Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між сторонами, залишити малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , для подальшого проживання та виховання разом із нею, після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] » та стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. Свої вимоги мотивує тим, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження з ним сім`ї стали неможливими. Ухвалою судді від 06.03.2023 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони у справі в судове засідання не з`явились, однак звернулись до суду з відповідними заявами про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач повністю визнає. Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони вперше уклали шлюб 27.12.2013, який було розірвано рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 13.12.2017 та визначено місце проживання спільної малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю \~ [PERSON] (а.с. 5-6, 8). В подальшому, 13.06.2020 сторони повторно уклали шлюб від якого в них народилась спільна дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с. 7, 9). Таким чином, судом встановлено, що між сторонами діють сімейні правовідносини. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104 СК України; ч. 3 ст. 105 СК України; ч. 1 ст. 110 СК України). У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За приписами ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Положеннями\~статті 160 СК України\~передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Отже, наявність того факту, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а також визнання відповідачем позовних вимог, є підставою для повного задоволення позовних вимог. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1073,60 гривень (а.с. 11).

Outcome: approved