винятковим заходом\~обмеження особистої\~свободи фізичної\~особи,\~який застосовується\~лише при\~наявності достатніх\~на це\~підстав. Внаслідок завідомо протиправних дій приватного виконавця при виконанні судового рішення позивачу [PERSON] завдано моральної шкоди і тому просить стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду в розмірі 100\~000, 00 гривень та судові витрати в розмірі 12 тисяч гривень (2\~000 гривень сума сплаченого судового збору та 10\~000 гривень витрати за надання правової допомоги адвокатом). Відповідно до ч.2-6\~ст. 19 ЦПК України\~ цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Ухвалою від 17 січня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Копію ухвали про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідачу надіслано 17.01.2023 року. 08 лютого 2023 року на адресу суду надійшов відзив, в якому відповідач зазначає, що позовна заява є безпідставною та просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що приватний виконавець, звертаючись до суду з поданням діяв у відповідності до наданих йому повноважень п.19 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» та з метою виконання рішення суду яке відповідно до ст. 129-1 Конституції України є обов`язковим до виконання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 червня 2020 року встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника [PERSON] до виконання зобов`язань, покладенних на неї виконавчим листом №2/838/10, виданого 12 листопада 2010 року Виноградівським районним судом Закарпатської області (а.с.10-11). Постановою Закарпатського апеляційного суду від 11 листопада 2022 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 червня 2020 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон скасовано, у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта України, відмовлено (а.с.7-9). Начальником 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) впс « [INFO] » ( тип Б) [NUMBER] прикордонного загону лейтенантом [PERSON] прийнято рішення від 05.12.2022 року, яким позивачу [PERSON] відмовлено у праві виїзду за межі території України (а.с.14). З наявного у матеріалах справи повідомлення заступника начальника головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України Олега Мосійчука, вбачається, що відомості стосовно [PERSON] , 07 грудня 2022 року вилучено з відповідної бази даних Державної прикордонної служби України (а.с.44). Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У статтях 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 5,6 статті 81 ЦПК України). Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до\~ст.441 ЦПК України\~тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судового рішення, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Відповідно до п.2\~ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України»\~громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, коли діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші не виконані зобов`язання - до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України. Діючим законодавством України передбачено обмеження у тимчасовому виїзді громадян України за кордон у разі ухилення такою особою від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов`язань, що обмеження здійснюється шляхом тимчасової відмови у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або тимчасово відмовлено у виїзді за кордон громадянину, який має паспорт громадянина України, для виїзду за кордон, зазначений паспорт може бути тимчасово вилучений. У даному випадку судом встановлено, що приватний виконавець під час звернення із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника [PERSON] без вилучення паспортного документа до суду діяв у межах своїх повноважень. Тому, суд враховуючи вищенаведене, приходить до висновку, що у даному випадку позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та діями з боку відповідача. Крім того, позивачем не надано суду жодних допустимих та належних доказів завдання їй моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Окрім цього, як встановлено судом, ухвала Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 червня 2020 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника [PERSON] без вилучення паспортного документа скасована, відомості стосовно [PERSON] 07 грудня 2022 року вилучено з відповідної бази даних Державної прикордонної служби України. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Дмитра Андрійовича про відшкодування моральної шкоди є такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed