Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-06 00:00:00

15.12.2022 року [PERSON] (далі\~по тексту\~ позивач)\~звернувся до\~Білгород-Дністровського\~міськрайонного суду\~Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі по тексту відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі по тексту третя особа) про стягнення заборгованості\~по заробітній\~платі,\~середнього заробітку\~за період\~прострочення та\~компенсації втрати\~частини доходів(а.с.1-7). Так, позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (ідентифікаційний код 21616582; місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 3) на користь [PERSON] , ( [INFO] ; зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) заборгованість в розмірі 124 723 ( сто двадцять чотири тисячі сімсот двадцять три) гривні 55 (п`ятдесят п`ять) копійок, яка складається з наступного: - заборгованість з оплати праці 36 288,99 грн (тридцять шість тисяч двісті вісімдесят вісім) гривень 99 (дев`яносто дев`ять) копійок, в тому числі компенсація за невикористані відпустки 7712,37 грн. та вихідна допомога 2873,60 грн.; - середнього заробітку за період з 14 червня 2021 року по 07 грудня 2022 року в розмірі 77874 (сімдесят сім тисяч вісімсот сімдесят чотири) гривні 56 (пятдесят шіть) копійок; - компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 14 червня 2021 року по 07 грудня 2022 року в розмірі 10560 (десять тисяч п`ятсот шістдесят) гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача звільнено з посади начальника Білгород-Дністровського міжрайонного виробничого відділу 14 червня 2021 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з припиненням підприємства шляхом ліквідації, відповідно до наказу директора Одеської регіональної філії ДП «ЦДЗК» №59-к від 11 червня 2021 року. Цим же наказом також вказано відділу бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності здійснити остаточний розрахунок згідно законодавства та виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку. Між тим, ані в день звільнення, ані на момент подання цього позову з позивачем не здійснено остаточний розрахунок згідно законодавства, що підтверджується випискою по рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 07 грудня 2022 року, з якої вбачається, що остання виплата Одеською регіональною філією ДП «ЦДЗК» була здійснена 16 квітня 2021 року в розмірі 2000,00 ( призначення платежу «заробітна плата за липень 2020 року»). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2022 року відкрито спрощене позовне провадження по справі № 495/10068/22 за позовною заявою [PERSON] до ДП «Центр державного\~земельного кадастру»\~за участю\~третьої особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору\~на стороні\~відповідача -\~Одеської регіональної\~філії ДП\~«Центр державного\~земельного кадастру»\~про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньому заробітку за період прострочення, компенсації втрати частини доходів. Справу призначено до судового розгляду (а.с.42-43). 17.01.2023 року від представника відповідача ДП «Центр державного земельного кадастру» до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник ДП «Центр державного земельного кадастру» просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, оскільки позивачем невірно розрахована сума середнього заробітку за час затримки виплати, так як розрахунок робиться за робочі дні, а не за календарні, виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки здійснюються по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців, що призвело до завищення розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати. Також зазначив, що позивачем завищена сума компенсацій втрати частини доходів, оскільки вона повинна бути зменшена на податок та військовий збір. Крім цього представник відповідача вказав, що позивачем пропущений строк для звернення до суду з відповідними позовними вимогами, визначений ст.233 КЗпП України, що на його думку є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог (а.с.46-58). 03.02.2023 року від адвоката Берлінського О.А. в інтересах позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив ДП «Центр державного\~земельного кадастру»,\~відповідно до\~якої він\~зазначив,\~що період\~затримки виплати\~заробітної плати\~з 15\~червня 2021\~року по\~07\~грудня 2022\~року складає\~541\~календарний день,\~з яких\~379\~днів є\~робочими.\~Саме за\~вказаний період,\~на його\~думку відповідач\~і повинен\~здійснити виплату\~середнього заробітку\~в розмірі\~визначеному листі\~ДП «Центр\~державного земельного\~кадастру» від\~31\~жовтня 2022\~року №5/1596,\~а саме\~143,68\~грн.\~виплата заробітної\~плати та\~інших похідних\~від неї\~виплат в\~день звільнення\~є обов`язком,\~а не\~правом роботодавця.\~14\~червня 2021\~року,\~в останній\~робочій день\~позивача,\~відповідач був\~зобов`язаний без\~будь-яких\~додаткових звернень\~з боку\~позивача,\~здійснити з\~ним остаточний\~розрахунок,\~чого відповідач\~не здійснив,\~хоча у\~нього були наявні всі необхідні банківські розрахункові реквізити позивача, які давали йому можливість перерахувати належні суми до виплати. Крім цього, представник позивача зазначив, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні статті 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили. Зауважив, що у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, що передбачено діючим законодавством (а.с.108-115). 04.04.2023\~року відпредставника відповідача ДП «Центр державного земельного кадастру» до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого він пояснив, що всі працівники філії Центру ДЗК, у тому числі і працівники відповідальні за нарахування та виплату заробітної плати звільнилися. Керівництво філії Центру ДЗК при звільненні працівників у зв`язку з припиненням діяльності філії, не забезпечило своєчасної виплати заробітної плати працівникам. Зазначив, що розмір невиплаченої заробітної плати позивачу, що підлягає оплаті з урахуванням податків і зборів складає 36 288,99 грн. Стосовно стягнення з Центру ДЗК середнього заробітку за період з 14.06.2021 року по 07.12.2022 року в розмірі 77 874,56 грн. та компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 14.06.2021 року по 07.12.2022 року в розмірі 10 560,00 вказав, що такі вимоги позивача не визнає, оскільки вони необґрунтовані, так як вони подані з порушенням норм ст.ст. 117 та 223 КЗпП. (а.с.137-145). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але його представник адвокат Берлінський О.А. подав до суду заяву, згідно із якою просить розглянути справу за відсутністю сторони позивача. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства (а.с.160). Представник відповідача ДП «Центр державного\~земельного кадастру»в судове засідання не з`явився, але подав заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно із якою зазначив, що просить розглядати справу без участі представника ДП «Центр державного земельного кадастру» та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати (а.с.133, 157-158). Представник третьої особи Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» в судове засідання не з`явився, будь-яких клопотань не заявляв, повідомлявся належним чином про час та місце судового розгляду. Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Центр державного земельного кадастру» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за період прострочення та компенсації втрати частини доходів. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідно до наказу №62-к від 03 вересня 2012 року позивача [PERSON] було прийнято на роботу в Одеську регіональну філію Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на посаду начальника Білгород-Дністровського районного виробничого відділу. В подальшому позивач працював у вказаній Філії на посадах начальника міжрайонного виробничого відділу №7, начальника Білгород-Дністровського міжрайонного виробничого відділу, що вбачається з копії Трудової книжки [NUMBER] (а.с. 8-10). Згідно із наказом директора Одеської регіональної філії ДП «ЦДЗК» №59-к від 11 червня 2021 року позивача звільнено з посади начальника Білгород-Дністровського міжрайонного виробничого відділу 14 червня 2021 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з припиненням підприємства шляхом ліквідації. Зазначеним наказом також наказано відділу бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності здійснити остаточний розрахунок згідно законодавства та виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку. За твердженням позивача, до теперішнього часу з ним не здійснено остаточний розрахунок згідно законодавства, що підтверджується випискою по рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 07 грудня 2022 року, а остання виплата Одеською регіональною філією ДП «ЦДЗК» була здійснена 16 квітня 2021 року в розмірі 2000,00 (а.с.11-13). Відповідно до листа ДП «Центр державного земельного кадастру» від 31 жовтня 2022 року №5/1596 загальний розмір заборгованості перед позивачем на день звільнення складає 36 288,99 грн. (а.с.14-15, 17). Згідно із розрахунком середнього заробітку позивача, середньоденна заробітна плата складає 143,68 грн. (а.с.18). Таким чином, позивач зазначив, що на момент подання цього позову інтервал затримки з виплати йому заробітної плати складає 542 календарних дні ( з 14 червня 2021 року по 07 грудня 2022 року), розмір середнього заробітку, що підлягає виплаті складає 77 874,56 грн (середньоденна заробітна плата 143,68 грн *542 календарних дні). Крім цього, позивач вважає, що при затримці виплати заробітної плати на один і більше календарних місяців, роботодавець зобов`язаний нарахувати та виплатити працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати, нарахування компенсації якої проводиться один раз перед виплатою заборгованості із заробітної плати. Виплачується компенсація в місяці, у якому проводиться виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованої, але вчасно невиплаченої заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. З урахуванням, того що заборгованість з виплати заробітної плати виникла в червні 2021 року то на момент подання цього позову коефіцієнт для визначення суми компенсації за затримку виплати заробітної плати складає 0,291 (а.с.33). Позивач вказав, що розмір його компенсації складає 10560,00 грн (36 288,99 грн заборгованості з заробітної плати * 0,291 коефіцієнт для визначення суми компенсації ). Дані обставини і стали підставою для звернення [PERSON] з відповідною позовною заявою до суду. Згідно із\~ст.1\~Закону України\~«Про оплату\~праці»,\~заробітна плата\~ це\~винагорода,\~обчислена,\~як правило,\~у грошовому\~виразі,\~яку за\~трудовим договором\~роботодавець виплачує\~працівникові за\~виконану ним\~роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Працівник має\~право на\~оплату своєї\~праці відповідно\~до актів\~законодавства і\~колективного договору\~на підставі\~укладеного трудового\~договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами (статті 21, 22 Закону України «Про оплату праці»). Відповідно до статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника (ст.47 КЗпП України). Згідно із статтею 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про нараховані\~суми,\~належні працівникові\~при звільненні,\~власник або\~уповноважений ним\~орган повинен\~письмово повідомити\~працівника перед\~виплатою зазначених\~сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі\~невиплати з\~вини власника\~або уповноваженого\~ним органу\~належних звільненому\~працівникові сум\~у строки,\~зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Як вбачається з матеріалів справи, станом на теперішній час у відповідача перед позивачем існує борг у сумі 36 288 (тридцять шість тисяч двісті вісімдесят вісім гривень) 99 (дев`яносто дев`ять) копійок, про що свідчить лист ДП «Центр державного земельного кадастру» від 31 жовтня 2022 року №5/1596 та розрахунковий листок за червень 2021 року (а.с.14-15, 17). Зазначену заборгованість відповідач не заперечує та визнає в повному обсязі, про що особисто вказує цей факт у своїх поясненнях (заперечення на відповідь на відзив). Крім цього, відповідачем ДП «Центр державного земельного кадастру», в порушення статей 47, 116 Кодексу законів про працю України, у день звільнення (14.06.2021 року) позивача [PERSON] , не здійснено з останнім остаточний розрахунок, чого не зроблено і по теперішній час, у зв`язку з чим, відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України, ДП «Центр\~державного земельного\~кадастру»повинно виплатити [PERSON] заборгованість (неоспорювану відповідачем) із заробітної плати в розмірі 36 288,99 грн. (відповідно до розрахункового листка за червень 2021 року) та його заробітну плату за весь час затримки з 15.06.2021 року по 15.12.2021 року, тобто за період затримки не більше 6 місяців. Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 8\~лютого 1995\~року N\~100 (100-95-п ) (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348). Таким чином, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку середнього заробітку за два місяці, які передують звільненню, середньоденна заробітна плата позивача становить 143,68 гривень (а.с.18). Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку середньої заробітної плати за час затримки виплати становить 18 391,04 гривень (а.с.61). Затримка розрахунку при звільненні з 15.06.2021\~року по\~15.12.2021\~рікскладає 128 робочих днів. Сума заробітної плати за час затримки складає 18 391,04 грн. (143,68 грн. помножити на 128 днів). Системний аналіз наведених норм в постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року справа № 359/10023/16-ц дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Таким чином,\~відповідно до\~наданих відповідачем та перевіренних судом розрахунків, середній заробіток за весь час затримки ДП «Центр\~державного земельного\~кадастру»належних\~до сплати\~ [PERSON] \~сум на\~час звільнення\~по день\~фактичного розрахунку, але не\~більш як\~за шість\~місяцівсклав 18\~391,04(за період 15.06.2021\~року по\~15.12.2021\~рікроку включно та складається з 128 днів х 143,68 грн.). Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати в розмірі 10560,00 грн. Згідно із ст.\~34\~Закону України\~«Про оплату\~праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до чч. ст.1-2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника. Відповідно до ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 21\~лютого 2001\~року №\~159 «Про затвердження\~Порядку проведення\~компенсації громадянам\~втрати частини\~грошових доходів\~у зв`язку\~з порушенням\~термінів їх\~виплати» \~встановлено,\~що компенсація проводиться за рахунок тих самих джерел, що й виплати, за невиплату яких вона нараховується.Нарахування компенсації проводиться один раз перед виплатою заборгованості із заробітної плати. Виплачується компенсація в місяці, у якому проводиться виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць. Для визначення суми компенсації індекс споживчих цін обчислюється шляхом множення щомісячних індексів споживчих цін, які публікуються Держстатом України за період невиплати заробітної плати. Індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується заробітна плата, до розрахунку не включається. З урахуванням того, що заборгованість з виплати заробітної плати виникла в червні 2021 року то на момент подання цього позову коефіцієнт для визначення суми компенсації за затримку виплати заробітної плати складає 0,291, відповідно до коефіцієнтів суми компенсації за затримку заробітної плати, нарахованої в січні 2009 року-вересні 2022 року, при її виплаті у листопаді 2022 року (а.с.33). Таким чином, розмір суми компенсації позивачу, як працівнику який втратив частину заробітної плати, у зв`язку із порушенням строків її виплати складає 10560,00 грн (36288,99 грн. - заборгованість з заробітної плати * 0,291 коефіцієнт для визначення суми компенсації ). Твердження відповідача щодо пропущення позивачем строку, передбаченого трудовим законодавством для звернення до суду з даними позовними вимогами, суд вважає такі твердження хибними, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.\~У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Між тим, пунктом 1 Прикінцевих положень КЗпП України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2022 року №928 продовжено строк дії карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, який розпочато 12 березня 2020 року, до 31 грудня 2022 року. З урахуванням викладеного позовну заяву подано в строки встановлені чинним законодавством (15.12.2022 року). Таким чином, аналізуючи всі обставини справи, дослідивши надані докази сторонами відповідно до діючого законодавства, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду у відповідача перед позивачем наявна заборгованість у сумі 36 288,99 грн., що підтверджується відповідними вказаними вище документами та не оспорюється відповідачем. Крім цього позивач вважає, що відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за період з 14.06.2021 року по 07.12.2022 року у розмірі 77 874,56 грн., з чим суд не може погодитися у повному обсязі, оскільки період та сума заборгованості визначені позивачем не у відповідності з чинним законодавством. Так, в матеріалах справи наявний розрахунок середньої заробітної плати за час затримки виплати (а.с.61), згідно із яким визначено період затримки виплати, а саме з 15.06.2021 року по 15.12.2022 року, але не більше 6 місяців, що визнається судом відповідним до чинного законодавства (ст.117). Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені\~обставини та\~норми чинного\~законодавства,\~розглянувши справу\~в межах\~заявлених вимог\~та наданих\~сторонами доказів,\~які оцінені\~судом в\~їх сукупності,\~суд,\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~дійшов до\~висновку про\~часткову законність,\~обґрунтованість та\~правомірність позовних\~вимог [PERSON] до ДП «Центр державного\~земельного кадастру»\~за участю\~третьої особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору\~на стороні\~відповідача -\~Одеської регіональної\~філії ДП\~«Центр державного\~земельного кадастру»\~про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньому заробітку за період прострочення, компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з чим такий позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за розгляд позовної заяви пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial