Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

Від представника комунального підприємства «Харківські теплові мережі» надійшла позовна заява з вимогами: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за теплову енергію за період з 01.01.2013 по 30.04.2021 в сумі: 121972,82 грн; інфляційні втрати - 4319,35 грн., 3 % річних - 1845,00 грн., судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з постачання теплової енергії. Відповідач є споживачем теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . Відповідачу в порядку спадкування за законом, на праві власності належать нежитлові приміщення підвалу 1-го поверху № 5-1-5-5 загальною площею 43,3 кв.м. в літ. А-2 по [ADDRESS] . Вказане нежитлове приміщення належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.02.2002, з яким був укладений договір про постачання теплової енергії № 13219 від 01.04.2006 та відкритий особовий рахунок [NUMBER] . Відповідач [PERSON] надала до КП "Харківські теплові мережі" копію рішення суду № 646/7507/17 та свідоцтво про смерть [PERSON] у серпні 2020 року. На підставі наданих документів було проведено переоформлення особового рахунку [NUMBER] , надіслано вимогу № 323/ппг від 05.11.2020 про сплату заборгованості та додаткову угоду до договору № 13219 від 01.04.2006 "Про заміну особи в договорі постачання теплової енергії" Однак, в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо сплати боргу за користування тепловою енергією відповідач не здійснює, внаслідок чого перед позивачем утворилась заборгованість: за надані послуги теплової енергії, за період з 01.01.2013 по 30.04.2021, у розмірі 121972,82 грн; нараховано інфляційні втрати - 4319,35 грн., 3 % річних - 1845,00 грн. Зазначене стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Відповідач відзиву на позовну заяву не надала. Відповідно до частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомила. Відповідно до частини 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явилася в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомила, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином відповідно до положень пункту 4 частини 8, частини 11 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.02.2004 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.09.2005, рішення виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 19.05.2004 про переведення квартири [ADDRESS] , технічного паспорту належали нежитлові приміщення 1-го поверху № 5-1-:-5-5, загальною площею 43,3 кв.м в літ. «А-2», що розташовані в [ADDRESS] (а. с. 18-19, 20, 21, 22-24). [PERSON] [INFO] помер, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 20.11.2014 складено відповідний актовий запис № 16608 (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ) (а. с. 14). Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною другою статті 1220 Цивільного кодексу України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якої вона оголошується померлою. Відповідно до частин 1, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 31.07.2018, яке набрало законної сили, за [PERSON] визнано право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 5-1-:-5-5, загальною площею 43,3 кв.м в літ. «А-2», що розташовані в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а. с. 12-13). Таким чином, відповідач [PERSON] , як спадкоємець майна, яке залишилось після смерті [PERSON] , прийняла спадщину, оформила свої спадкові права на вказані нежитлові приміщення. Правовідносини у сфері теплопостачання регулюються ЗУ «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою КМУ від 03.10.2007 року № 1198 (далі - Правила) та іншими нормативно-правовими актами. Згідно п. 23 Правил, в редакції, чинній на момент вчинення спірних правовідносин, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Відповідно до п. 25 Правил у договорі зазначається максимальне теплове годинне навантаження за кожним видом і параметром теплоносія на опалення, вентиляцію, кондиціювання, максимальне, середньогодинне і середньодобове теплове навантаження на гаряче водопостачання, а також місячний, квартальний та річний обсяг постачання теплової енергії. Судом встановлено, що належні [PERSON] приміщення відносяться до нежитлового фонду, будинок приєднано до централізованої системи теплопостачання, КП «Харківські теплові мережі» в період з 01.01.2013 по 30.04.2021 було здійснене постачання теплової енергії до вказаних приміщень. Постачання теплової енергії підтверджується актами про підключення та відключення від опалення (№ 178/9035-В від 20.10.2012, № 178/90-В від 14.04.2013, № 178/630 від 07.10.2013, № 178/394 від 14.04.2014, № 178/1400 від 23.10.2014, № 178/2131 від 14.04.2015, № 178/2657 від 13.10.2015, № 178/3854 від 05.04.2016, № 178/4141 від 20.10.2016, № 178/5528 від 03.04.2017, № 178/5659 від 15.10.2017, № 178/6832 від 10.04.2018, № 178/7204 від 22.10.2018, № 178/8438 від 10.04.2019, № 178/8947 від 30.10.2019, № 178/9577 від 09.04.2020, № 178/10351 від 19.10.2020, № 178/11187 від 12.04.2021 та актом обстеження системи теплопостачання об`єкта № 178/4182 від 05.04.2021) (а. с. 33, 34-51). Договір про постачання теплової енергії між комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" та [PERSON] укладено за життя останнього, та дійсним власником вищевказаних нежитлових приміщень не укладався, проте постачання теплової енергії до вказаних приміщень надавалося, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Відтак, відсутність укладеного договору про постачання теплової енергії не виключає обов`язок споживачів оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06 З акту обстеження системи теплопостачання об`єкту № 178/4182 від 05.04.2021 вбачається, що споживач [PERSON] користується тепловою енергією без договору та без оплати, даний акт є підставою для нарахування за споживання енергії до моменту укладання договору. КП «Харківські теплові мережі» надано до суду розрахунок нарахування за спожиту теплову енергію, відповідно до якого розмір заборгованості за надані послуги, що є предметом позову, співпадає з вартістю спожитої теплової енергії, до того ж позивачем було надано до суду розрахунок інфляційних витрат та трьох відсотків річних. Згідно із частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частина перша статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Під час дослідження письмових доказів судом не встановлено будь-який фактичних даних, з яких вбачається, що КП «Харківські теплові мережі» не дотрималося процедури укладення договору та чи порушило відомчі норми при здійсненні розрахунку нарахування за спожиту теплову енергію тощо. Відповідно до статті 1 ЗУ «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В Постанові Великої Палати Верховного Суду (далі ВП ВС) від 07.07.2020 по справі № 712/8916/17 (номер в ЄДРСР 91460925) викладено наступні висновки щодо застосування норм права. Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року) (п. 77 Постанови ВП ВС). Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (частина перша статті 13Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року) (п. 78 Постанови ВП ВС). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (п. 79 Постанови ВП ВС). Враховуючи наведене та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих позивачем доказів, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми, а саме за спожиту теплову енергію за період з 01.01.2013 по 30.04.2021, у розмірі 121972,82 грн; інфляційні втрати - 4319,35 грн., 3 % річних - 1845,00 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати в розмірі 2270,00 грн підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved