Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи державного нотаріуса П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Ясинської Н.М. про визнання недійсним договору. Позов мотивує тим, що 27 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання (надалі «Договір», «оспорюваний договір»). У відповідності до п.1.1 Договору [PERSON] передала у власність гр. [PERSON] належну їй на праві приватної власності квартиру за адресою [ADDRESS] , взамін чого гр. [PERSON] зобов`язується забезпечувати [PERSON] утриманням та доглядом довічно. Зазначає, що оскільки протягом двох років до моменту укладення договору [PERSON] страждала на тяжке хронічне психологічне захворювання, а відтак позбавлена можливості повністю усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Додатково зазначає, що зверталась до Франківського районного суду м.Львова в порядку окремого провадження із заявою про визнання [PERSON] недієздатною, однак у зв`язку із її смертю провадження у справі було закрито. Додатково зазначає, що [PERSON] являється її тіткою (рідною сестрою батька позивача [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ) і після її смерті за заявою [PERSON] заведено спадкову справу в Третій львівській державній нотаріальній конторі , а відтак вона являється потенційним спадкоємцем після смерті [PERSON] , а тому оскаржуваний договір порушує її законні права та інтереси. Також повідомила суд, що за життя [PERSON] вона привозила їй продукти харчування, ліки. Позивач позов підтримала повністю, просила такий задоволити. Представник позивача позов підтримав повністю. Додатково зазначив, що висновком судово-психіатричної експертизи №196 від 14.04.2017 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , страждала стійким хронічним психічним розладом у формі судинної деменції, яка в неї розвинулась у 2009-2010 році. На момент укладення договору довічного утримання, а саме 27.09.2011 року, [PERSON] не могла усвідомлювати значення свої дій. Вважає даний висновок повним, а інші докази по справі не спростовують факту, що [PERSON] на момент укладення договору не могла усвідомлювати значення свої дій. Не погоджуючись з поданим позовом, відповідач [PERSON] пояснила, що за життя [PERSON] ніколи не хворіла на будь-які психічні захворювання. Завжди була при світлій пам`яті, розуміла значення своїх дій. В [PERSON] були проблеми з ногами , які завжди треба було обробляти, внаслідок чого остання мало пересувалася, а на момент укладення оскаржуваного Договору практично зі своєї квартири не виходила. Протягом тривалого часу вона здійснювала догляд за [PERSON] після чого остання сама запропонувала укласти договір довічного утримання, що і було зроблено 27 вересня 2011 року. Зазначає, що вона належним чином виконувала умови договору та здійснювала догляд за [PERSON] .. Цей догляд забезпечувався шляхом матеріального забезпечення, проживання її в квартирі аж до самої смерті, купівлею всього необхідного в тому числі в тому числі медичних препаратів. Додатково зазначила, що перед укладенням оспорюваного договору, а саме 08.09.2011 року на вимогу нотаріуса, [PERSON] оглядали лікарі КЗ «Львівського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру» та жодних психічних захворювань, які б перешкоджали укладенню оспорюваного Договору в неї не виявлено, на облік її не ставили, про що видано відповідну довідку. Перед укладенням даного Договору [PERSON] також видавала їй нотаріально посвідчену довіреність на представництво інтересів щодо оформлення спадщини після смерті чоловіка. Інші родичі, в тому числі позивачка, догляду за [PERSON] не здійснювали. Похованням [PERSON] займалися вона та її мати [PERSON] , саме вона отримувала оригінал свідоцтва про смерть. Відповідач судове засідання 11.04.2023 року не з`явилась, однак в попередніх судових засіданнях заперечила щодо позову, просипи відмовити в задоволенні такого. Представник відповідача також заперечив проти заявленого позову та просив суд в задоволенні такого відмовити. Додатково пояснив, що висновок судово-психіатричної експертизи №196 від 14.04.2017 року є необгрунтованим, таким, що суперечить всім іншим матеріалам справи, а відтак викликає сумніви в його правильності. Вважає, що при проведенні вищезазначеної експертизи експерти вдалися до спотворення показів деяких свідків, з метою отримання бажаних характерних ознак для обгрунтування наявності у [PERSON] психічних розладів. Зазначає, що позивачкою не доведено, що оспорюваним договором, стороною якого вона не була, порушено, не визнано чи оспорено будь-які її права чи законні інтереси, оскільки нею не підтверджено факт родинних відносин з померлою [PERSON] . Третя особа державний нотаріус П`ятої львівської державної нотаріальної контори Ясинська Н.М. у вирішенні даного позову поклалася на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, шо позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.15\~та п. 8 і 9 ч. 2 ст.16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайновоі) шкоди. За вимогами ст.