Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У вересні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду зі вищевказаним позовом, в якому просить: витребувати у [PERSON] автомобіль марки «КІА», державний номерний знак [NUMBER] шляхом його вилучення та повернути власнику [PERSON] ; витребувати у [PERSON] свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 28 серпня 2008 року ВРЕР № 1 ГУМВСУ Харків шляхом його вилучення та повернути власнику [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог вказує, що є власником транспортного засобу марки «КІА», державний номерний знак [NUMBER] . 12 березня 2015 року позивач видав довіреність № 704, якою уповноважив [PERSON] експлуатувати та розпоряджатися, продати, обміняти, передати в оренду, ренту, позичку, заставу, в тому числі виступати майновим поручителем, згідно встановленого порядку вищевказаний автомобіль строком на двадцять років до 12 березня 2035 року. 07 вересня 2016 року вказана довіреність була скасована, про що повідомлено відповідача листом. 23 липня 2021 року [PERSON] повторно направлено вимогу, в якій повідомлено про скасування довіреності. Однак до цього часу транспортний засіб не повернуто власнику. З огляду на вищевказані обставини єдиним можливим способом захисту своїх майнових прав та законних інтересів вважає звернення з даним позовом до суду. Рух справи Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 вересня 2021 року справу передано на розгляд судді Банасько І.М. Ухвалою суду від 15 вересня 2021 року відкрито загальне провадження по справі та призначено справу до підготовчого розгляду. 18 жовтня 2021 року відповідач подав до суду відзив, в якому просив відмовити в позові [PERSON] в повному обсязі. В обґрунтування відзиву, вказує, що позивачем дійсно 12 березня 2015 року видано довіреність, якою він уповноважив [PERSON] розпоряджатися належним йому транспортним засобом. Разом з довіреність було передано і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Однак позивачем у позові не зазначено, що між сторонами 12 вересня 2009 року укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, за умовами якого позивач зобов`язався укласти основний договір купівлі- продажу автомобіля до 01 жовтня 2015 року за суму 115000,00 грн. Більш того, з попереднього договору, вбачаться, що автомобіль перебуває у заставі у ТОВ «Український промисловий банк» згідно кредитного договору № 766-006/ФК-08 від 02 вересня 2008 року, у зв`язку з чим [PERSON] зобов`язувався сплатити кредитні платежі за [PERSON] згідно графіку погашення. Також сторони домовилися, що при укладанні основного договору сума, яку [PERSON] зобов`язаний сплатити за автомобіль буде зменшена на суму сплачених ним за [PERSON] щомісячних платежів за кредитним договором. [PERSON] добросовісно виконував умови попереднього договору та перераховував кошти в сумі 112530,00 грн, що підтверджується квитанціями. Однак, 10 березня 2015 року в нього вилучений транспортний засіб державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 46161191. Після вилучення, транспортний засіб йому не передавався. Просить звернути увагу, що 09 вересня 2016 року позивач відкликав довіреність, а з вимогою про повернення автомобіля звернувся лише 23 липня 2021 року, тобто поза межами строку позовної давності. 25 жовтня 2021 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій не погоджується із твердженнями [PERSON] . Зазначав, що відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, порушене право власності підлягає захисту протягом усього часу наявності в особи титулу власника. До суду 18 жовтня 2021 року надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів з попереднім договором, в якій просить: поновити строк на звернення до суду та стягнути з [PERSON] кредитні платежі по кредитному договору № 766-006/ФК-08 від 02 вересня 2008 року сплачені [PERSON] відповідно до укладеного попереднього договору від 12 вересня 2009 року посвідченого приватним нотаріусом Глущенко І.Ю. в розмірі 112530,00 грн; та витрати зі сплати судового збору. В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що між сторонами 12 вересня 2009 року укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу. За умовами якого [PERSON] перерахував 112530,00 грн. в рахунок погашення кредитних платежів за [PERSON] . Однак, 10 березня 2015 року транспортний засіб в нього вилучений. Основний договір між сторонами не укладався, сплачені ним грошові кошти не повернуто. [PERSON] неодноразово звертався до органів поліції, проте [PERSON] запевняв, що переоформить автомобіль або поверне грошові кошти, через що він пропустив строк звернення до суду. Ухвалою суду від 02 грудня 2021 року зустрічний позов [PERSON] прийнято до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 756/13632/21. Ухвалою суду від 02 грудня 2021 року витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Глущенко І.Ю. інформацію про посвідчення 12 вересня 2009 року довіреності від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , та витребувано належним чином завірену копію відповідного документа; у Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції витребувано копію виконавчого провадження № 46161191 та інформацію про вчинені дії з автомобілем «КІА», д.н.з. [NUMBER] , який вилучено державним виконавцем у [PERSON] (продаж, реалізація, передача в користування тощо); у Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Харківській області витребувано актуальну інформацію щодо реєстрації транспортного засобу «КІА», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Від [PERSON] 17 грудня 2021 року надійшов відзив на зустрічну позовну заву, в якому вказував що перебіг строку позовної давності щодо правовідносин пов`язаних з виконанням попереднього договору почався 02 жовтня 2015 року і сплив 02 жовтня 2018 року. Зазначає, що [PERSON] не надано доказів поважності пропуску позовної давності, а відтак відсутні підстави для його поновлення. До відзиву долучено заяву про застосування наслідків пропуску відповідачем строку позовної давності. Крім того стверджував, що [PERSON] не повідомляв його про факт вилучення транспортного засобу. З акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу вбачається, що при вилученні автомобіля ключі і свідоцтво залишилися у [PERSON] 23 грудня 2021 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій вказує, що вилучення автомобіля сталося з вини [PERSON] , як боржника у виконавчому провадженні. Оформлення [PERSON] нотаріальної довіреності 12 березня 2015 року терміном до 12 березня 2025 року, свідчить що сторони своїми діями фактично продовжили дію попереднього договору від 12 вересня 2009 року, а звернення [PERSON] з позовом про витребування транспортного засобу є доказом того, що правовідносини які виникли 12 вересня 2009 року продовжили існувати, а отже строки позовної давності пропущені не безпідставно, є докази для їх поновлення. 11 січня 2022 року від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Харківській області надійшла відповідь на виконання ухвали суду від 02 грудня 2021 року. Від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Глущенко І.Ю. 17 січня 2022 року надійшла відповідь на виконання ухвали суду від 02 грудня 2021 року. 01 лютого 2022 року від Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшла відповідь на виконання ухвали суду від 02 грудня 2021 року. Згідно з розпорядженням керівника апарату Оболонського районного суду м. Києва від 21 листопада 2022 року, у зв`язку з перебуванням судді Банасько І.М. на тривалому лікарняному, у зв`язку з вагітністю та пологами, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 756/13632/21 (2/756/1334/22). Протоколом повторного автоматизованого розподілу суової справи між суддями 21 листопада 2022 року справу передано для розгляду судді Шролик І.С. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва Шролик І.С. від 22 листопада 2022 року прийнято до провадження цивільну справу та призначено підготовче судове засідання на 22 листопада 2022 року. 22 листопада 2022 року підготовче судове засідання відкладено до 08 грудня 2022 року. 08 грудня 2022 року від [PERSON] надійшли письмові пояснення, які просив врахувати при розгляді справи. Повідомив, що 18 січня 2019 року приватним виконавцем Бабенко Д.А. відкрито виконавче провадження щодо стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості, що є правонаступником ПАТ «Дельта Банк», який в свою чергу є правонаступником ТОВ «Український промисловий банк», за кредитним договором № 766-006/ФК-08 від 02 вересня 2008 року. 23 червня 2021 року ним повністю погашено заборгованість за вказаним кредитним договором. 08 грудня 2022 року справу знято з розгляду, у зв`язку з відсутністю постачання електроенергії в приміщенні Оболонського районного суду м. Києва. Розгляд справи призначено на 25 січня 2023 року. 25 січня 2023 року за клопотанням представника відповідача підготовче судове засідання відкладено до 27 лютого 2023 року. 27 січня 2023 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва витребувано: у Головного управління Національної поліції у місті Києві інформацію про подальші вчинені дії з автомобілем марки «КІА», моделі CEED, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , після того як автомобіль вилучений у [PERSON] , згідно Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 10.03.2015 року та поміщено на штраф майданчик МВС; у Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) інформацію про подальші вчинені дії з автомобілем марки «КІА», моделі CEED, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] після вилучення у [PERSON] , згідно Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 10.03.2015 року та поміщено на штраф майданчик МВС. 13 лютого 2023 року з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради надійшла відповідь на виконання ухвали суду від 27 січня 2023 року. 15 лютого 2023 року з Головного управління Національної поліції у місті Києві надійшла відповідь на виконання ухвали суду від 27 січня 2023 року. Ухвалою Оболонського районного суду від 27 лютого 2023 року, із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті на 30 березня 2023 року. В судовому засіданні 30 березня 2023 року, проведеному в режимі відеоконференції, позивач підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити, з підстав та мотивів викладених в позовній заяві. В задоволенні зустрічної позовної заяви просив відмовити з огляду на пропуск строку позовної давності. Відповідач та представник відповідача в судове засідання 30 березня 2023 року не прибули, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника відповідача 27 лютого 2023 року надійшла заява, в якій просить проводити судове засідання та всі подальші судові засідання без його участі. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу без участі належним чином сповіщеного відповідача за первісним позовом та його представника. На переконання суду подальше відкладення розгляду справи не сприятиме своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному розгляду справи по суті та дотримання судом розумних строків розгляду справи, порушуватиме права інших учасників справи. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, які вважає належними, допустимими та достатніми в їх сукупності, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності, приходить до висновку про відмову в задоволені первісного та зустрічного позову. Фактичні обставини справи Дослідивши письмові докази подані в обґрунтування позову, судом встановлені наступні обставини та правовідносини між сторонами. Згідно інформації Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області автомобіль «КІА CEED», тип - легковий седан В, рік випуску 2008, номер шасі (рами, кузова) [NUMBER] , сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] (том 1, а.с. 15). Відповідно до квитанції та договору застави транспортного засобу № 766-066/Zфк-08 від 02 вересня 2008 року, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] , застава за цим договором забезпечує вимоги заставодержателя за кредитним договором № 766-066/ФК-08 від 02 вересня 2008 року, предметом договору застави є автомобіль КІА CEED, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] , який придбано за кредитні кошти в сумі 122000 грн (том 1, а.с.19,20-23). Судом встановлено, що 12 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір, за умовами якого [PERSON] зобов`язується передати, а [PERSON] прийняти у власність транспортний засіб КІА CEED, тип - легковий седан В, рік випуску 2008, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] . У пункті 4 попереднього договору визначено, що сторони домовились укласти договір купівлі-продажу, надалі - основний договір вищезазначеного автомобіля терміном до 19 годин 00 хвилин 01 жовтня 2015 року включно за суму 115000,00 грн (том 1, а.с. 62). Пунктом 5 попереднього договору встановлено, що майбутній продавець доводить до відома майбутнього покупця, що автомобіль знаходиться у заставі ТОВ «Український промисловий банк», згідно кредитного договору № 766-066/ФК-08 від 02 вересня 2008 року, у зв`язку з чим, майбутній покупець зобов`язується сплачувати за майбутнього продавця кредитні платежі згідно графіка погашення по вищезгаданому договору. Також укладати новий договір страхування автомобілю за тридцять днів до спливу строку договору страхування. Сторони домовилися, що при укладанні основного договору сума, яку майбутній покупець зобов`язаний сплатити майбутньому продавцю за вищезазначений автомобіль буде зменшена на суму сплачених ним за майбутнього продавця щомісячних платежів, згідно графіка погашення заборгованості до кредитного договору. Виконуючи умови попереднього договору, [PERSON] сплатив грошові кошти за період з лютого 2010 року по січень 2013 року в рахунок погашення кредиту в розмірі 112530,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (том 1, а.с. 64-86, 119-141). 12 вересня 2009 року [PERSON] видав довіреність на ім`я [PERSON] , якою уповноважив останнього представляти його інтереси в будь-яких підприємствах з питань пов`язаних з користуванням належним йому автомобілем «КІА CEED» , тип - легковий седан В, рік випуску 2008, номер шасі (рами, кузова) [NUMBER] , сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] (том 1, а.с. 63). З Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей за № 12106953 від 12 вересня 2009 року, вбачається що строк довіреності до 01 жовтня 2015 року (том 1, а.с. 240) З акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 10 березня 2015 року вбачається, що 10 березня 2015 року державним виконавцем вилучений автомобіль «КІА CEED», д.н.з. [NUMBER] , у зв`язку з наявною заборгованістю в рамках виконавчого провадження 4616119, транспортний засіб доставлено на спеціальний майданчик чи стоянку за адресою: м. Київ, вул. Бальзака, 16 (том 1, а.с. 61). 12 березня 2015 року [PERSON] видав довіреність № 704, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області, якою уповноважив [PERSON] експлуатувати та розпоряджатися, продати, обміняти, передати в оренду, ренту, позичку, заставу, в тому числі виступати майновим поручителем, згідно встановленого порядку автомобіль «КІА CEED», тип - легковий седан - В, рік випуску 2008, номер шасі (рами, кузова) [NUMBER] , сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] строком на двадцять років до 12 березня 2035 року (том 1, а.с. 12). З витягу № 32078524 від 07 вересня 2016 року вбачається, що 07 вересня 2016 року [PERSON] відкликав довіреність № 704 від 12 березня 2015 року (том 1, а.с. 13). 07 вересня 2016 року [PERSON] скерував на адресу [PERSON] лист, в якому повідомив про скасування довіреності на право користування та розпорядження транспортним засобом, яка отримана 12 вересня 2016 (том 1, а.с. 24). 22 липня 2021 року [PERSON] направив на адресу [PERSON] вимогу про негайне повернення транспортного засобу, вказана вимога отримана 26 липня 2021 року (том 1 а.с. 16-18). Також судом досліджено відповіді, які надійшли на виконання ухвали про витребування доказів. З відповіді Регіонального сервісного центру ГЦС МВС в Харківській області, встановлено, що автомобіль КІА CEED, д.н.з. [NUMBER] , зареєстровано на ім`я [PERSON] . На вказаний автомобіль накладені обмеження на проведення реєстраційних дій, на підставі постанов Дзержинського ВДВС Харківського МУЮ (том 1, а.с. 188). Згідно відповіді Шевченківського відділу державної виконавчої служи у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), на примусовому виконанні у відділ перебувало виконавче провадження № 46161191 з примусового виконання постанови № 206737 виданої 21 січня 2015 року ВДАІ про стягнення [PERSON] на користь держави штрафу. З метою фактичного виконання постанови 06 лютого 2015 року державним виконавцем відділу винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та винесено постанову про розшук такого майна. 12 березня 2015 року виконавче провадження закінчено, у зв`язку з тим, що сума боргу, виконавчого збору, витрат виконавчого провадження стягненні в повному обсязі. У відповіді, наданій Департаментом транспортної інфраструктури, вказано, що управління (інспекцію) з паркування в структурі Департаменту утворено згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про внесення змін до структури Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 2087 від 19 листопада 2018 року. Отже, акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 10 березня 2015 року інспекторами з паркування Департаменту не міг бути складений. У зв`язку з вищезазначеним, в Департаменті відсутня інформація стосовно транспортного засобу «КІА CEED», д.н.з. [NUMBER] . Відповіддю Головного управління Національної поліції у місті Києві повідомлено, що спеціальні майданчики для збереження тимчасово затриманих транспортних засобів ГУ НП у м. Києві знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 4 , м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20б, м. Київ, вул. Пухівська, 3 та м. Київ. вул. Академіка Туполєва, 19, на яких зазначений в запиті автомобіль відсутній. Спір між сторонами за первісним позовом виник з приводу витребування майна з чужого незаконного володіння. За зустрічними вимогами виник спір з приводу повернення коштів сплачених на виконання умов попереднього договору. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа мас право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ч. ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала. Частиною 3 ст. 248 ЦК України встановлено, що у разі припинення представництва за довіреністю представник зобов`язаний негайно повернути довіреність. Відповідно до ч. 2 ст. 249 ЦК України особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Згідно постанови Верховного Суду від 04.11.2020 № 573/476/19 «Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі- продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Такий висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 16.12.2015 № 6-688цс15.» За ч. 4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до положень ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 399 ЦК України право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою. Віндикаційний позов - це позов неволодіючого власника про витребування майна від незаконно володіючого невласника. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц указала, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, що незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема, і тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, і який на момент подання позову не є власником цього майна, однак уважає себе таким (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 р. у справі № 522/7636/14-ц). Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, що незаконно фактично володіє цим майном, про повернення з чужого незаконного володіння. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Судом під час розгляду справи постановлено декілька ухвал про витребування доказів. Однак не зважаючи на здійснення судом усіх можливих дій спрямованих на розшук транспортного засобу, зважаючи на тривалий проміжок часу з дати його вилучення на виконання постанови державного виконавця у 2015 році, з`ясувати де саме на час розгляду справи перебуває автомобіль «КІА CEED», д.н.з. [NUMBER] , не виявилося можливим. У відповідях, які надійшли на виконання ухвал суду, інформація щодо перебування транспортного засобу відсутня. З наданих та досліджених судом доказів не встановлено наявність у відповідача [PERSON] транспортного засобу «КІА CEED», д.н.з. [NUMBER] після його огляду та тимчасового затримання й вилучення на підставі акту від 10 березня 2015 року. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд вважає, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що автомобіль «КІА CEED», д.н.з. [NUMBER] , який він просить витребувати у відповідача на час розгляду справи знаходяться у останнього. Скасовуючи 07 вересня 2016 року довіреність від 12 березня 2015 року на право експлуатації та розпорядження автомобілем, позивач не вчиняв впродовж тривалого проміжку часу будь-який дій направлених на повернення майна до свого володіння, що призвело до об`єктивної неможливості отримати інформацію про його місцезнаходження. На підставі досліджених доказів суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] за їх недоведеністю. Щодо заявленого клопотання представником відповідача адвокатом Гулько Ж.В. про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності, через обізнаність порушення його прав з 2016 року. Суд звертає увагу на роз`яснення, що містяться в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З огляду недоведеності позивачем [PERSON] позовних вимог, суд відмовляє в їх задоволенні з підстав недоведеності. Стосовно зустрічних позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] кредитних платежів по кредитному договору № 766-006/ФК-08 від 02 вересня 2008 року сплачених ним відповідно до укладеного попереднього договору від 12 вересня 2009 року посвідченого приватним нотаріусом Глущенко І.Ю. в розмірі 112530,00 грн, суд виходить з доведеності їх розміру та факту проведених платежів, проте через пропуск [PERSON] строку позовної давності відмовляє в їх задоволенні. Зокрема дослідженими судом доказами встановлено, що на виконання умов попереднього договору від 12 вересня 2009 року [PERSON] здійснив оплату платежів замість [PERSON] в загальному розмірі 112530,00 грн, що доводиться квитанціями за період з лютого 2010 року по січень 2013 року. Останній платіж 17 січня 2013 року на суму 650 грн. За умовами попереднього договору, [PERSON] взяв на себе зобов`язання здійснити оплату кредитних платежів за [PERSON] до 01 жовтня 2015 року на суму 115000 грн. Згідно п.8 договору у разі, якщо майбутній покупець [PERSON] сплатить повну суму кредиту, згідно кредитного договору раніше строку, то сторони зобов`язуються укласти основний договір не пізніше триденного терміну з дня повної виплати кредиту (а.с. 12 том 1). Лист [PERSON] від 07 вересня 2016 року про скасування довіреності від 12 березня 2015 року та відсутність правових підстав для користування та розпорядження автомобілем [PERSON] отримав згідно зворотного поштового повідомлення 12 вересня 2016 року (том 1 а.с.14,24). Згідно штампу вхідної кореспонденції суду [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом 18 жовтня 2021 року (том 1 а.с. 108). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частиною 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В свою чергу ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Позивач [PERSON] разом із відзивом на зустрічну позовну заяву подав заяву про застосування наслідків пропуску [PERSON] строку позовної давності (том 1 а.с. 176). З огляду на строк дії попереднього договору до 01 жовтня 2015 року, дату проведення останньої виплати 17 січня 2013 року, приходжу до переконання, що [PERSON] пропущений строк звернення до суду із вимогами до [PERSON] про стягнення сплаченим ним коштів. Належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку судом не встановлено. Через пропуск [PERSON] строку позовної давності звернення до суду із позовом, на підставі положення ч. 4 ст. 267 ЦК України суд відмовляє в задоволенні заявлених позовних вимог до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує ст. 141 ЦПК України та відмову в задоволенні як первісного так й зустрічного позову, у зв`язку з чим понесені сторонами судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed