Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить визнати за ним право приватної власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач мотивує свої вимоги тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті матері та у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак постановою від 08.03.2023 року нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкову квартиру, у зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу. Разом з тим, позивач не має правових підстав на отримання дублікату правовстановлюючого документу, тому вимушений звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Київської міської ради, про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2023 рокупідготовче засідання закрито, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті з повідомленням учасників справи. Представник позивача [PERSON] надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви, та просить провести розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача Київської міської ради Ляхова Я. в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти позову не заперечила, просить провести розгляд справи за її відсутності. (а.с. 39-41) Дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали спадкової справи № 3/2022 (а.с. 52-109), оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Згідно статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Так, позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією від 28.06.1993 року, зареєстрованого в БТІ 19.07.1993 року за реєстровим № 241, що підтверджено Інформаційною довідкою, виданою КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 30.06.2022 року КВ-2022 № 12377. (а.с. 19, 74) [INFO] спадкодавець [PERSON] померла у віці 85 років, що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 21.03.2022 року, актовий запис № 6459. (а.с. 11, 59) 20.12.2007 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений секретарем виконкому Юрківської сільської ради Ставищенського району Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 74, яким спадкодавець все належне їй на день смерті майно заповіла [PERSON] . (а.с. 77) Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . Спадкоємцем за заповітом та спадкоємцем першої черги на спадкову квартиру, є син померлої [PERSON] , який 20.04.2022 року подав заяву про прийняття спадщини (а.с. 13, 53). Факт вищезазначених родинних відносин підтверджено свідоцтвом про народження [PERSON] , виданим Дзержинським районним бюро ЗАГС в м. Харкові від 03.08.1961 року, актовий запис № 1106. (а.с. 10, 58) Листом від 02.09.2022 року № 103-103/С-523-4354 Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією відмовлено [PERSON] у видачі дублікату свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , оскільки відповідно до п. 25 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 29.01.2010 року № 109/17404 дублікат свідоцтва підлягає видачі лише на підставі заяви власника квартири, однак остання померла. (а.с. 14) Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобалія Є.О. від 08.03.2023 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , з підстав відсутності оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру. (а.с. 12, 99) Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статті 1261-1265 Цивільного кодексу України встановлюють черги спадкоємців за законом, згідно з якими до спадкоємців першої черги за законом віднесені діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шести місяців з дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 Цивільного кодексу України). За правилом статті 1269 Цивільного кодексу України, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (стаття 1297 Цивільного кодексу України). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають, проте особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Дане положення кореспондується у п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень», відповідно до якого державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.(ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень») Судом встановлено, що предметом спору є вимоги позивача про визнання за ним як єдиним спадкоємцем першої черги права приватної власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , з підстав втрати правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності,

Outcome: approved