Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому просить: визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на проживання та користування частиною будинку, за адресою [ADDRESS] , та зняти їх з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі Договору дарування від 10 квітня 1996 року посвідченого державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори Запісочною О.А. та зареєстрованому у реєстрі за №172, з 10 квітня 1996 року [PERSON] на праві власності належить 34/100 частини житлового будинку, з відповідними частинами надвірних будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що згідно довідки про зареєстрованих від 14 січня 2022 року у вказаній частині будинку крім нього також зареєстровані: його батько - [PERSON] , [INFO] з 1964 року; його колишня дружина - [PERSON] , [INFO] з 1994 року; його син [PERSON] , [INFO] з 1994 року; та його донька - [PERSON] , [INFO] з 1995 року. [PERSON] вказує, що спільне життя з [PERSON] не склалось, а тому рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 18 червня 2008 року у справі №2-1589/08 шлюб розірвано. Цього ж року в кінці літа [PERSON] з власної ініціативи виїхала з належної йому на праві власності частини будинку забравши з собою свої речі та вже з того часу він її не бачив та не спілкувався з нею, в будинку вона не проживала. Діти після розірвання шлюбу залишились проживати з ним. Позивач стверджує, що його батько [PERSON] , добровільно виїхав з будинку восени 2011 року, адресу не залишив, про своє нове місце проживання не повідомив, з тої пори в будинку не з`являвся, речей [PERSON] в будинку не має. Позивач зазначає, що всі витрати по сплаті комунальних послуг, витрати по обслуговуванню будинку несе тільки він та його діти, жодних речей відповідачів у будинку не має, місце проживання відповідачів йому не відоме. [PERSON] вважає, оскільки відповідачі добровільно не користуються даною житловою площею, відсутні більше року без поважних причин, перешкод у користуванні приміщенням їм ніхто не чинив, витрат по утриманню житла та оплати комунальних послуг не несуть, відповідно до вимог ч.2 ст.405 ЦК України, вони є таким, що втратили право на користування цим житлом. Реєстрація відповідачів у даному будинку порушує його право власності та створює перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження будинком. Комунальні платежі нараховуються згідно зареєстрованих у будинку осіб, у зв`язку з чим він змушений нести додаткові витрати на комунальні послуги, позбавлений права на оформлення субсидії. І тому змушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 21 лютого 2022 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 25 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження у справі за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без їх участі, позов підтримує у повному обсязі та просять його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідачі не з`явилися, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштової кореспонденції та оголошеннями на сайті «Судова Влада України», а тому відповідно до вимог\~ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідачів. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 08 квітня 1992 року, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] виданого Ірпінським МВ ГУ МВС України в Київській області 16 березня 2016 року. Відповідно до копії договору дарування від 10 квітня 1996 року посвідченого державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори Запісочною О.А., та зареєстрованому у реєстрі за №3-1548 [PERSON] подарував [PERSON] 34/100 частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] . Згідно із копією будинкової книги для прописки громадян, що проживають у будинку [ADDRESS] , в зазначеному будинку прописані: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Відповідно копії технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] , від 24 вересня 2008 року власником [ADDRESS] є [PERSON] , власником 66/100 будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області від 19 червня 2008 року №295/3 про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченої будівництвом добудови до житлового будинку було розглянуто заяву [PERSON] та вирішено та затверджено акт державної приймальної комісії від 11 червня 2008 року про прийняття в експлуатацію закінченої будівництвом добудови житлового будинку, що розташована в [ADDRESS] . Згідно із копією довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Центром надання адміністративних послуг Бучанської міської ради Київської області від 14 січня 2022 року №23-01/295, за адресою: [ADDRESS] , значяться зареєстрованими: [PERSON] , 1971 року народження; [PERSON] , 1943 року народження; [PERSON] , 1969 року народження; [PERSON] , 1993 року народження; [PERSON] , 1995 року народження. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23 березня 1993 року Бучанською селищною радою Ірпінського міськвиконкому ЗАГС Київської області було розірвано 18 червня 2008 року, що підтверджується копією виписки з рішення Ірпінського міського суду Київської області №2-1589/08. З акта депутата Бучанської міської ради Київської області Українцевої К.Л. від 14 січня 2022 року видно, що після проведення обстеження матеріально-побутових умов проживання за адресою: [ADDRESS] , було встановлено, що за вказаною адресою зареєстрований та фактично постійно проживає: [PERSON] , [INFO] ; зареєстровані та періодично проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; зареєстровані, але фактично тривалий час не проживають: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Ст. 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно із ч. 1\~ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Із наведеного слідує, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь який час. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. У Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі №6-709цс16 зазначено, що стаття 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно правової позиції Верховного Суду у справі № 209/2642/18 від 09.12.2020 при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Верховний Суд України у постанові від 26 вересня 2019 року в справі №320/1384/17-ц (провадження № 61-48777св18) зробив висновок, що положення статей 383,391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей150,156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реєстрація відповідачів у будинку, який на праві власності належить позивачу, перешкоджає останньому вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. При цьому вказані правомочності є абсолютними, непорушними та гарантованими законом. Отже, судом встановлено, що позивач є власником\~будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , і в силу ст. 391 ЦК України, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач на власний розсуд може визначити, яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання особи такою, що втратили право користування. Відповідачі добровільно не знялись з реєстраційного обліку, що створює для позивача незручності у реалізації права власності та користування будинковолодінням, отримання соціальних пільг. Суд вважає, що формальна реєстрація відповідачів у будинковолодінні, яке належить позивачу на праві власності, порушує права останнього, оскільки перешкоджає здійсненню ним права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності. Таким чином судом встановлено, що відповідачі відсутні за зареєстрованим місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , без поважних причин, більше року, не оплачують комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню будинковолодіння та не приймають участі у спільному побуті, а їх реєстрація у будинковолодінні перешкоджає позивачу у здійсненні ним права власності, так як він не може розпорядитися належним на праві власності майном на власний розсуд тільки через те, що за реєстрацією у належному йому будинковолодінні значаться відповідачі. Дана обставина відповідачами не спростована, доказів поважності не проживання в будинковолодінні чи наявності іншої домовленості між ними і власником, відповідачами не представлено, а тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог, а саме [PERSON] та [PERSON] слід визнати такими, що втратили право на користування житловим будинком та господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] . На підставі наведеного,

Outcome: approved