Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-20 00:00:00

у липні 2019 року позивач [PERSON] , в своїх ітересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей, та [PERSON] звернулись до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просили: визнати виселення [PERSON] та [PERSON] незаконним; вселити [PERSON] та [PERSON] до квартири [ADDRESS] , а також повернути їм право володіння рухомим майном згідно списку; усунути перешкоди в користуванні [PERSON] і [PERSON] квартирою, шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] та заборони користування квартирою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та будь-яким іншим особам до вирішення справи судом. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що [PERSON] і [PERSON] з 2009 року проживають однією сім?єю, у серпні 2010 року придбали за власні кошти квартиру [ADDRESS] . 24.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики та договори іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS] . 12.07.2016 року позивачі дізнались, що 27.05.2016 року [PERSON] було звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS] на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Позивачі зазначають, що 18.07.2016 року [PERSON] у супроводі інших осіб, здійснили фізичне захоплення житла позивачів, шляхом виламування замків та проникнення до житла. 20.09.2016 року наказом Міністра юстиції України скасовані рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватних нотаріусів стосовно об?єкта нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , та відновлено право власності [PERSON] на вказану квартиру. Позивачі зазначають, що жодного рішення про їх виселення зі спірної квартири відсутнє. Таке виселення позивачів було здійснено протиправно та незаконно. За вказаних обставин, вважаючи своє право на житло порушеним, позивачі звернулись до суду з даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 24.07.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання позивачів про звільнення від сплати судового збору (т. 1 а.с. 17-18). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 09.09.2019 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачам (т. 1 а.с. 60-61). Постановою Київського апеляційного суду від 09.01.2020 року скасовано ухвалу судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09.09.2019 року, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т. 1 а.с. 93-98). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 07.02.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (т. 1 а.с. 105-106). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.04.2020 року відкладено розгляд справи (т. 1 а.с. 114). 31.08.2020 року до суду надійшов відзив від представника відповідача [PERSON] адвоката Сидоренка В.В., в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне. 24.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, в забезпечення виконання зобов?язань за яким сторони уклали договір іпотеки, предметом за яким була квартира [ADDRESS] . У зв?язку із невиконанням [PERSON] взятих на себе зобов?язань за договором позики від 24.06.2015, [PERSON] 22.09.2016 року набуто право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку звернення стягнення. 12.06.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди квартири [ADDRESS] , внаслідок чого [PERSON] є законним користувачем спірної квартири. Починаючи з 12.06.2017 року позивачі не звертались до [PERSON] з повідомленням про виселення її та сина, а також їх вселення. Представник відповідача зазначає, що відсутні передбачені законом підстави для вселення позивачів у спірну квартиру, та їх може порушити законні права [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] (т. 1 а.с. 135-139). Ухвалою Голосіївського районного суду м.. Києва від 08.09.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання позивачів про розгляд справи у порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 151-153). Ухвалою Голосіївського районного суду м.. Києва від 08.09.2020 року відкладено судовий розгляд справи (т. 1 а.с. 154-155). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.02.2021 заяву позивача [PERSON] про відвід головуючого судді Хоменко В.С. від розгляду справи (т. 1 а.с. 160-161). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.02.2021 року відмовлено у задоволенні заяви позивача [PERSON] про відвід головуючого судді Хоменко В.С. від розгляду справи (т. 1 а.с. 165-166). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2021 року відведено головуючого суддю Хоменко В.С. від розгляду цивільної справи (т. 2 а.с. 23-25). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Кахно І.А. від 03.03.2021 року цивільну справу прийнято до провадження (т. 2 а.с. 29-30). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.06.2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Службу у справах дітей та сім?ї Голосіївського району м. Києва (т. 2 а.с. 68-70). 04.11.2021 року цивільну справу в порядку повторного автоматизованого розподілу справ передано в провадження судді Шевченко Т.М. (т. 2 а.с. 134-137). 24.01.2022 року від відповідача [PERSON] надійшли до суду письмові заперечення по суті позовної заяви, в яких остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог, з наступних обставин. Відповідач зазначає, що 24.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики у розмірі 538 142 грн., що згідно офіційного курсу НБУ було еквівалентно 25 000 доларам США. Того ж дня, між сторонами укладено договір іпотеки квартири [ADDRESS] . В подальшому у зв?язку із збільшенням суми позики, між сторонами були укладені додаткові договори до договори позики та іпотеки. У зв?язку із невиконанням [PERSON] взятих на себе зобов?язань за договором позики, право власності на спірну квартиру згідно умов договору іпотеки перейшло до [PERSON] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16.02.2021 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] про визнання незаконними дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косенка М.О., яким не встановлено протиправної поведінки та незаконних дій в процесі проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] (т. 2 а.с. 153-160). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.01.2022 року закрито підготовче провадження (т. 2 а.с. 224). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.12.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Гераська М.Г. про відвід головуючого судді Шевченко Т.М. (т. 3 а.с. 138). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.01.2023 року прийнято відмову [PERSON] від позову в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом, провадження у цивільній справі у вказані частині закрито (т. 3 а.с. 180-181). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.02.2023 року прийнято відмову [PERSON] від позову в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом, провадження у цивільній справі у вказані частині закрито (т. 3 а.с. 189-190). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.03.2023 року заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Сидоренка В.В. про відвід головуючого судді Шевченко Т.М. передано на вирішенні іншому судді, визначеному в порядку ст. 33 ЦПК України (т. 3 а.с. 208-209). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.04.2023 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] адвоката Сидоренка В.В. про відвід головуючого судді Шевченко Т.М. (т. 3 а.с. 214-216). Заслухавши пояснення учасників справу та дослідивши докази, наявні у справі, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 18.08.2010 року [PERSON] набуто у власність квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук І.І. за реєстровим номером 4183 (т. 1 а.с. 24-25). 08.09.2010 року проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.09.2010 № 27256490 (т. 1 а.с. 26). 24.06.2015 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, укладено договір позики, за умовами п. 1 якого [PERSON] позичив (взяв у борг) у позикодавця суму у розмірі 538 142,50 грн., що на день укладення договору за курсом НБУ становить 25 000 доларів США (т. 1 а.с. 39-40). 12.08.2015 року між сторонами укладено договір про внесення змін до договору позики від 24.06.2015 року, за умовами якого збільшено суму позики до 1 068 577,50 грн., що на день укладення договору за курсом НБУ становить 50 000 доларів США (т. 1 а.с. 41). Крім того, в забезпечення виконання зобов?язань за договором позики від 24.06.2015 року, тієї ж дати між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук І.І. за реєстровим номером 825 (т. 1 а.с. 31-36). 12.08.2015 року між сторонами укладено договір про внесення змін до договору іпотеки у зв?язку із збільшенням зобов?язання за договором позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук І.І. за реєстровим номером 1052 (т. 1 а.с. 37-38). Зі змісту листа заступника начальника Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 02.11.2017 вбачається, що [PERSON] по спецлінії «102» 18.07.2016 року об 11.57 год. здійснено повідомлення наступного змісту: «невідомі особи вибивають двері в квартиру»; [PERSON] 18.07.2016 року о 12.01 год. здійснено повідомлення наступного змісту «6 чоловік в чорному однострої вибили двері в квартиру заявника та виганяють його, представляються охороною». Оперативним черговим по м. Києву призначено та направлено екіпажі патрульної поліції № 0103 та № 0104. Крім того, [PERSON] по спецлінії «102» 29.07.2016 року о 15.10 год. здійснено повідомлення наступного змісту: «заявницю не пускають до квартири», у зв?язку із чим оперативним черговим направлено екіпаж патрульної поліції № 0652 (т. 1 а.с. 50). Крім того, встановлено, що Голосіївським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42016100000000664 від 12.07.2016 року за фактом шахрайського заволодіння квартирою [ADDRESS] , за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 Кримінального кодексу України. Крім того, Голосіївським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12016100010007227 від 19.07.2016 року за фактом вчинення невстановленими особами протиправних дій за адресою: [ADDRESS] , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 Кримінального кодексу України. Вказані кримінальні провадження об?єднано в одне. Наведене вбачається з листа Першого заступника прокурора міста Києва від 28.09.2016 року (т. 1 а.с. 51). Крім того, судом встановлено, що 23.09.2016 відбувся перехід права власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі іпотечного договору від 24.06.2015 від [PERSON] до [PERSON] 12.06.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір найму квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В. за реєстровим номером 1039 (т. 1 а.с. 142-144). Також, судом встановлено, що 27.05.2016 року приватним нотаріусом Косенком М.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29786958, на підставі якого 31.05.2016 року проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та внесено запис про право власності № 14747232. 29.07.201 року приватним нотаріусом Косенком М.О. були прийняті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 30706304 - припинено обтяження за іпотечним договором, № 30706356 - припинено іпотеку. Наказом Заступника Міністра з питань державної реєстрації міністерства юстиції України від 19.09.2016 року № 2445/5 задоволено скаргу [PERSON] ; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: від 27.05.2016 року № 29786958; від 29.07.2016 року № 30707578; від 29.07.2016 року № 30707468 (т. 1 а.с. 231). 23 вересня 2016 року приватний нотаріус КМНО Каплун Ю. В. прийняв рішення про повторну державну реєстрацію права власності на квартиру, передану [PERSON] в іпотеку, за [PERSON] , рішення № 31530362. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26.01.2022 року у цивільній справі № 752/19664/19 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю.В.. про визнання незаконним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та припинення права власності, у задоволенні позовних вимог відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 08.11.2022 року скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26.01.2022 року, постановлено нове. Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним № 31530362 від 23 вересня 2016 року о 09:17:11, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним № 665935580000, яким є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] .Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним № 665935580000, яким є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , запис про яку внесено на підставі прийнятого державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним № 31530362 від 23 вересня 2016 року о 09:17:11. Припинено право власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним № 665935580000, яким є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т. 3 а.с. 113-127). Позивачі зазначають, що жодного рішення про їх виселення зі спірної квартири відсутнє. Таке виселення позивачів було здійснено протиправно та незаконно. Згідно зі статтю 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (тут і далі -«Закон», у редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною першою статті 3 Закону визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Згідно із частиною першою статті 12 Закону у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до частини першої статті 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно із частиною першою статті 35 Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом установленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону). У частині третій статті 33 Закону визначено, що існують такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: - судовий (на підставі рішення суду); - позасудовий (на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону № 898-IV). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV). Згідно із частиною третьою статті 36 Закону договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього ж Закону; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього ж Закону. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (частина перша статті 37 Закону). Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40Закону). Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (частина друга статті 40 Закону). За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини першої ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, одночасно надається інше постійне житлове приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне житлове приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частина друга статті 109 ЖК УРСР). Звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (частина третя статті 109 ЖК УРСР). Тобто починає діяти частина друга статті 109 ЖК УРСР щодо можливості виселення з одночасним наданням іншого постійного житлового приміщення. Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 361/4481/19 від 22.03.2023 року та обов?язкових до застосування судами, частина третя ст. 109 ЖК УРСР деталізує порядок виселення осіб, які проживають у переданому в іпотеку житловому приміщенні після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на житло шляхом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін (у договірному порядку) без звернення до суду. У такому випадку після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житло всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У цьому випадку частина третя статті 109 ЖК УРСР відсилає до частини другої цієї статті, у якій зазначається про необхідність надання громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, іншого постійного житлового приміщення (за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку), із зазначенням такого постійного житлового приміщення в рішенні суду. Тобто порядок звернення стягнення на предмет іпотеки (шляхом позасудового врегулювання чи в судовому порядку) не впливає на встановлені законом гарантії надання іншого житлового приміщення при вирішенні судом спору про виселення з іпотечного майна, передбачені частиною другою статті 109 ЖК УРСР. Визначальним у цьому випадку є встановлення, за які кошти придбано іпотечне майно - за рахунок чи не за рахунок кредитних коштів. Велика Палата Верховного Суду вважає, що загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення, передбачене частиною другою статті 109 ЖК УРСР, стосується не тільки випадківвиселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, а й у разі виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотекив позасудовому порядку, коли мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, тобто не досягнуто згоди щодо виселення між новим власником і попереднім власником чи наймачами житлового приміщення. Це передбачено і в частині першій статті 109 ЖК УРСР, у якій вказано, що виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Так званого адміністративного виселення на вимогу будь-яких осіб чи органів, наділених владними повноваженнями, ЖК УРСР не містить, що відображає ті зміни у законодавстві, які запроваджені в Україні у зв`язку з рухом держави до Європейського Союзу та необхідністю захисту основоположних прав людини. А тому в разі якщо іпотечне майно було набуто не за кредитні кошти і на нього звертається стягнення в позасудовому порядку та якщо мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, то виселення цих осіб повинне відбуватися на підставі рішення суду в порядку статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частин першої - третьої статті 109 ЖК УРСР, тобто з наданням іншого постійного житлового приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту (позики), повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. У цьому випадку виселення громадян проводиться у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 109 ЖК УРСР, тобто з наданням цим громадянам житлових приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Судовим розглядом встановлено, що квартира [ADDRESS] , яка є предметом іпотеки, за укладеним між сторонами договором іпотеки, придбана позивачем [PERSON] 18.08.2010 року не за рахунок кредитних коштів. Виселення позивачів із спірної квартири 18.07.2016 року відбулось не на підставі судового рішення про виселення. у його відсутність, відтак з порушенням положень ст. 47 Конституції України, ст. 109 ЖК УРСР та ст. 40 Закону України «Про іпотеку». Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наведеною нормою матеріального права визначено право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Враховуючи обставини, встановлені постановою Київського апеляційного суду від 08.11.2022 року у цивільній справі № 752/19664/19 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю.В.. про визнання незаконним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та припинення права власності, та положення ст.ст. 317, 391 ЦК України, суд надходить до висновку про наявність підстав відповідно до закону для виселення [PERSON] із спірного приміщення. Відтак, суд надходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність передбачених законом підстав для їх задоволення. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial