Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

У грудні 2022 року Керівник Святошинської окружної прокуратури міста Києва М. Тимошенко звернувся до суду із вищезазначеним позовом та просить: - визнати спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] , яка складається з квартири [ADDRESS] , загальною площею 60, 9 кв.м., а ткож квартири [ADDRESS] , загальною площею 29. 80 кв.м., відумерлою та передати її територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради; - витребувати від [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради (вул. Хрещатик 36, м. Київ, 010444, код ЄДРПОУ 22883141) квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2272091080000); - судові витрати у справі стягнути з відповідача на користь Київської міської прокуратури (код ЄДРПОУ 02910019, банк ДКСУ м. Києві, код банку 820172, IBAN UA168201720343100001000011062, код класифікації видатків бюджету - 2800). В обґрунтування позову зазначено, що Святошинською окружною прокуратурою міста Києва під час процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінального провадження №12021100080000191 від 27.01.221 року встановлено факт порушення майнових інтересів територіальної громади, що потребує вжиття заходів реагування в порядку ст. 23 ЗУ «Про прокуратури». Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , помер [INFO] у віці 58 років, що підтверджується актовим записом про смерть. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, що складається з 3-х кімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 60,9 кв.м., а також 1-но кімнатної квартири [ADDRESS] . Заповіти та спадкові договори останнім не складались. Осіб, які є родичами або члена сім`ї померлого [PERSON] не встановлено. Відповідно до інформації Святошинського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), викладеної в листі №1160/21.8-80 від 17.09.2022 року, відсутні актові записи про народження дітей, шлюбу, складених відносно [PERSON] , який помер [INFO] . Встановлено, що на підставі рішення державного реєстртатора Департаменту з питаь реєстрації виконавчого органу Київської міської ради від 19.01.2021 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Підставою для державної реєстрації права власності став договір купівлі-проаджу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леончук І.А. Разом з тим, згідно листа приватного нотаріуса Леончук І.А. від 04.02.2012 року, нею 04.02.2012 не посвідчувався вказаний договір купівлі-продажу квартири, набувачем права власності за яким став [PERSON] . Оскільки спадкоємців у [PERSON] немає, виникли підстави для звернення до суду. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.01.2023 року у справі відкрито провадження та призначено судове засідання. Представник Святошинської окружної прокуратури м. Києва Лінер О.М. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Представник Київської міської ради подав пояснення, в яких позовні вимоги підтримав та просив розгляди справу без участі представника Київської міської ради. В судове засідання відповідач, не з`явився про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, на підставі наступного. Судом встановлено, що слідчим відділом Святошинського УП ГУ НП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12021100080000191 від 27.01.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Згідно матеріалів досудового розслідування невстановлені особи шляхом шахрайства заволоділи квартирою [ADDRESS] , що належала [PERSON] , який помер [INFO] . [INFO] у віці 58 років помер [PERSON] , [INFO] , який прожива за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актовим записом про смерть №14995 від 14.09.2020 року, складеним Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 30). Згідно вказаного акту, документом, що підтверджує факт смерті є лікарське свідоцтво про смерть №010-3136 від 11.08.2020 року, видане відділом судово-медечної експертизи трупів Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, що складається з 3-х кімнатної квартири [ADDRESS] , а також 1-но кімнатної квартири [ADDRESS] . Заповіти та спадкові договори не складались (а.с. 34-35). Встановлено, що частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 60, 9 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Ленінградською районною державною адміністрацією міста Києва від 07.12.1998 року та розпорядження від 07.12.1998 року №7403, належала [PERSON] , а частина належала [PERSON] (а.с. 40-41). [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповіддю Київського міського відділу державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 29.10.2021 року (а.с. 46). Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] , загальною площею 29.80 кв.м. належала [PERSON] на підтсаві свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого П`ятою київською державною нотаріальною конторою 20.01.2005 року та зареєстрованого в реєстрі за №4-132 (а.с. 42). Відповідно до інформації Святошинського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), викладеної в листі №1160/21.8-80 від 17.09.2022 року, відсутні актові записи про народження дітей, шлюбу, складених відносно [PERSON] (а.с. 32). Згідно Інформаціїйної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 16.09.2022 року №70053532, відомості про заповіти/спадкові договори укладені від імені [PERSON] відсутні (а.с. 35). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №70053516 від 16.09.2022 встановлено, що 10.12.2020 року заведено спадкову справу №66919094 щодо спадщини померлого [PERSON] (а.с. 34). З листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Леонтьєвої Н.Й. від 29.03.2021 року №14-2020/02-14 встановлено, що 10.12.2020 року нею на підставі заяви [PERSON] , [INFO] , про прийняття спадщини після смерті його дядька - [PERSON] заведене спадкова справа №14/2020 (а.с. 83). Окрім цького, згідно вказаного листа від 29.03.2021 року встановлено, що 10.02.2021 року із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Леонтьєвої Н.Й. звернулась цивільна дружина померлого - [PERSON] , [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Леонтьєвої Н.Й. від 06.04.2021 року, відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , після смерті [INFO] [PERSON] у зв`язку з відстуністю документів, що підтверджують право власності померлого на вказану квартиру, а також документів, що підтверджують факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (а.с. 73-74). Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Леонтьєвої Н.Й. від 15.04.2021 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності померлого на вказану квартиру, а також документів, що підтверджують факт родинних відносин зі спадкодавцем (а.с. 76-78). Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16.08.2022 року у справі №363/3220/21 заяву [PERSON] залишено без розгляду у зв`язку з встановленим спором про право (а.с. 85-86). Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 28.10.2022 року у справі №363/3485/22 відмовлено у відкриття провадження за заявою [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення (а.с. 90-92). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.12.2022 року встановлено, що на підставі рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради від 19.01.2021 (індексний номер рішення: 56211225) право власності на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2272091080000) зареєстровано за [PERSON] , підстава державної реєстрації права власності: договір купівлі-продажу квартири №389 від 04.02.2012 року?посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леончук І.А. (а.с. 24-28). Згідно листа приватного нотаріуса Леончук І.А. від 04.02.2021 року, нею 04.02.2012 року не посвідчувався вказаний договір купівлі-продажу квартири №389 , набувачем права власності за яким став [PERSON] , (а.с. 37). Відповідно до листа ДП «НАІС» №1695/16.3-17 від 16.06.2022 року, спеціальний бланк нотаріального документу серії ВРП №212260, було видано приватному нотаіусу Житомирської області - [PERSON] та витрачено ним 04.02.2012 року для посвідчення договору про відчуження нерухомого майна (а.с. 58-60). Згідно листа Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 01.02.2021 №107-26/6-7, вбачається, що 26.01.2021 року до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов пакет документів від [PERSON] , щодо можливості проведення зняття з реєстрації місця проживання попередніх власників об`єктів житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] . У копії договору купілі-продажу від 04.02.2012 року зазначено, що [PERSON] та [PERSON] здійснено продаж квартири [ADDRESS] [PERSON] (а.с. 43). Відповідно до відомостей відділу реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб та інформації з Київського міського відділу державної реєстрації смерті [PERSON] , померла [INFO] та була знята з реєстрації 08.11.2008 року (а.с. 50). З листа Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 19.09.2022 року №107-3328 встановлено, що у період з 10.08.2020 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] зареєстровано місце проживання 1 (однієї) особи, а саме [PERSON] (а.с. 36). За приписами статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно із ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті на життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Згідно із ч. 2 ст. 1277 ЦК України заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 338 ЦПК України, суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини. З аналізу зазначених норм закону, суд зазначає, що умови, необхідні для визнання спадщини відумерлою, передбачені положеннями ст.1277 ЦК України існують і підтверджені при розгляді даної заяви. Враховуючи вищевикладене, незважаючи на наявність спадкової справи відкритої за заявами [PERSON] та [PERSON] про прийняття спадщини, останні не являються особами, що мають право на спадкування за законом на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] . А отже?у суда наявні підстави визнати відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] та складається з квартири [ADDRESS] , загальною площею 60, 9 кв.м., а також квартири [ADDRESS] . Згідно ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Так, 29.08.2022 року окрудна прокуратура листом №10.58-44-2913 вих- 22 повідомила Київську міську раду про порушення інтересів територіальної громади за вказаним фактом та прсоила повідомити про вжиті заходи цивільно-правового характеру, спрямовані на визнання спадщини відумерлою та витребування спірної квартири на користь територіальної громади міста. Згідно інформації Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради «КМДА) від 08.09.2022 №056/95-08/13655, наданої за дореченням заступника Київського міського голови - Бондаренка В., Київська міська рада не віживала заходи цивільно-правового характеру щодо захисту майнових інтересів територіальної громади. У подальшому окружна прокуратура повторно зверталась до Київської міської ради із запитами від 25.10.2022 року за №10.58-44-4060вих-22, від 28.11.2022 року №10.58-44-4602вих-22 щодо вжитих заходів, спрямованих на визнання спадщини відумерлою та витребування квартири [ADDRESS] на користь територіальної громади. Листами від 02.11.2022 року №056/95-08-17843, від 07.12.2022 року №056/95-08-21362 Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради за дорученням заступника Київського міського голови - Бондаренка В. повідомив, що заходи цивільно-правового характеру Київською міською радою за вказаним фактом не вживались. Також Департамент просив прокуратуру звернутися до суду в інтересах КМР з позовом. Згідно з постановою Великої палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №903-129/18 сам факт не звернення належного позивача до суду свідчить про те, що рган виконавчої влади неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обгрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства на практиці Європейського суду з прав людини. Таким чином, Київська міська рада є законним представником власника майна - територіальної громади м. Києва, а позивачем правомірно подано позов з метою недопущення повторного неправомірного переходу права власності на нерухоме майно, що належить громаді. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено право кожної особи звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 4 ст. 41 Конституції України, що кореспондується і з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке воно здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Згідно із ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Верховний Суд неодноразово відзначав, що ефективним способом захисту прав власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, є звернення до суду з віндикаційним позовом до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, тобто з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі №811/1640/17 звернула увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. При цьому належному способу захисту відповідає позовна вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, а належним відповідачем є особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно. Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (buchbesitz (нім. - книжкове володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц. З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності). Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності. Заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа. Отже, особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Аналізуючи викладене, суд вважає, що право на витребування майна з чужого незаконного володіння, передбачене ст. 387 ЦК України, переходить до спадкоємців власника, а за їх відсутності - до органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщин входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Аналогічна права позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 522/11473/15-ц, від 29.04.2020 у справі № 754/4108/18-ц. Останнім набувачем квартири згідно договору купівлі-продажу квартири від від 04.02.2012 року є [PERSON] право власності якої на спірне майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Отже, саме у [PERSON] як теперішнього володільця необхідно витребувати квартиру. Враховуючи, що Київська міська рада, якій належить право розпорядження спірною квартирою, не була стороною договорів купівлі-продажу квартири, згоду на відчуження майна не надавала, відповідне нерухоме майно вибуло з володіння власника не з його волі, іншим шляхом, а тому її право підлягає захисту. Перехід спадкового майна у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини є юридичним наслідком відповідного судового рішення, який передбачено ч. 3 ст.1277 ЦК України. Як передбачено п.11 ч.1 ст.346 ЦК України, смерть власника є підставою припинення права власності. При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вказана норма закону, в силу ст. 8 ЦК України, підлягає застосуванню також до спадщини, визнаної судом відумерлою та підтверджує, що спірна квартира в розумінні п. 3 ч.1 ст.388 ЦК України вибула з володіння Київської міської ради не з її волі іншим шляхом. Встановлений статтею 388 ЦК України механізм витребування власником майна у добросовісного набувача не може розглядатися як протиправне позбавлення права власності в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідної практики Європейського суду з прав людини, оскільки випадки та умови такого витребування обмежені національним законодавством. Правильне застосування законодавства, його дотримання у цивільних правовідносинах незаперечно становить суспільний інтерес. У даному випадку суспільний інтерес полягає у витребуванні майна на користь територіальної громади відповідно до механізму, встановленого національним законодавством, з метою його подальшого розподілу між особами, які потребують поліпшення житлових умов, з урахуванням визначеної житловим законодавством черговості. Отже, звернення Святошинської окружної прокуратури міста Києва в інтересах Київської міської ради до суду відповідає законній меті, оскільки спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо вибуття майна, яке становить відумерлу спадщину, з володіння територіальної громади. У зв`язку з цим, не порушується принцип справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи. Витребуванням майна у добросовісного набувача на останнього не покладається надмірний тягар, оскільки відповідно до законодавства він має засоби юридичного захисту свого цивільного права. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 661 ЦК України, покупець майна може звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу. Таким чином, гарантії, передбачені ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не порушуються. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного та враховуючи доведеність позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved