Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

Представник позивача Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради звернувся до суду в інтересах дитини [PERSON] та свої позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну і реєстрацію народження відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.06.2021 (справа № 592/4674/21, провадження № 2/592/1349/21) малолітню [PERSON] відібрано у матері без позбавлення батьківських прав, у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків. На підставі вищевказаних документів, рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 20.08.2021 № 411 [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. З метою реалізації права дитини на проживання в сімейних формах виховання прийнято рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 27.10.2021 № 631 «Про поповнення дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] вихованкою [PERSON] ». З жовтня 2021 року дитина проживає у дитячому будинку сімейного типу [PERSON] . За час перебування дитини у дитячому будинку сімейного типу мати жодного разу не зустрічалася з донькою. Останній раз [PERSON] бачила [PERSON] 13.09.2021 на другий день після Дня народження. Влітку 2022 року до Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради приходила відповідачка. Вона заявила про бажання повернути дитину в родину. Запевнила, що змінила спосіб життя, «зі спиртними не товаришує, у неї виробилась алергія на спиртне». У неї є житло і, що вона знайшла роботу на центральному ринку. Г [PERSON] під час візиту до Управління мала неохайний вигляд, на обличчі були синці (пояснила, що послизнулась та вдарилась об холодильник). Спеціалістом Управління було роз`яснено механізм повернення їй дитини та що для цього потрібно зробити (принести довідку від лікаря-нарколога про відсутність/наявність алкогольної залежності). Проте до Управління відповідачка більше не прийшла. Зі слів батьків-вихователів [PERSON] не згадує свою біологічну матір, між ними втрачено родинний зв`язок. [PERSON] не надавались кошти на утримання малолітньої доньки. У зв`язку з цим просить суд прийняти рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні представник позивача Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради - Панок О.А. позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] просила відмовити у позові з тих підстав, що хоче повернути дитину в сім`ю. Суд, вислухавши представника позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та, з урахуванням положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч. 1 ст. 13 ЦПК України, згідно положень якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до наступного висновку. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями п. 2 ч. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , мати [PERSON] , батько [PERSON] (а.с. 3). Відповідно до Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну і реєстрацію народження відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 4). Відповідно до рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.06.2021 (справа № 592/4674/21, провадження № 2/592/1349/21) малолітню [PERSON] відібрано у матері без позбавлення батьківських прав, у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків (а.с. 6-7). Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 27.10.2021 № 631 «Про поповнення дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] вихованкою [PERSON] » [PERSON] направлено на виховання та спільне проживання у дитячій будинок сімейного типу [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що вона ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, послалася на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, пов`язаних з вихованням дитини, а саме: не цікавиться дитиною, не піклується про неї, абсолютно байдужа до доньки, не приймає участь у її вихованні. Таким чином, в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо негативної характеристики відповідача, оскільки вони не найшли своє підтвердження в судовому засіданні. Ухиленням від виконання обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена положеннями п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї доньки в матеріалах справи відсутні. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно її доньки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача, не забезпечуватиме інтересів самої дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. А тому, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову. Однак суд вважає за доцільне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини - [PERSON] і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків.

Outcome: dismissed