Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] та визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] з батьком, за місцем його реєстрації або проживання. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з початку 2022 р. стосунки з відповідачкою розладились, зникло взаєморозуміння, часто виникали сварки, втрачені почуття любові та поваги один до одного. Шлюбні стосунки не підтримують, відповідачка мешкає за іншою адресою, фактично сім?я припинила своє існування. Після припинення мешкання однією сім`єю, за домовленістю з відповідачкою, спільна малолітня дитина [PERSON] залишилась проживати із позивачем, дитина повністю перебуває на його утриманні та вихованні, для дитини створені найкращі умови для проживання, вона забезпечена всім необхідним. Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представники третіх осіб Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (орган опіки та піклування), Служби у справах дітей Ренійської міської ради у судове засідання не з`явились, просили справу розглянути без їх участі, надали суду пояснення, згідно яких не заперечували проти задоволення позивних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане 22 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ренійського районного управління юстиції в Одеській області, відповідно якого [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22.08.2015 р., актовий запис № 96, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] »; копія свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ; довідка Ренійської філії ДП «АМПУ» (адміністрації Ренійського морського порту), згідно якої [PERSON] з 01.12.2020 р. працює на посаді провідного юрисконсульта юридичного сектору управління філії, з 17.03.2021 р. тимчасово виконує обов`язки начальника сектору юридичного управління філії; відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] за період з січня 2022 р. по вересень 2022 р.; наказ Міністерства економіки України № 4456 від 077.11.2022 р. про бронювання військовозобов`язаних за підприємствами, що належать до сфери управління Міністерства інфраструктури України; витяг з пропозиції щодо бронювання військовозобов`язаних, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та на воєнний час (№ 4496/46/14-22 від 07.09.2022 р.); довідка ОЗРЗЗСО №6 Ренійської міської ради від 16.01.2023 р. № 11, згідно якої [PERSON] дійсно бере участь у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , учня 1-А класу ОЗРЗЗСО №6 Ренійської міської ради; довідка № 0092 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; акт депутата Ренійської міської ради від 25.01.2023 р., згідно якого [PERSON] та [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] , фактично мешкають [ADDRESS] ; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, договір купівлі - продажу від 02.11.2018 р., № 1500; технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] ; свідоцтво про народження [PERSON] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ; висновок до акту оцінки потреб сім?ї від 17.04.2023 р.; акт обстеження умов проживання від 17.04.2023 р.. Судом в ході судового розгляду справи було встановлено, що 22.08.2015 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбних відносин у сторін [INFO] народився син - [PERSON] . З початку 2022 р. у шлюбі у сторін почали виникати сварки, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, втрачені почуття любові, з`явились різні погляди на сімейне життя, вони перестали підтримувати подружні стосунки, проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Шлюб носить суто формальний характер. Після припинення спільного проживання однією сім`єю, за домовленістю з відповідачкою, сумісна дитина [PERSON] залишилась проживати з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка переїхала мешкати за іншою адресою. [PERSON] відвідує Ренійський заклад загальної середньої освіти №6 Ренійської міської ради та навчається у 1 -А класі. Дитина повністю перебуває на утриманні позивача, він опікується інтересами та потребами дитини, піклується про нього, займається його вихованням, слідкує за розвитком та станом його здоров`я. Позивач повністю віддає дитині свою любов і турботу, велику увагу приділяє його розвитку. Позивачем створені найкращі умови для сина, у нього є свій дитячий куточок, де він грається, виконує домашнє завдання, є спальний куточок, де він відпочиває, дитина забезпечена іграшками та іншими речами для розвитку. Ці обставини підтверджуються актом обстеження умов проживання від 17.04.2023 р. ССД РМР та висновком до акту оцінки потреб сім?ї від 17.04.2023 р., затвердженого КУ «ЦНСП». Квартира [ADDRESS] , в якій мешкає позивач з сином, належить матері позивача [PERSON] на правах приватної власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.11.2018; договором купівлі-продажу квартири від 02.11.2018, посвідченого державним нотаріусом Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області; технічним паспортом на квартиру, виготовленого та виданого КП "Ренійське бюро технічної інвентаризації" Ренійської міської ради 14.11.2018 року. Позивач працює виконуючим обов`язки начальника юридичного сектору управління Ренійської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Ренійського морського порту). Відповідно до наказу Міністерства економіки України від 07.11.2022 №4456 (копія витягу з наказу додається) позивача заброньовано за підприємством (Ренійська філія ДП "АМПУ"), що належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України на період мобілізації та на воєнний час. Тобто, позивачу надано відстрочку від призову на військову службу, у зв`язку з чим ризик моєї мобілізації та залишення дитини без батьківського піклування відсутній. Дохід відповідачки у розмірі орієнтовно 6 тис. грн. не дозволяє їй забезпечити дитину усім необхідним. Більше того, у відповідачки відсутні житлові умови, які були б нормальними та достатніми для проживання, розвитку і виховання нашої дитини. Позивач не перешкоджає спілкуванню матері з дитиною та участі її у його вихованні. Відповідачка, за згодою позивача, іноді приходить до дитини, бере сина гуляти, грає з ним, спільно виконують домашнє завдання, купує йому необхідні речі, солодощі, подарунки. Відповідачка, намагається бути ближче до дитини та приділяти йому більше часу. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Сторони не бажають зберегти шлюб, примирення не можливе, тому подальшого сенсу у збереженні шлюбу немає. За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них. У відповідності до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палат Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 21.07.2021 року у справі №404/3499/17 визначення місця проживання дітей з батьком, не впливатиме на їх взаємовідносини матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з однім із батьків, не позбавлю іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків Матір дітей, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та їх розвитку, має право і обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, стан їх розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ. від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Окрім того, положення абз. 2 ч. 1 ст. 161 СК вказують на необхідність з`ясування особистої прихильності дитини до кожного з батьків. Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 18.03.2021 року у справі №288/39/20 зазначив, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалась остаточно, примирення неможливе, шлюб існує суто формально і підлягає розірванню, а також враховує фактичні обставини справи і інтереси кожного з подружжя, між якими втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально - правові підстави шлюбу. З урахуванням того, що позивач виявляє більшу увагу і турботу до сина, має змогу створити належні умови для розвитку та виховання дитини, а також особливу прихильність сина до батька, суд приходить до висновку, що визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] разом із батьком, буде відповідати його інтересам. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Outcome: approved