Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

В Острозький районний суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу звернулась [PERSON] . В обґрунтування позову зазначає, що з 25 грудня 1990 року перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований Балашівською сільською радою Іванівського району Херсонської області, актовий запис № 8. Вказує, що від даного шлюбу у них дітей немає. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем разом не приживають впродовж двадцяти років, у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, між ними відсутні почуття взаєморозуміння та поваги один до одного, між ними часто відбувалися суперечки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Зазначає, що вони як сім`я разом не проживають, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, фактичних шлюбних відносин не підтримують. Вважає, що шлюб між ними існує формально, можливість зберегти сім`ю відсутня. В позасудовому порядку вирішити спір є неможливим, оскільки відповідач не бажає звертатися до органів державної реєстрації актів цивільного стану із спільною заявою про розірвання шлюбу, що й спонукало її звернутися до суду з вищевказаним позовом. Просить позовні вимоги задовольнити, та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою суду від 03 березня 2023 року відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Відповідач у відповідності до вимог ст.ст.178, 180 ЦПК України відзив на позовну заяву та заперечення проти позову не подав. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає позов частково обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 25 грудня 1990 року Балашівською сільською радою Іванівського району Херсонської області, актовий запис № 8, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 25.12.1990р. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 02.01.2018 року позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З доводів позивачки судом встановлено, що вона та відповідач впродовж тривалого періоду часу близько 20 років проживають окремо один від одного, що відповідачем не заперечується. Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, а відповідно до ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Аналогічне положення містить ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] втратили почуття один до одного, на даний час шлюб фактично припинено, оскільки разом вони як сім`я не проживають впродовж двадцяти років, спільного господарства не ведуть, спроби відновити шлюбні відносини сторони не роблять. Таким чином шлюб існує формально, а тому вбачаються підстави для його розірвання в судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що сім`я фактично розпалася, оскільки сторони спільного побуту, бюджету, взаємних прав та обов`язків не мають, подружніх стосунків не підтримують, що свідчить про формальне існування шлюбу. А відтак суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, у зв`язку із чим визнає причину розірвання шлюбу поважною і розриває шлюб між сторонами без вжиття заходів щодо примирення. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами існує формально. На даний час шлюб фактично припинено і подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відтак наявні правові після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище, яке вона отримала при укладенні шлюбу - « [PERSON] ». Окрім того, суд бере до уваги, що позов про розірвання шлюбу було подано до суду 20.02.2023 року, сторони з клопотанням про надання строку на примирення до суду не звертались, у зв`язку з цим суд приходить до висновку про те, що у позивачки та відповідача було достатньо часу для прийняття виваженого рішення про необхідність розірвання шлюбу. На підставі ст.ст.105, 110, 113 СК України,

Outcome: approved