Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просила визначити місце проживання малолітніх дітей: доньки, [PERSON] , [INFO] , сина, [PERSON] , [INFO] , разом з їх нею, як матірю, [PERSON] . В обгрунтування позивних вимог [PERSON] послалась на те, що з 2014 року по травень 2021 року вона проживала однією сім?єю, без реєстрації шлюбу, з [PERSON] . За час спільного проживання у нас народилися діти: донька, [PERSON] , [INFO] , та син, [PERSON] , [INFO] . З червня 2021 року вони не підтримують сімейні відносини, проживають окремо. Незважаючи на її заперечення, [PERSON] самовільно залишив дітей проживати за своєю адресою: [ADDRESS] , а її побив, та виставив зі свого будинку та відтоді розпочалися перешкоди з боку останього щодо її спіткування з дітьми. З метою усунення цих перешкод, я звернулася з відповідною заявою до Служби дітей Котелевської селищної ради. Рішенням виконкому Котелевської селищної ради від 02.12.2021 року було визначено порядок моєї участі у вихованні дітей, питання щодо проживання дітей зі мною не вирішено. Незважаючи на рішення органу опіки та піклування, відповідач продовжує перешкоджати моїй участі у вихованні дітей. У визначений для побачень час, коли я приїжджаю до Котельви, будинок його зачинений, дітей мені не надають. Я взагалі не бачу дітей, не відомо мені про їх стан здоров?я, самопочуття. Мені навіть не дає відповідач можливості по телефону привітати дітей з днем народження. З цього приводу вона зверталася з відповідною заявою до правоохоронних органів. Зазначила, що вона працє, отримує дохід, має виключно позитивну характеристику за місцем проживання, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, здорова. Згідно до Акту обстеження умов проживання від 02.07.2022 року, умови її проживання задовільні. Квартира, у якій вона мешкає, по [ADDRESS] , має 2 кімнати (а.с. 2-3). [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просив: визначити місце проживання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання батька - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] послався на те, що дійсно, з 2014 року по травень 2021 року, [PERSON] , проживала з ним однією сім?єю, без реєстрації шлюбу, за адресою: [ADDRESS] , зі мною, [PERSON] . За час спільного проживання у нас народилися діти: донька, [PERSON] , [INFO] , син, [PERSON] , [INFO] . З травня 2021 року [PERSON] самостійно переїхала на постійне місце проживання до м. Полтава, в той час як він разом із дітьми залишився проживати за адресою: [ADDRESS] , в будинку, який на праві приватної власності належить його матері - [PERSON] . Вказав, що під час шлюбних відносин та після того, як [PERSON] самостійно залишила постійне місце проживання сім?ї та дітей, до грудня 2021 року, спорів у сторін щодо визначення місця проживання спільних дітей не виникало. [PERSON] , під час свого переїзду не виявила бажання та не вчиняла жодних дій подо зміни місця проживання дітей, не спілкувалася з ними, не дбала про них, не виявляла інтересу щодо їх життя та здоров?я, аж до грудня 2021 року, до моменту, коли мною було піднято питання щодо матеріальної допомоги від матері на утримання дітей. З метою уникнення стягнення аліментів на утримання дітей, [PERSON] звернулася до виконавчого комітету Котелевської селищної ради, з надуманих підстав, про ніби то наявні перешкоди з мого боку щодо участі у спілкуванні та вихованні дітей. Рішенням виконавчого комітету Котелевської селищної ради, було визначено порядок участі [PERSON] у вихованні дітей, а саме - графіком - двічі на місяць, у вихідний день, з 10.00 до 12.00 години шляхом проведення побачень. Потому, діти за мовчазної згоди матері продовжили проживати зі мною, я і до цього часу постійно опікуюся ними і самостійно утримую їх. Допомогу в вихованні та утриманні дітей, йому надає бабуся дітей, - а не мати, - [PERSON] . [PERSON] не лише самоусунулась від виховання і догляду за дітьми, але також перестала брати участь у їх утриманні, хоча обидва з батьків не лише зобов?язані, але і мають змогу виконувати такі обов?язки щодо дітей. Після того, як мати ( [PERSON] ) самостійно змінила своє місце проживання, вона впродовж тривалого часу не намагалась контактувати із дітьми, не турбувалась щодо їх самопочуття, не намагалась пояснити і полегшити для дітей зміну сімейного стану їх батьків, що, безумовно, спричинило дітям стрес і погіршило їх психо-емоційний стан. Однак, 06.02.2022 року, через майже 3-х місячної перерви після ухвалення рішення виконавчим комітетом про порядок спілкування і участі матері в вихованні дітей, до нього звернулися працівники поліції з приводу поданої заяви [PERSON] щодо ніби то моєї перешкоди їй в спілкуванні з дітьми. Зауважив, що згідно визначеному порядку, виконавчим комітетом Котелевської селищної ради, мати мала право зустрічатися з дітьми в визначені дні та години, а саме з 10.00 до 12.00, однак звернення в поліцію було з приводу того, що я о 15.46, 06.02.22 року не надав доступу матері до дітей. Зазначив, що обидва з дітей виявляють особливу прихильність саме до нього, - батька, який опікується їх майновими і немайновими правами, психологічним станом, турбується про процес їх навчання та інтергації в суспільство. Між дітьми існує тісний зв?язок, вони люблять, дружать і захищають один одного. Наразі діти проживають у звичних для них матеріально-побутових умовах, мають окрему пристосовану і обладнану кімнату, та, враховуючи особливості дитячої психіки, не бажають змінювати звичне для них середовище на нове, про що прямо заявляють батькові. Вважає, що будь-яка зміна місця та умов проживання дітей спричинить для них додатковий стрес, який негативно вплине на дітей і їх права на безпечне і безтурботне, а тому відсутні будь-які підстави для зміни місця проживання дітей і такі підстави не можуть обумовлюватися виключно бажанням матері, не враховуючи права та інтереси дітей. У судовому засіданні позивач (відповідач) [PERSON] та її представник -адвокат Процай В.М., просили задовольнити їх позовні вимоги та відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви, посилаючись на обставини та підстави, які зазначені у позовній заяві. Відповідач (позивач) [PERSON] та його представник - адвокат Сідько С.І., просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] та задовольнити зустрічну позовну заяву, посилаючись на обставини та підстави, які зазначені у зустрічній позовній заяві. Представник третьої особи Лоханчук М.П. підтримали наданий висновок про розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дітей та на його підставі просила суд задовольнити зустрічні позовні вимоги [PERSON] та відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Розглянувши первісні та зустрічні позовні вимоги, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, подані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органами опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Стаття 3 «Європейської конвенції про здійснення прав дітей» серед основних процесуальних прав дитини визначає також право висловлювати свою думку і право бути поінформованою, в тому числі про можливі наслідки врахування цієї думки та про можливі наслідки будь-якого рішення. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Так, факт проживання [PERSON] та [PERSON] у період з 2014 року по травень 2021 року сторонами визнається та не оспорюється. Згідно копії повторно виданих свідоцтв про народження відповідно Серія [NUMBER] від 01.06.2021 року та Серія [NUMBER] від 01.06.2021 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками: доньки, [PERSON] , [INFO] та сина, [PERSON] , [INFO] (а.с. 5-6). З копії довідки начальника відділу з питань надання адміністративних послуг (ЦНАП) Світлани Демочко від 10 лютого 2022 року за №537 вбачається, що разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] проживають дочка - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 61). Згідно копії договору дарування житлового будинку вбачається, що будинок за адресою [ADDRESS] , належить матері [PERSON] - [PERSON] (а.с. 62-64). Матеріали справи свідчать, що мається письмова згода [PERSON] на те, щоб в її будинку за адресою: [ADDRESS] проживали онуки - [PERSON] , [INFO] та - [PERSON] , [INFO] (а.с. 65). Актом обстеження домоволодіння за адресою: [ADDRESS] від 15.02.2022 року стверджується, що в даному господарстві проживають без реєстрації: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також вказано про те, що мати дітей, [PERSON] за вказаною адресою не проживає з травня 2021 року (а.с. 67). Актом остеження умов проживання орендованого житла [PERSON] від 02 лютого 2022 року стверджується, що проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] з якого вбачається, що для виховання та розвитку дітей створені такі умови: для дітей передбачена окрема кімната, спальні місця, стіл для навчання, книги, іграшки (а.с.7). Дане житло [PERSON] орендує згідно договору оренди житлового приміщення від 04.11.2021 року за 4000 грн. (а.с. 148). Із копії довідки сім. лікаря Кулішов А.В. від 17.01.2022 року вбачається, що [PERSON] терепевтично здорова (а.с. 10). [PERSON] за наркологічною допомогою в облнаркодиспансер не зверталася (а.с. 11). Із довідки про заробітну плату вбачається, що [PERSON] має дохід за період з серпня 2021 року по січень 2022 року 40 998, 24 грн. (а.с. 66). Із копії цивільно-правового договіру №1 від 17 січня 2023 року вбачається, що [PERSON] працює за даним договором та отримує плату 6700 грн., з урахуванням податків (а.с. 189-190, 199). Згідно копії характеристики за місцем проживання та роботи [PERSON] характеризується позитивно (а.с. 68-70). Судом з`ясовано, що згідно висновку виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] вбачається, що виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матірю [PERSON] (а.с. 90). Згідно висновку Котелевської селищної ради від 25 травня 2022 року, як органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] вбачається, що виконавчий комітет Котелевської селищної ради, як орган опіки та піклування, прийшов до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] , із батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 92-95). З характеристи на дітей вбачається, що їх виховує бабуся та батько [PERSON] , мати [PERSON] у вихованні дітей участь не приймає (а.с. 97-100; 137-142). Отже, при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дітей, суд виходить виключно з найкращих інтересів дітей та їх прихильності до кожного з батьків. Таким чином, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин,

Outcome: approved