Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що наказом №500 від 14.08.2020 року [PERSON] була прийнята на службу в органи внутрішніх справ України. Наказом №78 о/с від 6.11.2015 року у зв`язку з організаційно-штатними змінами в ході реформування МВС позивач була звільнена з органів внутрішніх справ України у званні майора міліції. Наказом ДНДІ МВС України №79 о/с від 7.11.2015 року вона прийнята на посаду провідного наукового співробітника 3-ого науково-дослідного відділу науково-дослідної лабораторії кримінологічних досліджень та проблем запобігання злочинності Державного науково-дослідного інституту МВС України. З моменту активних бойових дій в м. Києві [PERSON] була евакуйована за кордон. Згідно заяви від 22.08.2022 року позивач перебувала у безоплатній відпустці за власний рахунок без грошового утримання з 24.08.2022 року по 18.10.2022 року, виїхавши до Швейцарії м. Берн. З 14.10.2022 року у [PERSON] погіршився стан здоров`я. Після обстеження в лікарні м. Берн їй призначили лікування і видали довідку про тимчасову непрацездатність за формою, запровадженою в Швейцарії, при цьому попередили про категоричну заборону виїжджати навіть за межі кантону до повного одужання. В цей же день 14.10.2022 року о 12 годині дня позивач сповістила про своє захворювання керівника лабораторії, заступника директора інституту, завідувача сектора кадрового забезпечення інституту усно у телефонній розмові та письмово, надіславши їм відповідні повідомлення разом з медичними документами, виданими на німецькій мові кантону Берн і продубльованими на міжнародній мові - англійській у месенджерах мобільного зв`язку Viber та WhatsApp. Але не дочекавшись одужання позивача, ігноруючи її медичні документи, не беручи до уваги поважність причини відсутності на робочому місці, відповідач розпочав службове розслідування і 31.10.2022 року наказом №77 о/с звільнив [PERSON] з займаної посади на підставі п.4, ч.1, ст.40 КЗпП України за прогули без поважних причин за період з 17 по 31.10.2022 року. Вважає, що звільнення позивача відбулось незаконно, оскільки вона сповістила своє керівництво про захворювання, крім того, 24.10.2022 року [PERSON] звернулась до Кабінету Міністрів України та Міністерства охорони здоров`я України щодо роз`яснення процедури отримання лікарняного і передачі його роботодавцю. 28.10.2022 року позивач отримала відповідь з Міністерства охорони здоров`я України, а 1.11.2022 року звернулась до посольства України в Швейцарії для засвідчення їй медичних документів про тимчасову непрацездатність. Але посольство їй відмовило, оскільки засвідчення або апостилізація швейцарських документів не входить до їх компетенції. І тільки 7.11.2022 року Державна канцелярія кантону Берн здійснила апостилізацію виданих швейцарських медичних документів. 8.11.2022 року [PERSON] звернулась електронною поштою до центру перекладів „Експерт", що знаходиться в м. Києві, вул. Березняківська, 8, офіс 115, а 11.11.2022 року було отримано батьком позивача нотаріально посвідчений переклад з німецької мови на українську мову виданих за кордоном медичних документів. 13.11.2022 року [PERSON] надіслала повторно заяву до Центральної поліклінніки МВС України про продовження лікування та нотаріально посвідчений переклад виданих за кордоном медичних документів. Однак 22.11.2022 року ЦП МВС України надала відповідь, що позивачу необхідно надати медичні документи із зазначенням діагнозу згідно Міжнародної класифікації хвороб десятого перегляду, перекладених на державну мову та нотаріально посвідчених документів, які підтверджують тимчасову втрату непрацездатності під час перебування за межами України. Однак керівництво Центральної поліклінні не врахувало, що за ст.321 КК Швейцарії посадова особа несе кримінальну відповідальність за розголошення лікарської таємниці щодо діагнозу пацієнта. Тому вважає, що [PERSON] надала всі необхідні медичні документи і належним чином оформлені і відповідач не мав права її звільняти з займаної посади. За таких обставин просить визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення позивача, поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення до дня винесення судового рішення. Представник відповідача Державного Науково-Дослідного інституту Міністерства внутрішніх справ України Шадура В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі, пояснивши, що відповідно до наказу ДНДІ МВС України від 24.08.2022 року №58 о/с [PERSON] перебувала у відпустці без збереження заробітної плати за згодою сторін з 24.08.2022 року по 16.10.2022 року. Тобто, 17.10.2022 року вона зобов`язана була приступити до роботи. З метою встановлення підстав відсутності позивача на робочому місці з 17.10.2022 року наказом директора ДНДІ МВС України від 24.10.2022 року №102 було призначено комісію для проведення службового розслідування до 31.10.2022 року. Згідно пояснень завідувача науково-дослідної лабораторії кримінологічних досліджень та проблем запобігання злочинності ДНДІ МВС України [PERSON] . [PERSON] було повідомлено кілька разів по телефону у період з 7 по 14.10.2022 року про закінчення відпустки 16.10.2022 року, повернення до України та необхідності приступити до роботи з 17.10.2022 року. Також їй було запропоновано прибути не до Києва, а до м. Ужгород або іншого більш безпечного міста та продовжити роботу на дистанційній формі. Однак вона відмовилась від пропозиції і повідомила, що направила заяву про своє захворювання. 17.10.2022 року у месенджері мобільного зв`язку Viber позивач направила [PERSON] фотокопії власної заяви про захворювання і неможливість приступити до роботи у період з 14 по 30.10.2022 року і два листи англійською і німецькою мовами, де не зазначено діагноз пацієнта, а його переклад до відповідача так і не надійшов. 17; 18 та 19 жовтня 2022 року [PERSON] була відсутня на робочому місці, про що були складені відповідні акти. 28.10.2022 року завідувачем [PERSON] в присутності співробітників [PERSON] та [PERSON] по телефону у месенджері мобільного зв`язку Viber було запропоновано позивачу надати пояснення з приводу відсутності її на роботі у період з 17 по 28.10.2022 року, однак вона відмовилась пояснювати підстави, додавши, що всі обставини вона виклала у своїй заяві від 17.10.2022 року. Але представлені [PERSON] через додаток мобільного зв`язку Viber листи німецькою та англійською мовами від 14.10.2022 року та 21.10.2022 року, в яких ніби то вказується неможливість позивача приступити до роботи через стан її здоров`я не відповідають нормативним актам, оскільки в них не вказано діагноз з використанням Міжнародної кваліфікації хвороб десятого перегляду (МКХ-10), тобто вони не можуть бути визнані лікарем в Україні як підстава для надання листка непрацездатності. Таким чином, [PERSON] не надала до ДНДІ МВС України оформлені в установленому порядку документи, які підтверджують її відсутність на роботі з 17 жовтня по 31.10.2022 року з поважних підстав. В Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я листок непрацездатності позивача відсутній. Тому наказом директора ДНДІ МВС України [PERSON] від 31.10.2022 року №77 о/с [PERSON] було звільнено з займаної посади за прогули без поважних причин, дисциплінарне стягнення за вчинення проступку в період з 17 жовтня по 31.10.2022 року на підставі п.4, ч.1, ст.40 КЗпП України відповідно до висновку службового розслідування щодо відсутності на робочому місці провідного наукового співробітника [PERSON] . Таким чином, вказаний наказ був прийнятий відповідно до норм діючого законодавства, є обгрунтованим і підстав для його скасування немає. За таких обставин не підлягають задоволенню і вимоги позивача про поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при звільненні за період з 31.10.2022 року по день винесення судового рішення по даній справі, які є похідними від позовної вимоги про скасування наказу про звільнення. 3-я особа [PERSON] в судові засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений судом належним чином, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався. Заслухавши представників сторін, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: dismissed