\~12,81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1, 2\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, шо мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що [PERSON] була власником спірної квартири [ADDRESS] , яка належала їй: (одна друга) частки на підставі Свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 01.07.1996 року, видане виконкомом Львівської міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням №441 та (одна друга) частки на підставі Свідоцтва про право на спадщину, видане П`ятою львівською державною нотаріальною конторою 21.09.2011 року за реєстром №2072, зареєстрованого в Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 23.09.2011 року, номер запису 17603, реєстраційний номер34669160. 27 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено оспорюваний договір довічного утримання, який посвідчений державним нотаріусом П`ятої львівської державної нотаріальної контори , Ясинською Н.М. та який зареєстрований в реєстрі за №2116 (т.1 а.с.3,4). У відповідності до даного Договору сторони перебуваючи при здоровому розумінні та ясній пам`яті уклали цей договір про таке: гр. [PERSON] передала у власність гр. [PERSON] належну їй на праві приватної власності квартиру за адресою [ADDRESS] . Згідно п.14 оспорюваного Договору сторони підтверджують, що цей договір відповідає їхнім дійсним намірам і не носить характеру мнимої та удаваної угоди, а також не є зловмисною угодою. В договорі також зазначено, що особи сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність гр. [PERSON] відчужуваної квартири перевірено. У зв`язку з похилим віком та хворобою Відчужувача, [PERSON] договір посвідчено на дому за адресою [ADDRESS] . Право власності відповідача [PERSON] на вищезазначену квартиру було зареєстровано за нею 18.10.2011, що стверджується витягом про державну реєстрацію прав №31707738 виданого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (т.1 а.с.5). До цього, а саме 12.09.2011 цим же нотаріусом П`ятої львівської державної нотаріальної контори , [PERSON] посвідчено довіреність [PERSON] на ім`я [PERSON] , [PERSON] на представництво її інтересів, зокрема щодо оформлення спадкової справи на її ім`я після смерті чоловіка гр. [PERSON] , 1919 р.н., який помер [INFO] . При цьому у зв`язку з похилим віком та хворобою довірителя, цю довіреність нотаріусом аналогічно посвідчено на дому за адресою [ADDRESS] . [PERSON] [INFO] , померла [INFO] , у віці майже 89 років, що стверджується листом Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції від.18.09.2012 року. Даний факт визнається сторонами. Із заявою про прийняття спадщини після її смерті [PERSON] до нотаріуса звернувся позивачка. Так згідно листа Третьої львівської державної нотаріальної контори від 30.03.2023 року вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] заведена Третьою львівською державною нотаріальною конторою 11 жовтня 2012 року за №689/2012 на підставі заяви племінниці померлої (факт родинних відносин не підтверджений) [PERSON] , яка надійшла поштою до Третьої львівської державної нотаріальної контори та зареєстрована в книгу реєстрації спадкових справ за № 2006 11 жовтня 2012 року. У ч. 3\~ст. 203 ЦК України\~визначено загальні вимоги, дотримання яких необхідне для дійсності правочину, серед яких, зокрема, волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а у ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~зазначено, що недотримання в момент укладення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч. 3\~ст. 203 ЦК України, є підставою недійсності цього правочину. У відповідності до ч. 3\~ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Так, згідно з ч. 1\~ст. 225 ЦК України\~правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені. У відповідності до роз`яснень викладених в п.16\~постанови ПленумуВерховногосудуУкраїни від06.11.2009р.№ 9«Про судовупрактикурозглядуцивільнихсправпровизнанняправочинів недійсними»\~правила\~статті 225ЦК\~поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до\~статті 145ЦПК\~зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до\~статті 212 ЦПК. Першочергово, вирішуючи позов про визнання недійсним оспорюваного договору довічного утримання з підстав вчинення його особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, суд виходить із наступного. У справі за клопотанням позивача ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 01.11.2016 року, під головуванням судді Лозинського Б.М., призначалось та було проведено посмертну судово-психіатричну експертизу (т.1 а.с.187). Так, згідно висновку судово-психіатричної експертизи №196 від 14.04.2017 року виконаного лікарями КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» вбачається, що [PERSON] , [INFO] , страждала стійким хронічним психічним розладом у формі судинної деменції, яка в неї розвинулась у 2009-2010 році. На момент укладення договору довічного утримання, а саме 27.09.2011 року, [PERSON] не могла усвідомлювати значення свої дій. Суд зазначає, що підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст.225 ЦК\~України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. У відповідності до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим в судовому рішенні. Суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що даний висновок є необгрунтованим, який ґрунтується на припущеннях та таким, що суперечить всім іншим матеріалам справи, викликає сумніви в його правильності, а відтак відхиляє його з огляду на наступне. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №196 від 14.04.2017 року (надалі «Висновок») зазначено, що свідок [PERSON] , серед іншого показав, що покійна нікого з чужих не хотіла впускати та ні з ким говорити, що «нікого з родичів не має» та вказав, що хтось до неї добирався через вікно, а «вона нікого не впускала говорила, що нікого не хочу, бо боюся, що мене хочуть ограбити», а свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] говорила їй про те, що «все хтось приходить до неї і робить збитки, що двері їй ламали», що можна розцінювати як маячні ідеї «збитку» (сторінка 9 Висновку). Дані факти не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи. Так будучи допитаною в якості свідка [PERSON] показала, що проживає за адресою [ADDRESS] . Працює двірником та обслуговує під`їзд в якому розташована квартира [ADDRESS] , в якій проживала [PERSON] . Зазначає, що неодноразово спілкувалася з померлою [PERSON] , коли та вигулювала собаку, неодноразово була в неї в квартирі, купляла необхідності ліки, ніколи не бачила в неї будь-яких психічних проблем, розладів чи маячних ідей. Їй відомо, що догляд за [PERSON] здійснювала [PERSON] та її мати [PERSON] про що їй особисто повідомляла [PERSON] . Відомо, що у 2012 році [PERSON] померла, а похоронами займалася відповідачка. Родичів, які б відвідували [PERSON] ніколи не бачила та про них їй нічого не відомо, померла їй про них нічого не розказувала. Додатково повідомила, що в 2010 році був випадок, що у замок вхідних дверей квартири [PERSON] невідомими особами були напхані сірники. За проханням покійної її чоловік, [PERSON] , здійснював ремонт даного замка. Будучи допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] не зміг пояснити суду, чому реальні події з життя [PERSON] , про які зазначає свідок [PERSON] в своїх поясненнях, експерти розцінили, як маячні ідеї «збитку». В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає за адресою [ADDRESS] та являлася сусідкою покійної [PERSON] . За даною адресою проживає з народження. Зазначає, що неодноразово спілкувалася з померлою [PERSON] , неодноразово була в неї в квартирі, купляла необхідності ліки, ніколи не помічала в неї будь-яких психічних проблем, розладів чи маячних ідей. Остання завжди була охайною, привітною, вільною у спілкуванні та адекватною людиною. В квартирі [PERSON] завжди було прибрано. Вказує, що особисто бачила, що померлу [PERSON] відвідував сімейний лікар, якого викликали [PERSON] або її мати [PERSON] . Їй також відомо, що догляд за [PERSON] здійснювала [PERSON] та її мати [PERSON] . Дані особи займалися похоронами [PERSON] . Родичів, які б відвідували [PERSON] ніколи не бачила та про них їй нічого не відомо, померла їй про них нічого не розказувала. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає за адресою [ADDRESS] та являлася сусідкою покійної [PERSON] . За даною адресою проживає близько 17 років. Зазначає, що часто заходила до квартири [PERSON] (у 2010-2011 роках через день, у 2012 році практично кожен день). Коли жив чоловік [PERSON] то до них в квартиру практично не заходила. В [PERSON] була собачка з якою добре бавилася її онучка. Свідок неодноразово спілкувалася з померлою [PERSON] на різні теми, дивилися разом з нею телевізор, купляла за необхідності продукти харчування, ліки, ніколи не помічала в неї будь-яких психічних проблем, розладів чи маячних ідей. Остання завжди була доброю, адекватною людиною, яка розуміла значення саоїх дій. В квартирі [PERSON] завжди було прибрано. Їй також відомо, що догляд за [PERSON] здійснювала [PERSON] та її мати [PERSON] . Крім цього [PERSON] повідомляла їй особисто про укладення договору довічного утримання з [PERSON] . Дані особи займалися похоронами [PERSON] . Родичів, які б відвідували [PERSON] ніколи не бачила та про них їй нічого не відомо, померла їй про них нічого не розказувала. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що відповідачка [PERSON] , являється їй дочкою. [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] та являлася сусідкою покійної [PERSON] . За даною адресою проживає близько 25 років. Весною 2011 року [PERSON] поскаржилася їй на проблеми з ногами та запросила до себе в квартиру. Вона побачила, що ноги [PERSON] перебувають в жахливому стані (гомілка без шкіри, нагноєння) пішла додому взяла перекись та обробила рани на ногах останньої. Після цього пішла до хірурга в поліклініку, який сказав купити господарське мило та обробляти рани. Після цього вона часто (практично кожен день, а то і по декілька разів на день) заходила до квартири [PERSON] та обробляла рани. Також обробляла рани та заходила до квартири [PERSON] її дочка [PERSON] . Практично з цього часу вони з дочкою здійснювали догляд за [PERSON] . Свідок характеризує [PERSON] як мудру, спокійну жінку. Неодноразово спілкувалася з померлою [PERSON] на різні теми, дивилися разом з нею телевізор, завжди разом із відповідачкою купляли їй продукти харчування. Ліки частіше купляла дочка [PERSON] . Також повідомила, що [PERSON] мала собаку за якою також доглядала вона з дочкою, а сама [PERSON] любила читати літературу про собак. Вона ніколи не помічала в [PERSON] будь-яких психічних проблем, розладів чи маячних ідей, остання дуже добре розуміла значення своїх дій. Догляд за квартирою також здійснювала вона з дочкою в якій завжди було прибрано. Свідок повідомила, що хотіли забрати [PERSON] в село, однак остання не погодилася. Літом 2011 року [PERSON] почала говорити що треба укласти договір довічного утримання, оскільки вони з дочкою фактично здійснюють за нею догляд та у вересні 2011 року такий було укладено з [PERSON] . Також повідомила, що нотаріус декілька разів приїжджав до квартири [PERSON] . Перед укладенням договору до [PERSON] приїжджали лікарі з [ADDRESS] ), спілкувалися з нею та перевіряли її психічний стан після чого видали їй довідку. Свідок повідомила суду, що в 2010 році мав місце випадок, як у замок вхідних дверей квартири [PERSON] невідомими особами були напхані сірники. За проханням покійної [PERSON] , який за життя був прибиральником, здійснював ремонт даного замка. Про родичів [PERSON] згадувала негативно, пояснюючи, що вони хочуть лише забрати у неї квартиру. Свідок [PERSON] також пояснила, що дійсно зимою 2012 року до [PERSON] разом із позивачкою приходили два експерта (лікаря). В цей час вона була в квартирі [PERSON] та відкривала їм двері. Стверджує, що чула спілкування лікарів з покійною. Повідомила, що [PERSON] абсолютно адекватно відповідала на їхні запитання, називала своє прізвище, ім`я по батькові, розповідала яка пора року, яка на даний час погода та інше. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] підтвердив той факт, що при огляді [PERSON] 24.02.2021 року в квартирі, за адресою [ADDRESS] , дійсно була присутня [PERSON] . Чи чула вона спілкування лікарів з [PERSON] повідомити не зміг, а відтак такі покази свідка [PERSON] є цілком спроможними та нічим не спростовані. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає за адресою [ADDRESS] та являлася сусідкою покійної [PERSON] , проживали на одній сходовій клітці. За даною адресою проживає з 1995 року. Зазначає, що неодноразово спілкувалася з померлою [PERSON] , коли вона гуляла з собакою, а свідок з дітьми. В квартирі [PERSON] не була. За необхідності (як і інші сусіди) купляла для [PERSON] ліки, ніколи не помічала в неї будь-яких психічних проблем, розладів чи маячних ідей, така розуміла та керувала своїми діями. Остання завжди була привітною та любила спілкуватися. Вказує, що особисто бачила, що померлу [PERSON] відвідував сімейний лікар, якого викликали [PERSON] або її мати [PERSON] , які також здійснювали догляд за [PERSON] . Дані особи займалися похоронами [PERSON] . Родичів, які б відвідували [PERSON] ніколи не бачила та про них їй [PERSON] нічого не розказувала. Також свідок повідомила суду, що в 2010 році мав місце випадок, як у замок вхідних дверей квартири [PERSON] невідомими особами були напхані сірники. Ремонт замка проводив [PERSON] , який за життя був прибиральником. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що з 2005 року проживала за адресою [ADDRESS] , а починаючи з 2014 року за адресою [ADDRESS] . З [PERSON] .У познайомилася в грудні 2011 через [PERSON] , оскільки вона за нею доглядала. Свідок повідомила, що неодноразово спілкувалася з [PERSON] на різні теми, то вона адекватно розмовляла, контактувала. Свідок ніколи не помічала в [PERSON] будь-яких психічних проблем, розладів чи маячних ідей, остання повністю розуміла та керувала своїми діями. Свідок в квартирі [PERSON] могла бути 1-2 рази на тиждень. Перебуваючи в квартирі [PERSON] бачила як до неї також приходили інші сусідки. Вказує, що особисто викликала [PERSON] сімейного лікаря, хірурга так як вона мала проблеми з ногами та більше часу фактично лежала або сиділа в ліжку. Їй також відомо, що догляд за [PERSON] здійснювала [PERSON] та її мати [PERSON] а сама [PERSON] неодноразово позитивно висловлювалася про них. В хаті завжди було чисто та прибрано. Зазначає, що літом 2012 року [PERSON] померла, а вона допомагала відповідачці в організації похорону. Родичів, які б відвідували [PERSON] ніколи не бачила. Про своїх родичів [PERSON] відгукувалася негативно, не хотіла їх бачити. Будучи допитаний в якості свідка [PERSON] повідомив, що починаючи з 1978 року працює лікарем, а останні 30 років сімейним лікарем в КНП «2-га міська поліклініка м.Львова», яка знаходиться по вул.Симоненка, 4 у м.Львові. Зазначає, шо [PERSON] , яка проживала за адресою [ADDRESS] добре пам`ятає, оскільки вона була його пацієнткою протягом тривалого часу, до якої на огляд він часто ходив додому. Свідок повідомив суд що ще у 2010 році [PERSON] ходила, вигулювала собаку, а вже в 2011 році з квартири не виходила, але могла його викликати. Також його викликали або сусіди або [PERSON] , [PERSON] . В [PERSON] були виразки на ногах більше ніж 20 років. Протягом 2011-2012 років, і фактично до дня її смерті надавав медичну допомогу, робив записи в амбулаторній картці хворого, на які посилаються експерти у висновку. Свідок детально описує діагноз, стан, поведінку [PERSON] та однозначно заявляє, що до дня смерті в неї не спостерігалося жодних психічних розладів, маячних ідей чи інших ознак, які б вказували на наявність психічної хвороби у вигляді судинної деменції, хоча при наявності медичної освіти та досвіду роботи однозначно міг її виявити та відрізнити. Більше того свідок повідомив, що при виявленні таких симптомів зобов`язаний забезпечити пацієнту огляд невропатолога та психіатра. Свідок зазначає, що до останнього (квітень, травень 2012 року) [PERSON] чітко відповідала на запитання, в тому числі по анамнезу, розмовляла на вільні теми та інше. Останні два місяці [PERSON] була лежачою. Додатково повідомив, що в січні-лютому 2012 року [PERSON] проходила лікування в умовах домашнього стаціонару. В межах даного лікування їй надавалася також медична допомога іншими фахівцями (лікарями), які не зауважили у нею будь-яких психічних розладів. Свідок повідомив, що стан [PERSON] цілком дозволяв укладати будь-які договори, оскільки вона могла усвідомлювали значення своїх дій та керувати ними. Про родичів [PERSON] йому нічого не розповідала, чи були вони у неї в квартирі не пригадує. Догляд за [PERSON] здійснювала відповідачка та її мати. [PERSON] завжди була доглянута , в квартирі був порядок. Аналогічні за змістом покази надав свідок [PERSON] хірург КНП «2-га міська поліклініка м.Львова», який також до самої смерті проводив лікування [PERSON] . Допитаний в судових засіданнях 18.10.2021 року, 30.11.2021 року експерт [PERSON] повідомив суду, що при винесенні висновку №197 від 14.04.2017 року в розпорядженні експертів не було показів лікарів допитаних в якості свідків. Однозначно ствердив, що такі покази лікарів могли би вплинути на результати висновку, щодо можливості [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент складання оспорюваного договору довічного утримання. Суд надає віри таким показам свідків, оскільки вони узгоджуються з іншими матеріалами справи. Так, судом встановлено, що ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 12.12.2011 року по справі №20-250/2011 за заявою [PERSON] , заінтересована особа Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення фізичної особи недієздатною призначено амбулаторну судову-психіатричну експертизу на вирішення якої поставлено ряд питань щодо психічного стану [PERSON] . Відповідно до медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] при огляді судово-психіатричними експертами 24.02.2012 року у підекспертної було виявлено грубі порушення пам`яті у вигляді «зсуву ситуації в минуле», наявність порушення орієнтації в часі, у власній особі, просторі (амнестичне дезорієнтування), порушення письмової продукції\~так звана сенильна аграфія, яка обумовлена в основному сенильним тремором, семантичними порушеннями, слабодухість, порушення критики та вказують на наявність в неї тотального слабоумства (деменції) (сторінка 10 висновку). Як зазначається представником відповідача і підтверджується матеріалами справи огляд [PERSON] 24.02.2012 року і запис в її амбулаторну книжку проводив той же лікар, який і надавав висновок №196 від 14.04.2017 року, а саме [PERSON] . Інших письмових медичних доказів (даних), інших лікарів про психічний стан [PERSON] в матеріалах справи не має. Огляд [PERSON] проводився лікарями 24.02.2012 року, а померла остання [INFO] . Разом з тим, в період з 24.02.2012 року по 16.07.2012 року лікарями не проводилися будь-які повторні огляди [PERSON] на визначення її психічного стану, не проводилося спостереження за перебігом психічного стану хворої, не ставилося питання про амбулаторне чи стаціонарне її лікування та інше. Окрім цього, при проведенні експертизи №196 від 14.04.2017 року експертами не враховано та не надано належної оцінки наступним документам (доказам), які наявні в матеріалах даної справи, а саме: - заява [PERSON] від 08.09.2011 року до КЗ «Львівського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру» про видачу їй довідки про те, що вона не перебуває на обліку в диспансері для пред`явлення в нотаріальну контору (т.1 а.с.94). Дана заява написана власноручно [PERSON] за два тижня до укладення договору довічного утримання, що підтверджує її нормальний психічний стан, який абсолютно дозволяв їй усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. - медична довідка №858 від 08.09.2011 року видана КЗ «Львівським обласним клінічним психоневрологічним диспансером» про те, що [PERSON] на обліку не числиться (т.1 а.с.95). В судовому засіданні встановлено, що напередодні за місцем проживання [PERSON] лікарями КЗ «Львівського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру» проводився її огляд на предмет наявності чи відсутності у неї будь-яких психічних розладів (хворіб). Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] повідомив, що для надання такої довідки спершу лікарями психіатрами оглядається особа, а вже потім видається відповідна довідка; - довіреність [PERSON] від 12.09.2011 року, посвідченої державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Ясинською Н.М. Дана довіреність підписана власноручно [PERSON] ; - свідоцтво про право на спадщину виданого державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Ясинською Н.М. від 21 вересня 2011 року. Згідно даного свідоцтва [PERSON] оформила та прийняла спадщину на 1/2 частки квартири за адресою [ADDRESS] , що зайвий раз свідчить про відсутність у неї будь-яких психічних розладів; - листи Київського міського центру судово-психіатричної експертизи від 05.10.2020 року, 09.04.2014 року, 15.05.2014 року, 23.06.2014 року. Згідно даних листів експерти просили суд для проведення даної експертизи надати додаткові матеріали, оскільки без таких висновок надати не можливо; - лист №1914-01 від 02.09.2014 року Київського міського центру судово-психіатричної експертизи у відповідності до якого матеріали цивільної справи повернуто без виконання посмертної судово-психіатричної експертизи відносно [PERSON] , 1923 року народження, у зв`язку з несплатою експертизи та ненадання додаткових матеріалів на неодноразові звернення експертів (№808-01 від 09.04.2014 р., №1097-01 від 15.05.2014 року, №1357-01 від 23.06.2014 року, №1621 від 29.07.2014 року) (т.1 а.с.116). - лист КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» від 28.09.2020 року, від 20.03.2012 року №84, від 19.06.2015 року, копія реєстраційних записів про надання додаткових даних у Журналі вихідної кореспонденції від 19.06.2015 року, від 17.12.2014 року, згідно яких в суду експертом витребовувалися додаткові матеріали для проведення експертизи; - лист КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» від 26.10.2015 року (т.1 а.с.121) у відповідності до якого у зв`язку із ненаданням амбулаторної медичної карки [PERSON] ухвала суду про призначення судово-психіатричної експертизи разом із матеріалами цивільної справи повернуто без виконання. В судовому засіданні експерт [PERSON] не зміг пояснити, чому у 2015 році ними не було проведено відповідної судово-психіатричної експертизи, хоча у їхній наявності були усі ті самі матеріали, які були при складанні висновку №196 від 14.04.2017 року - лист КНП «2-га міська поліклініка м.Львова» №1024 від 01.10.2020 року. В даному листі зазначено, що адміністрація поліклініки не може повідомити у який спосіб відбувалося відновлення медичної карки (виготовлення дублікату) гр. [PERSON] . Крім цього даний висновок суперечить також іншим доказам в частині достатності вихідних даних для проведення такої експертизи. Так, в матеріалах справи наявні листи з Київського міського центру судово-психіатричної експертизи від 05.10.2020 року, 09.04.2014 року, 15.05.2014 року, 23.06.2014 року, листи з КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» від 20.03.2012 року №84, від 19.06.2015 року, які вказують на те, що для проведення такої експертизи необхідні додаткові матеріали, які судом експертам надані не були. Інших додаткових матеріалів до суду станом на момент проведення експертизи №196 від 14.04.2017 року не надходило, а відтак в розпорядженні експертів не було. Також, у висновку не вказано, з яких міркувань експерти прийшли до переконання, що [PERSON] хворіла на судинну деменцію, з урахуванням того, що в медичній документації наданій експертам для дослідження, відсутня інформація про проходження обстеження чи лікування [PERSON] , в тому числі в психіатричних закладах, до першого запису, наявного в її медичній картці, а саме до 15.11.2011 року, так і після. Судом також встановлено, що згідно вищезазначеного Висновку на момент проведення судово-психіатричної експертизи (24.02.2012 року) прояви тотального слабоумства (деменції) у [PERSON] свідчать про давність початку тяжкого психічного розладу, так як згідно спеціальної медичної літератури давність захворювання розвивається в старечому віці і перебіг його триває від 2 до 10 років. Тобто можна вважати, що дане захворювання (судинна деменція) в [PERSON] розвинулася приблизно з 2009 р. - 2010 р. та спостерігались в неї у вересні 2011 року, на момент підписання договору довічного утримання. Однак, експертами у висновку не зазначено конкретної спеціальної медичної літератури з посиланням на автора, назви, коли та ким видана чи інше на підтвердження того, що судинна деменція розвивається в старечому віці і перебіг його триває від 2 до 10 років. Будучи допитаний в судових засіданнях експерт [PERSON] так і не зміг назвати суду конкретну літературу, яка була ним використана при виготовленні даного висновку, що судинна деменція розвивається в старечому віці і її перебіг триває від 2 до 10 років. Більше того експерт пояснив суду, що у висновку мала би бути зазначена конкретна література, яка ним використана, однак пояснити чому не зазначено такої, не зміг. Водночас в судовому засіданні експерт [PERSON] пояснив, що судинна деменція проходить в кожного індивідуально, може розвинутися і за два роки, може і за пів року, що суперечить висновку №196 від 14.04.2017 року, що судинна деменція розвивається в старечому віці і її перебіг триває від 2 до 10 років. Експерт зауважив, що дійсно в розпорядженні експертів був лише дублікат медичної картки [PERSON] перший запис в якій датується аж з 15.11.2011 року. У відповідності до ч.2\~ст.113 ЦПК України\~якщо висновок експерта буде визнано необгрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам). Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 28.12.2021 року клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Микуша Дмитра Михайловича про призначення повторної посмертної судової-психіатричної експертизи, - задоволено частково. Призначено по справі повторну посмертну судову-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено зазначені в клопотанні питання. Проведення експертизи доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (місцезнаходження: 65026, м. Одеса, вул. Рішельєвська, 8). 29 червня 2022 року на адресу суду надійшло повідомлення про неможливість вирішення зазначених в ухвалі питань через відсутність в ОНДІСЕ фахівців відповідної галузі, у зв`язку з чим ухвала про призначення експертизи залишена без виконання та повернена до суду. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 04.07.2022 р. призначено по справі повторну посмертну судову-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» Івано-Франківської обласної ради. 15 серпня 2022 року на адресу суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи у зв`язку з необхідністю надання додаткової документації. З даного повідомлення вбачається про неможливість проведення експертизи, а експерт просить надати додаткову документацію, а саме: медичну карту амбулаторного хворого експертного відділення КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», що містить огляди судово-психіатричних експертів від 24.02.2012року та медичну карту амбулаторного хворого [PERSON] з КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер», копію ухвали суду про визнання [PERSON] недієздатною та заяву [PERSON] про огляд підекспертної на дому. На виконання повідомлення експерта від 10.08.2022 року ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 31.08.2022 року витребувано у КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» (на даний час Львівська філія судово-психіатричних експертиз Держаної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» (79041, м.Львів, вул.Кульпарківська, 95) медичні документи хворої [PERSON] , яка була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , а саме медичну карту амбулаторної хворої експертного відділення КЗ «ЛОКПЛ», що містять огляди судово-психіатричних експертів від 24.02.2012 року; витребувано у КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» (адреса: 79007, м.Львів, вул.Коциловського, 30) медичну карту амбулаторної хворої [PERSON] , яка була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] ; витребувано з архіву Франківського районного суду м.Львова цивільну справу №2о-250/11 за заявою [PERSON] , заінтересованої особи органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання фізичної особи недієздатною. 13.09.2022 року та 15.09.2022 року від КНП ЛОР "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" надійшли відповіді на виконання зазначеної ухвали. 14.09.2022 року від КНП ЛОР "Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер" надійшла відповідь, відповідно до якої у КНП ЛОР "ЛОКПД" будь-яка медична документація гр. [PERSON] відсутня. Дані матеріали направлені експерту. 03 листопада 2022 року на адресу суду повернуто копію вищевказаної ухвали без виконання у зв`язку з відсутністю зазначених в клопотанні експерта від 10.08.2022 року медичних документів та відсутності в наданих додаткових документах будь-яких даних про стан здоров`я (в тому числі і психічний стан) особи. Згідно п.2.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року експерт може відмовитися від проведення експертизи, якщо наданих йому матеріалів недостатньо для виконання покладених на нього обов`язків, а витребувані додаткові матеріали не надані, або якщо поставлені питання виходять за межі його спеціальних знань. Повідомлення про відмову повинно бути вмотивованим. За таких обставин судом вживалося всіх необхідних заходів для проведення експертизи (додаткової експертизи) на визначення психічного стану [PERSON] на момент укладення оспорюваного договору та фактично тричі КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», Київський міський центр судово-психіатричної експертизи, КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» Івано-Франківської обласної ради матеріали справи повернуто без виконання оскільки в наданих судом документах будь-яких даних про стан здоров`я (в тому числі і психічний стан) особи [PERSON] відсутні, що фактично унеможливило виконання ухвал суду про призначення посмертної судово- психіатричної експертизи. На переконання суду, вищезазначені суперечності, неточності дають підстави вважати, що висновок судово-психіатричної експертизи №196 від 14.04.2017 року суперечить іншим матеріалам справи (доказам), а відтак викликає сумніви в його правильності та достовірності, оскільки експертами неповно та вибірково досліджено медичну документацію з приводу захворювання [PERSON] за досліджуваний період, а експерт [PERSON] не зміг в судовому засіданні усунути такі неточності чи належним чином роз`яснити суду його зміст. До показів свідка [PERSON] суд ставитися критично, бо її показання є суперечливими. Так свідок вказує, що бачила у 2011 році на дворі [PERSON] , яка її не впізнала, поводилася дивно, нічого з нею не говорила. Разом з тим, свідок повідомив суд, що останній раз була в квартирі [PERSON] у 2000 році, а до зустрічі в 2011 році, останній раз її бачила у 2007 році. За таких обставин [PERSON] просто могла не пам`ятати свідка, але це не вказує на наявність психічних розладів у неї, та здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. До показів свідків [PERSON] (матір позивачки) [PERSON] (чоловік рідної сестри позивачки) суд також ставитися критично, бо вони перебувають в родинних стосунках, а відтак в тій чи іншій мірі являються зацікавленими особами, а їхні покази суперечать показам інших свідків. Разом із [PERSON] дані свідки не проживали, рідко бачили, а відтак не можуть вказувати на наявність чи відсутність психічних розладів у [PERSON] . Суд також частково погоджується з доводами представника відповідача, про те, що позивачкою не доведено, що оспорюваним договором, стороною якого вона не була, порушено, не визнано чи оспорено будь-які її права чи законні інтереси, оскільки нею не підтверджено факт родинних відносин з померлою [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У абзаці 2 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року№14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України 2004 року), то суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Таким чином, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Так, відповідно до ст. 1266 Цивільного кодексу України встановлено, що племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Під спадкуванням за правом представлення розуміється особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом (та деяких інших осіб), коли одна особа у випадку смерті іншої особи, яка є спадкоємцем за законом, до відкриття спадщини нібито заступає її місце і набуває право спадкування тієї частки у спадковому майні, яку отримав би померлий спадкоємець, якби він був живий на момент відкриття спадщини. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом становлено, що після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] заведено спадкову справу в Третій львівській державній нотаріальній конторі. Водночас згідно листа Третьої львівської державної нотаріальної контори від 30.03.2023 року вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] заведена Третьою львівською державною нотаріальною конторою 11 жовтня 2012 року за №689/2012 на підставі заяви племінниці померлої (факт\~родинних відносин\~не підтверджений) [PERSON] , яка надійшла поштою до Третьої львівської державної нотаріальної контори та зареєстрована в книгу реєстрації спадкових справ за № 2006 11 жовтня 2012 року. Згідно листа Третьої львівської державної нотаріальної контори від 11.10.2012 року вбачається, що для повного з`ясування всіх обставин, а також подання всіх необхідних документів, для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом необхідно звернутися в Третю львівську державну нотаріальну контору особисто, або через уповноваженого на це представника з належно оформленою довіреністю, маючи при собі тпкі документи в оригіналі: паспорт громадянина України, ідентифікаційний номер, свідоцтво про смерть, свідоцтво про народження, свідоцтво про одруження, правовстановлюючі документи на спадкове майно. Жодних доказів на підтвердження, що позивачкою вчинено вищезазначені дії, в матеріалах справи не має. Суд зазначає, що хоча [PERSON] і вчинила дії щодо прийняття спадщини (у встановлені законом строки заявила про свої спадкові права) однак до матеріалів справи не подано жодних документів (доказів), які стосуються померлої [PERSON] (свідоцтво про її народження, свідоцтво про шлюб чи інше) в тому числі будь-яких рішень судів про встановлення фактів, що має юридичне значення на підтвердження (встановлення) родинних стосунків між нею і померлою [PERSON] . Не заявлялося такої позовної вимоги позивачкою і в межах даної справи. Суд також звертає увагу, що згідно долученого [PERSON] свідоцтва про народження, свідоцтва про смерть її батька [PERSON] такий по батькові зазначається як « [PERSON] », а [PERSON] , як « [PERSON] ». За відсутності таких документів (доказів) в матеріалах справи суд позбавлений можливості встановити (перевірити), що [PERSON] та померла [PERSON] перебували в будь-яких родинних стосунках, а відтак, що оспорюваним договором порушено, не визнано чи оспорено будь-які права чи законні інтереси позивачки. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судовий збір, сплачений позивачем, не підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed