Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

15 лютого 2023 року представниця позивачки [PERSON] - адвокат Юрченко Аліна Валентинівна звернулася до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки з інвалідністю, яка продовжує навчання, у якій просила суд стягнути зі відповідача на користь позивачки аліменти на утримання непрацездатної доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, і протягом всього часу проживання [PERSON] з [PERSON] - дитиною з інвалідністю - та опікування нею. Також просила стягнути з відповідача судовий збір та витрати, понесені позивачкою на професійну правничу допомогу, які в подальшому будуть підтверджені у судовому порядку. Рішення в частині стягнення аліментів просила допустити до негайного виконання у межах платежу за один місяць. Представниця позивачки у позовній заяві зазначила, що донька позивачки та відповідача [PERSON] навчається на третьому курсі в Державному навчальному закладі «Решетилівський професійний аграрний ліцей імені І.Г. Боровенського», є особою з інвалідністю 3 групи, яка встановлена їй з дитинства до 01.11.2024, та станом на день подачі даного позову до суду зареєстрована та постійно проживає разом з матір`ю у селі Василівка Кременчуцького району Полтавської області. Стверджувала, що до досягнення дитиною 18-ти років відповідач виконував свій обов`язок з утримання доньки та сплачував аліменти. Станом на день подачі позову до суду матеріальну допомогу на утримання доньки в добровільному порядку відповідач не надає. Позивачка не в змозі самостійно утримувати доньку, у зв`язку з тим, що в силу стану її здоров`я та навчання їй постійно необхідні кошти на лікування, обстеження, одяг, харчування, підручники тощо, що й зумовило необхідність звернення до суду з даним позовом. Натомість, відповідач працездатний, має постійний сталий дохід, оскільки офіційно працевлаштований, однак, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. У подальшому позовні вимоги уточнила та просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання непрацездатної доньки [PERSON] у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, і протягом усього періоду непрацездатності [PERSON] . Також просила стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 1073.00 грн та на користь позивачки понесені витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у судовому засіданні 19.04.2022 надала докази на підтвердження понесених витрат у сумі 4000,00 грн. Згідно з ухвалою суду від 20 лютого 2023 року справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка [PERSON] та представниця позивачки- адвокат Юрченко Аліна Валентинівна, у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та надали пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Крім того, представниця позивачки уточнила, що позивачка просить стягнути саме аліменти на утримання повнолітньої дитини у зв`язку з її непрацездатністю, а не у зв`язку зі навчанням. Доводи та докази щодо навчання дитини просила суд урахувати як додаткову підставу для стягнення аліментів на дитину, оскільки дитина позивачки та відповідача, окрім того, що є особою з інвалідністю, ще й навчається. Позивачка несе постійні витрати на дитину. До досягнення дитиною 18 років стягувалися з відповідача аліменти, але після досягнення дитиною повноліття стягнення аліментів припинилося. Щодо періоду стягнення аліментів, то просила суд стягнути аліменти на період непрацездатності, тобто до дати наступного медичного переогляду. Відповідач [PERSON] з позовними вимогами не погодився, подав відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив, що розуміє свій обов`язок як батька утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання та не заперечує проти стягнення з нього відповідних аліментів, але просив суд урахувати, що на даний час донька проходить навчання здебільшого дистанційно, що підтверджується роздруківкою наказу навчального закладу та графіку проведення освітнього процесу за очною формою навчання, тобто донька не несе значних витрат на проїзд до місця навчання та перебування за місцем знаходження навчального закладу у м. Решетилівка Полтавської області. Зазначав, що представником позивачки не надано жодних доказів необхідності понесення будь-яких витрат, пов`язаних з навчанням дитини, наприклад, проходження спеціальних курсів, придбанням підручників, обладнання, інвентарю тощо, доданими до позовної заяви документами підтверджується, що повнолітня донька має власний дохід, зокрема щомісячно отримує стипендію та державну соціальну допомогу, позивачка має змогу надавати повнолітній доньці матеріальну допомогу, у зв`язку з навчанням останньої, оскільки має щомісячний дохід у вигляді, зокрема, заробітної плати. За таких обставин уважав розумним та справедливим стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання повнолітньої доньки у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14.02.2023 і до закінчення навчання дитини, тобто до 30.06.2023. На підтвердження заперечень надав суду докази здійснених з його доходів відрахувань на сплату аліментів на користь позивачки на утримання дитини. При цьому уважав. що надані позивачкою докази (акти виконаних робіт) не є належними та допустими доказами по справі, оскільки будучи первинними документами, не містять обов`язкових реквізитів, передбачених ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема особистого підпису або інших даних. Що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Окрім того, уважав помилковими твердження представниці позивачки про те, що додані до позовної заяви копії виписки із медичної карти пацієнта, консультаційних висновків спеціалістів, довідок підтверджують необхідність понесених витрат на лікування доньки та, відповідно, стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки, а до позовної заяви не додано жодного доказу про проходження відповідних профілактичних оглядів/обстежень, операцій/реабілітації та/або придбання окулярів, інших засобів компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму. У судовому засіданні відповідач заперечення підтримав. Пояснив, що не проти платити аліменти, погодився платити до закінчення навчання дитиною аліменти у розмірі 1/4 частки від доходу, а після цієї дати аліменти, пов`язані з інвалідністю дитини, - у розмірі 1/6 частки від доходу. Суд, дослідивши письмові докази по справі, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову з таких підстав. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 05.10.2004 відділом реєстрації актів цивільного стану Автозаводського районного управління юстиції м. Кременчука Полтавської області (а.с. 13), позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Дитині позивачки та відповідача станом на дату розгляду справи 18 повних років. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 22.12.2011 на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області (а.с. 14). [PERSON] , дочка позивачки та відповідача, є особою з інвалідністю з дитинства, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 473377 від 20.10.2022 (а.с. 16). Згідно з довідкою Державного навчального закладу «Решетилівський професійний аграрний ліцей імені І.Г. Боровенського» від 08.12.2022 № 466 [PERSON] навчається в ДНЗ «Решетилівський професійний аграрний ліцей імені І.Г. Боровенського» ІІ рівня акредитації з 01.09.2020 (наказ № 3 «3-УДЗ» від 27.08.2020) на 3 курсі денного відділення, термін закінчення навчання 30.06.2023. Не відноситься до категорії учнів, які знаходяться на повному державному забезпеченні (а.с. 17). Відповідно до наказу директора Державного навчального ліцею «Решетилівський професійний аграрний ліцей імені І.Г. Боровенського» від 10.01.2023 № 2-аг «Щодо організації освітнього процесу з 16.01.2023» з 16.01.2023 організовано освітній процес в ДНЗ «Решетилівський ПАЛ імені І.Г. Боровенського» за змішаною (очно-дистанційною) формою з внесенням відповідних змін до графіку освітнього процесу та розкладу занять у залежності від конкретної ситуації кожного дня під час дії правового режиму воєнного стану. Форма організації освітнього процесу може змінюватися впродовж навчального року в залежності від безпекової ситуації (а.с. 67-68). Згідно з графіком проведення освітнього процесу за очною формою навчання у навчальних групах ДНЗ «Решетилівський професійний аграрний ліцей імені І.Г. Боровенського» на січень-лютий 2023 року у навчальному закладі застосовується змішана (очна (дуальна) та дистанційна форма навчання) (а.с. 69). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 01.11.2022 (відомості Новогалещинської селищної ради) [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до довідки виконавчого комітету Новогалещинської селищної ради від 14.12.2022 № 09/3-23/339 до складу сім`ї, що зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , входять: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків станом на 08.02.2023 доходи [PERSON] складаються з соціальних виплат, аліментів та заробітної плати у мінімальному розмірі (а.с. 19-20). Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків станом на 08.02.2023 та довідкою Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області від 03.02.2023 доходи [PERSON] складаються зі стипендії, середній щомісячний розмір якої 1238,63 грн, та пенсії по інвалідності у розмірі 2100,00 гривень на місяць (а.с. 21-22). Необхідність лікування та продовження соціального забезпечення [PERSON] підтверджується консультаційними висновками спеціаліста від 19.11.2019, 07.09.2022, 07.09.2022 та направленням педіатра на ЛКК від 13.10.2022 (а.с. 23-26). Відповідно до довідки КНП «Козельщинська ЦЛ» Козельщинської селищної ради від 03.02.2023 року [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-психіатра (а.с. 27). Згідно з випискою Медичного центру «Візіум-Кременчук» із медичної карти пацієнта № 8 256/22 від 06.10.2022 [PERSON] потребує лікування у лікаря-офтальмолога (а.с. 28-29). За період з 01.01.2020 по 31.12.2020 з [PERSON] було стягнуто аліментів на загальну суму 35694,72 грн, що вбачається зі звіту про здійсненні відрахування та виплати (а.с. 70). За період з січня 2021 року по грудень 2021 року з [PERSON] було стягнуто аліментів на загальну суму 35108,99 грн, що вбачається зі звіту про здійсненні відрахування та виплати (а.с. 71). На даний час виплата аліментів припилися у зв`язку зі досягненням дитиною повноліття, що не заперечували сторони у судовому засіданні. Відповідач [PERSON] працевлаштований та отримує дохід, розмір та джерела отримання якого підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми виплачених доходів і утриманих податків за період з ІІІ кварталу 2021 року по ІV квартал 2022 року включно (а.с. 49). Середній розмір щомісячного доходу складає 16185,43 грн. У судовому засіданні відповідач підтвердив, що й на даний час працевлаштований у АТ «КСЗ». Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин 2, 8, 9, 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Главою 16 «Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання» СК України регламентовано підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання. Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Таким чином, СК України зобов`язує батьків утримувати своїх непрацездатних дітей з інвалідністю навіть якщо вони досягли повноліття. Відповідно до правил статті 198 СК України батьки продовжують бути зобов`язаними утримувати свою дитину після досягнення нею повноліття за наявності у сукупності таких обставин: 1)дочка або син є непрацездатними. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані особами з інвалідністю, у тому числі дітьми з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Отже законодавство виділяє три основні види непрацездатності: непрацездатність за віком та непрацездатність за станом здоров`я та непрацездатність у зв`язку із входженням особи до групи осіб, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Для наведеної норми важливою є непрацездатність повнолітньої дитини за станом здоров`я, тобто наявність у дитини статусу особи з інвалідністю. Особою з інвалідністю визнається особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист (ст. 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні"). Подібне визначення осіб з інвалідністю міститься і у Законі України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні". Для застосування правил статті 198 СКУ не має значення, яку групу інвалідності має дитина. 1)непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги. Під потребою матеріальної допомоги розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги - пенсій та допомог у зв`язку з інвалідністю. 2)наявність у батьків можливості надати таку допомогу. Батьки не будуть зобов`язані утримувати повнолітню дитину, якщо вони самі є непрацездатними та потребують допомоги або якщо їхній заробіток не дозволяє їм здійснювати утримання. Статтею 199 СК України також визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За змістом положень ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених уст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Тлумачення статті 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи донці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. Саме така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 308/2268/16-ц. Стаття 182 СК України визначає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, у тому числі: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно зі статтею 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що [PERSON] є повнолітньою дитиною позивачки та відповідача та продовжує навчання до 30.06.2023 у Державному навчальному закладі «Решетилівський професійний аграрний ліцей імені І.Г. Боровенського». Крім того, [PERSON] є особою з інвалідністю, їй встановлена третя група інвалідності з 23.09.2022, причина інвалідності - інвалідність з дитинства, на строк до 01.11.2024. Таким чином, дочка відповідача та позивачки є повнолітньою непрацездатною дитиною, яка продовжує навчання, та не досягла 23 років. Відповідно, має право на утримання від своїх батьків, у тому числі від відповідача. Відповідно до наведених вище судом норм Сімейного кодексу України [PERSON] як повнолітня дитина має одночасно право на утримання за двома підставами: як за ст. 198 СК України (утримання повнолітніх непрацездатних дітей), так і за ст. 199 СК України (утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання). Такому праву дитини на утримання кореспондує обов`язок батьків, у тому числі відповідача, утримувати свою дитину. Позивачка обрала спосіб захисту власних інтересів та своєї дитини шляхом звернення до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини саме з підстав її непрацездатності (ст. 198 СК України), про що зазначила в уточненій позовній заяві, та на період непрацездатності дитини, зазначаючи про навчання дитини як додаткову підставу, що свідчить про додаткову потребу в утриманні. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми виплачених доходів і утриманих податків відповідач [PERSON] має постійний стабільний щомісячний дохід, його рівень є достатнім для надання матеріальної допомогу своїй повнолітній дочці. У той же час рівень доходів його доньки є недостатнім для забезпечення гідного рівня життя та самостійного забезпечення свого існування, відповідно, вона потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. Факт непрацездатності дитини належним чином підтверджений довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, за яким третя група інвалідності з дитинства встановлена [PERSON] строком до 01 листопада 2024 року, дата чергового переогляду - 20.10.2024. Отже, встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що наявна сукупність обставин, що вимагаються ст. 198 СК України, для покладення на відповідача обов`язку з утримання дитини на весь період її непрацездатності, тобто щонайменше до 01.11.2024 року, а також на інший строк після чергового переогляду. Необхідність встановлення конкретної дати припинення строку непрацездатності у рішенні суд не вбачає, оскільки у такому разі після кожного чергового переогляду позивачка та/або сама дитина змушені будить щоразу звертатися до суду з відповідними позовами про стягнення аліментів, що покладало б на них додатковий невиправданий тягар. У той же час права відповідача при цьому порушенні не будуть, оскільки його обов`язок з утримання дитини припиниться у разі поновлення працездатності дитини, або з інших підстав, встановлених законом. Крім того, розмір аліментів у подальшому може бути змінений судом у порядку та з підстав, передбачених ч. 3 ст. 80 СК України. Щодо розміру аліментів, що підлягають, стягненню з відповідача, суд зазначає таке. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). У разі стягнення аліментів у частці від доходу платника аліментів, за загальним правилом, виходячи зі ч. 5 ст. 183 СК України, такий розмір аліментів на одну дитину визначається у розмірі однієї чверті. Також за загальним правилом максимальний розмір відрахувань із заробітної плати (доходу) боржника у відповідності до ч. 1-2 ст. 128 КЗпП України, ч. 1-2 ст. 26 Закону України «Про оплату праці» та п. 1 ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 %. Ухвалюючи рішення, суд враховує те, що обидва батьки мають нести рівний обов`язок щодо утримання дитини. У даному випадку дитина є повнолітньою, але непрацездатною особою. На переконання суду, аліменти у розмірі 1/4 частки (25 %) з усіх видів заробітку (доходу) відповідача , але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, є справедливим та співмірним до встановлених законом мінімальних та рекомендованих розмірів аліментів. Такий розмір аліментів має задовольнити потреби повнолітньої [PERSON] у передбачуваних та неминучих витратах на лікування, навчання, проживання, одяг, харчування, підручники тощо, та не є непомірним для доходу відповідача. Суд не вбачає підстав для встановлення різних розмірів аліментів на період до закінчення навчання дитини та на період з дати закінчення навчання на весь подальший період непрацездатності, оскільки відповідач не позбавлений буде права ініціювати питання про зміну розміру аліментів, за наявності на те підстав, передбачених СК України. Суд уважає, що відповідачем не спростовано наявність у нього матеріальної можливості сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі - 1/4 частки сукупного доходу та заробітку, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність. Докази на підтвердження наявності обставин, що не дозволяють йому нести витрати на утримання дитини саме у такому розмірі, відповідач не надав. Доводи, викладені відповідачем, у відзиві на позовну заяву суд відхиляє, оскільки помилкове посилання представницею позивачки у позовній заяві на ст. 80 та 88 СК України, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Ствердження відповідача, що особи з інвалідністю ІІІ групи не визнаються повністю непрацездатними, й висновки про повну втрату працездатності та/або неможливістю працевлаштування у майбутньому є передчасними, суд уважає помилковими та такими, що не ґрунтуються на законові, оскільки у розумінні ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, уважаються непрацездатними громадянами. Аргументи відповідача про відсутність доказів про проходження дитиною відповідних профілактичних оглядів/обстежень, операцій/реабілітації та/або придбання окулярів, інших засобів компенсації фізичних дефектів чи порушень функцій організму не спростовують факт непрацездатності дитини, який підтверджений належним та достатнім доказом у вигляді довідки до акту огляду МСЕК (а.с. 16). Той факт, що дитина навчається на так званій змішаній формі навчання (очно-дистанційній) та не несе значних витрат на проїзд до місця навчання та перебування за місцем знаходження навчального закладу суд бере до уваги, але уважає, така обставина не впливає на висновки суду про необхідність стягнення аліментів у розмірі однієї чверті від доходу відповідача, оскільки такий розмір аліментів не є незвично великим для такої категорії справ та відповідає принципам розумності та рівності обов`язків батьків. Суд погоджується з думкою відповідача, що надані позивачкою акти виконаних робіт № 31588 від 09.12.2021, № 31590 від 09.12.2021, № 11191 від 17.03.2020, № 11192 від 17.03.2020, які надані позивачкою на підтвердження витрат на лікування дитини (а.с. 30-33), є неналежними та недопустимими доказами, оскільки не містять підписів та інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та не бере ці докази до уваги. Проте, це не впливає на висновок суду про наявність обов`язку у відповідача утримувати свою повнолітню, але непрацездатну дитину. Отже з урахуванням вищевикладеного, принципів справедливості, розумності та пропорційності, суд уважає, що позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , яка є особою з інвалідністю третьої групи, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, протягом усього часу непрацездатності [PERSON] , є підставними, належним чином обґрунтованими, доведеними, такими, що ґрунтуються на якнайкращих інтересах дитини, та з цих підстав підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Оскільки з позовом [PERSON] звернулася до суду 15 лютого 2023 року, аліменти підлягають стягненню на її користь, починаючи саме з цієї дати, й протягом всього часу непрацездатності [PERSON] . Також відповідно до п. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць з відповідача на користь позивача підлягає до негайного виконання. Щодо розподілу судових витрат Ураховуючи те, що позивачка відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України уважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн, виходячи з розміру судового збору, встановленого законом станом на день подання позовної заяви за розгляд судом майнової вимоги у мінімальному розмірі. Крім того, представниця позивачки просила суд стягнути на користь позивачки витрати, понесені позивачкою на професійну правничу допомогу, у розмірі 4000,00 грн. Клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та докази на підтвердження таких витрат заявила безпосередньо у судовому засіданні 19.04.2023. У позовній заяві орієнтований попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивачка понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, представниця позивачки не зазначала. Згідно зі п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві має зазначатися, серед іншого, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Такі норми процесуального закону спрямовані на те, щоб дисциплінувати опонента та надати йому можливість вибудувати власну позицію захисту або ж визнати позов, зважаючи на ризик покладення на нього обов`язків з відшкодування витрат іншій стороні. Отже, особа має знати від якої вимоги має захищатися у майбутньому та про наслідки визнання позовних вимог або ж їх заперечення, у разі у разі ухвалення рішення не на його користь. Оскільки у позовній заяві, на виконання приписів ч. 1 ст. 134, ч. 3 ст. 175 ЦК України не був наведений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у виді професійної правничої допомоги, а відповідач у судовому засіданні категорично заперечував проти стягнення з нього таких витрат, суд уважає, що у задоволенні клопотання про стягнення з відповідача судових витрат позивачки на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн слід відмовити. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved