Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

13 грудня 2022 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, заявивши вимогу визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке належить позивача на право спільної сумісної власності, а саме, квартирою по [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка [PERSON] разом з дитиною зареєстровані, але не проживають у спірній квартирі понад один рік, не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. В ході судового розгляду позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що за радянських часів його сім`ї була надана трикімнатна квартира в містечку цукровиків Теофіпольського цукрового заводу в смт Теофіполь. Пізніше вони обміняли трикімнатну квартиру на житловий будинок в селі Червона Дубина Теофіпольського району та однокімнатну квартиру в [ADDRESS] . Він з дружиною [PERSON] проживали в житловому будинку, а син [PERSON] після одруження став проживати в квартирі з дружиною [PERSON] , де у них народилася донька [PERSON] . Через деякий час шлюб сина розпався та вони стали проживати окремо - син в цій же квартирі, а колишня невістка з донькою переселилися на іншу квартиру, з спірної квартири вона виселилася 10 жовтня 2021 року. Після цього було виявлено, що за квартирою залишилася велика сума боргів по сплаті комунальних послуг, більше 15 тисяч гривень, так як невістка, на його думку, неналежно їх оплачувала. В даний час вони мають намір продати квартиру, щоб син переселився до них в село Червона Дубина , отриманими коштами погасити заборгованість по сплаті аліментів, однак це неможливо зробити через те, що в квартирі залишилося зареєстрованим місце проживання колишньої невістки та її малолітньої доньки. Позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та додатково пояснила, що колишня невістка [PERSON] в даний час перебуває у фактичних шлюбних стосунках з іншим чоловіком, проживає у нього в квартирі разом зі своєю донькою, чекають народження дитини. Зазначила, що [PERSON] може зареєструвати своє місце проживання та місце проживання доньки у будинку своєї матері, яка проживає в селі. Позивач [PERSON] в суд не з`явився, справа розглянута за його відсутності, в ході підготовчого провадження також підтримав позовні вимоги про визнання такими, що втратили право на проживання своєї колишньої дружини та їх спільної доньки. Відповідач [PERSON] в суд не з`явилася у зв`язку з перебуванням на лікуванні, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також просила відмовити в задоволенні позовних вимог. В судових засіданнях в ході підготовчого провадження зазначила, що дійсно не проживає з донькою у квартирі позивачів вже тривалий час, проте не має іншого житла, де б мала можливість зареєструвати своє та доньки місце проживання. Заслухавши пояснення позивачів та дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено права власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2659226068040) на праві спільної сумісної власності (номери запису про право власності 48444339, 48444352 та 48444363 відповідно), що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 листопада 2022 року №№ 315261289, 315261423 та 315261358 відповідно, а також договором міни від 09 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Теофіпольського районного нотаріального округу Хмельницької області Сорокою Н.А. за № 787, та реєстраційним посвідченням Теофіпольського районного бюро технічної інвентаризації. Відповідно до ст.ст. 401, 402, 403 ЦК України сервітутом є право обмеженого користування чужою нерухомістю за певних обставин, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Частиною 1 ст. 405 ЦК України передбачене право членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом відповідно до закону. У квартирі позивачів зареєстровані співпозивач [PERSON] , його дружина [PERSON] та їх донька [PERSON] , 2014 року народження, що підтверджується довідкою Теофіпольського виробничого управління житлово-комунального господарства Хмельницької області від 22 грудня 2022 року № 134. Відповідач [PERSON] вселилася у спірний житловий будинок як член сім`ї власника цього будинку і набула права користування цим житлом, це право за своєю суттю є сервітутом. З акту обстеження побутово-житлових умов сім`ї комісії Теофіпольської селищної ради від 03 лютого 2021 року № 118 вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі позивачів, але фактично не проживають за цією адресою. Однією з підстав для припинення сервітуту, згідно п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, є припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 26 травня 2022 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , рішення набрало законної сили 28 червня 2022 року, з його набранням припинила свою дію така обставина для проживання відповідачки [PERSON] в спірній квартирі, як член сім`ї власника, тому позовні вимоги в частині визнання її такою, що втратила право користування житлом, підлягають до задоволення. Судом не вбачається підстав для визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житлом, виходячи з наступного. Так, батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] , є співпозивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , що підтверджується рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 26 травня 2022 року та визнається усіма учасниками справи. Статтею 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 160 Сімейного кодексу України аналогічно передбачено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно частини 2 ст. 3 СК України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Оскільки малолітня [PERSON] , 2014 року народження, не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом, в якому на законних підставах була зареєстрована її мати, що більше, що в цій квартирі продовжує проживати батько дитини [PERSON] . Крім того, позивачами на надано суду належних доказів на підтвердження факту наявності у відповідачки [PERSON] іншого житла. Теофіпольська селищна рада, як орган опіки та піклування, надала суду висновок від 20 січня 2023 року № 110/02-39 про недоцільність визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, де вона зареєстрована. Таке рішення вмотивоване інтересами дитини, враховуючи, що дитина проживає разом з матір`ю на орендованій квартирі, а батько дитини проживає в квартирі, в якій він зареєстрований та є співвласником. Таким чином, дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов переконання, що визнання малолітньої дитини такою, що втратила право на користування житлом, порушує право дитини на житло, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial