Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

02\~грудня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 28.04.2021 року між Позивачем та [PERSON] був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0102-21-00176. 13 серпня 2021 року у м. Одесі по на перехресті вилиць Грецька та Пушкінська сталася ДТП за участю т/з «БАЗ», д.н.з. [NUMBER] , яким керував Відповідач та т/з «Ford», д.н.з. [NUMBER] , яким керувала [PERSON] . Згідно постанови Приморського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2021 року по справі № 522/16566/21 року Відповідача було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 58 516 гривень 52 копійки. На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «БАЗ», д.н.з. [NUMBER] було застраховано в ТДВ «СК «Гардіан» за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АР 1405810. Позивач звернувся до страхової компанії Відповідача із заявою про виплату суми страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АР1405810, за яким страхова компанія Відповідача здійснила виплату в розмірі 31\~926,23 гривень, яка не покриває виплати за договором добровільного страхування наземного транспорту № 28-0102-21-00176 від 28.04.2021 року. Даний залишок відшкодовується безпосередньо винуватцем ДТП, тобто Відповідачем, у зв`язку з чим і звернулись до суду. Ухвалою суду від 16 грудня 2022 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи. 12 січня 2023 року та 14 квітня 2023 року від представника Позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності. Не заперечували проти заочного розгляду справи. В судове засідання 20 квітня 2023 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача,\~повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28 квітня 2021 року між ПАТ «СК «Українська Страхова Група» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-0102-21-00176, предметом страхування якого є страхування транспортного засобу Ford Kuga державний номер № [NUMBER] . Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 12.08.2021 року о 13.40 годині керуючи автомобілем БАЗ А079.14, д/н [NUMBER] , за адресою: м. Одеса, перехрестя вулиць Грецька та Пушкінська, здійснюючи поворот ліворуч не впевнився в безпеці маневру, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Ford д/н [NUMBER] . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Таким чином, [PERSON] порушив п. 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Постановою Приморського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~28\~жовтня 2021\~року у\~справі № 522/16566/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 06 вересня 2021 року ПАТ «СК «Українська Страхова Група» на підставі рахунку № [NUMBER] від 27.08.2021 року було складено страховий акт № ДККА 77236 та розрахунок страхового відшкодування, що належить до виплати Страхувальнику. На підтвердження зазначених документів, ПАТ «СК «Українська Страхова Група» здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 58\~516, 52 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 23516 від 06 вересня 2021 року. На момент ДТП цивільна відповідальність Відповідача була застрахована у ПАТ «СК «Гардіан» за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АР 1405810. Як вбачається з матеріалів справи, Позивач звернувся до страхової компанії Відповідача із заявою про виплату суми страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АР1405810, за яким страхова компанія Відповідача здійснила виплату в розмірі 31\~926, 23 гривень, яка не покриває виплати за договором добровільного страхування наземного транспорту № 28-0102-21-00176 від 28.04.2021 року Після чого Позивач отримав різницю непокритого ремонту в розмірі 26\~590, 29 гривень, яку він просить стягнути з винуватця ДТП [PERSON] .\~ Відповідно до\~статті 27 Закону України "Про страхування"\~та\~статті 993 Цивільного кодексу України\~до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Таким чином, після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, в межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою позивачем на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на\~суброгації\~- переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Аналогічну позицію висловив Верховний Суд в постанові від 04.07.2018 року по справі №75/18006/15-ц. Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, під шкодою розуміється зменшення абро втрата певного особистого майнового блага. Пункту\~\~1 частини другої статті 22\~ЦК України визначено, що\~\~реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Необхідною підставою\~для настання\~цивільно-правової\~відповідальності за\~заподіяння шкоди\~є наявність\~складу правопорушення,\~що включає\~в себе\~певні елементи,\~а саме:\~протиправність поведінки\~(дії\~чи бездіяльність) особи; шкідливий результат такої поведінки (шкоди): причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою. Наявність цих елементів правопорушення є необхідною умовою для притягнення до відповідальності і відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності, передбаченої ст. 1187 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 1192\~ЦК України винна особа має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Згідно з ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. У справі Європейський суд з прав людини "Белеш та інші проти Чеської Республіки" вказав, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав та обов`язків. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що згідно платіжного доручення №2498 від 05 вересня 2022 року позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2\~481, 00 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи повне задоволення позовних вимог, судовий збір в розмірі 2\~481, 00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved