Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 20000,00 грн., інфляційні нарахування у розмірі 2440,00 грн., 3 % річних у розмірі 851,50 грн. та відшкодувати судові витрати у розмірі 908,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 25.05.2020 року близько 12-00 години [PERSON] приїхав до нього на роботу за адресою: [ADDRESS] , де у приміщенні офісу ПП «Стройпром» та у присутності [PERSON] він передав відповідачу гроші у розмірі 20000,00 грн. Про отримання грошей відповідач написав розписку в якій визнав факт отримання грошей та зобов`язався повернути гроші до 01.07.2020 року. Свої зобов`язання [PERSON] не виконав. В порядку досудового врегулювання спору він 10.11.2021 року направив відповідачу претензію на повернення 20000,00 грн. та просив повернути гроші у термін до 20.11.2021 року, однак ні відповіді, ні грошей він не отримав. В зв`язку з невиконанням зобов`язання щодо повернення грошей ним нараховано інфляційні витрати у розмірі 2440,00 грн. та 3 % річних у розмірі 851,50 грн. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.12.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова та Комінтернівського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави. 21.04.2022 року вказана цивільна справа була надіслана до Ленінського районного суду м. Полтави, у зв`язку зі зміною територіальної підсудності судових справ, відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 10.03.2022 року № 4/0/9-22. В Ленінському районному суді м. Полтави вищевказана цивільна справа реєстрацію в автоматизованій системі документообігу не проходила. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 17 листопада 2022 року № 65 відновлено територіальну підсудність судових справ Комінтернівського, Ленінського, Московського, Орджонікідзевського, Фрунзенського, Червонозаводського районних судів м. Харкова, Чугуївського міського суду Харківської області, Дергачівського, Харківського районних судів Харківської області, змінену розпорядженням Голови Верховного суду від08.03.2022року №2/0/9-22«Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» із 23 листопада 2022 року. У грудні 2022 року справа надійшла до Комінтернівського районного суду м. Харкова. У судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн. - на строк до 01.07.2020 року, про власноручно написав розписку. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями ст.ст. 610-612 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором Зобов`язання, згідно зі статтею 526 ЦК України, повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За ч.2 цієї статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Таким чином, дослідивши боргову розписку, судом встановлено, що [PERSON] було отримано кошти у борг, зміст розписки також підтверджує факт укладення та зміст умов договору, обов`язок повернення коштів, строк позики, тобто між сторонами було укладено договір позики. 10.11.2021 року позивач на адресу відповідача [PERSON] було направлено претензію про повернення боргу у розмірі 20000,00 грн. Будь-яких доказів на підтвердження того, що позичальником борг було сплачено, суду не надано. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань, зобов`язаний сплатити інфляційні та 3 % річних від простроченої суми за весь період прострочення. В даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Позивачем здійснено розрахунок інфляційних витрат за період з 01.09.2020 року по 30.10.2021 року та зазначено, що інфляція склала 112,2 %, тому з відповідача підлягає стягненню 20000,00 грн. : 100 % *112,2 % - 20000,00 грн. = 2440,00 грн. Також позивачем здійснено розрахунок 3 % річних за період з 01.07.2020 року по 30.11.2021 року, тому з відповідача підлягає стягненню 20000,00 грн. : 100 % * 3 % : 365 дн. * 518 д.н. = 851,50 грн. Відповідач у судове засідання не з`явився ,відзив на позовну заяву не подав, доказів погашення боргу перед позивачем не надав. Таким чином, у судовому засіданні було доведено, що між сторонами було укладено договір позики, позивач виконав умови договору, відповідач не виконував умов договору щодо повернення позики, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими. При цьому суд приймає розрахунки позивача, оскільки вони виконані арифметично вірно, відповідають умовам договору та положенням закону, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача, також на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved