Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

На розгляді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] та [PERSON] до УМВС України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , на власній земельній ділянці збудував житловий будинок. Однак, після завершення такого будівництва у 1996 році був позбавлений можливості брати участь у володінні та користуванні будинком, а експлуатацію будинку з грудня 1996 здійснював відповідач. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 липня 2005 за [PERSON] було визнано право власності на 65% частки вказаного будинку й зареєстровано право власності на цю частку. [PERSON] був позбавлений можливості брати участь у володінні та користуванні своєю часткою у вказаному будинку (станом на момент подання позову), тобто відповідач самостійно використовував вказаний будинок з 1996 року (станом на момент подання позову) як гуртожиток, тому дане нерухоме майно було зношене відповідачем. Позивач зазначає, що через це [PERSON] було заподіяно збитки у зв`язку із таким зносом нерухомого майна у розмірі 767 687 грн. (з урахуванням збільшених позовних вимог). Водночас, [PERSON] , як власник частки у розмірі 65% вказаного будинку був позбавлений можливості з 1996 року (станом на момент подання позову) здійснювати своє право власності на це майно, через що наявна втрачена вигода у розмірі 1 432 110 грн. (з урахуванням збільшених позовних вимог). На момент подання позову, серед іншого, [PERSON] зазначалось про те, що відповідач не допускає [PERSON] до свого майна. Згідно додаткових вимог від 25 листопада 2013 [PERSON] додатково просив усунути перешкоди в користуванні ним часткою 65% жилого будинку розташованого у [ADDRESS] , та зобов`язати відповідача допустити його у вказаний будинок. Згідно додаткових вимог від 23 грудня 2013, [PERSON] додатково просив установити порядок користування приміщеннями в будинку, розташованому в [ADDRESS] , між співвласниками, додатково обґрунтовуючи тим, що такий будинок є неподільним. Крім цього, [PERSON] неодноразово збільшував розмір майнових позовних вимог. Однак, заявою від 03 лютого 2022 року (надійшла через канцелярію суду 04.02.2022) остаточно збільшено розмір майнових позовних вимог, за якими позивачі [PERSON] та [PERSON] просять стягнути з відповідача збитки у сумі 767 687 грн., що складає в ринкових цінах вартість зносу 65% частки будинку по [ADDRESS] , та упущену вигоду у сумі 1\~432 110 грн. Водночас у клопотанні від 03.02.2022 року заявлено про те, що остаточним змістом позовних вимог є той, що зазначений у заяві про збільшення розміру позовних вимог, а відповідачем у справі необхідно вважати УМВС України в Закарпатській області (інші заяви про зміну відповідача позивачі просили залишити без розгляду). Тобто, залученими правонаступниками позивача змінено позовні вимоги та залишено лише дві майнові вимоги, а саме стягнення з відповідача реальних збитків та упущеної вигоди, що суд вважає допустимим для захисту прав позивачів з огляду на зміну фактичних обставин справи у зв`язку із смертю [PERSON] та диспозитивністю цивільного судочинства. У зв`язку з цим вимога про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом зобов`язання відповідача надати доступ у будинок та вимога про установлення порядку користування приміщеннями в будинку не розглядалась. Не погоджуючись із позовними вимогами, представник відповідача у запереченнях на позовну заяву від 18 січня 2014 року заперечує позовні вимоги мотивуючи тим, що [PERSON] рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 травня 2009 року у справі № 2п-293/09, залишеним без змін 19 серпня 2009 Апеляційним судом Закарпатської області, відмовлено у задоволені позову з такими ж вимогами, що і в даній справі. За такого відповідач стверджує про те, що справа у частині позовних вимог про стягнення збитків, втраченої вигоди, усунення перешкод в користуванні майном підлягає закриттю. Водночас, у частині вимоги про встановлення порядку використання спільного майна відповідач вважає таку передчасною, оскільки є невирішеним питання про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, а тому просить у цій частині відмовити у задоволенні позову. У запереченнях від 12 лютого 2015 на уточнені вимоги позивача відповідач заперечує позовні вимоги та просить у позові відмовити повністю, мотивуючи вимоги про стягнення вартості зносу та утраченої вигоди безпідставними та надуманими, тому що розраховуються позивачем без будь-якого нормативного обґрунтування. Окрім того, відповідач вважає, що визначення будь-якого зносу та втраченої вигоди та інше є безпідставним та незаконним, оскільки між співвласниками не вирішене основне питання, а саме проведено виділ частки майна у натурі. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2019 залучено до участі у цивільній справі №712/12568/12 за позовом [PERSON] до УМВС України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії правонаступників позивача, а саме [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.04.2022 закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] та [PERSON] до УМВС України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивачі [PERSON] та [PERSON] не скористалися правом на участь у судовому засіданні та їх представник [PERSON] подав заяву, згідно якої змінені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задоволити та провести розгляд справи без участі сторони позивача. Представник відповідача у судове засідання також не з`явився, про причини неявки не повідомив, згідно раніше поданих заперечень, а також відзиву на заяву про збільшення позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] згідно п. 5.5 рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 28 грудня 1994 року №62 було виділено земельну ділянку площею 0,0087 га по [ADDRESS] під індивідуальне житлове будівництво. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 липня 2005 у справі №2-327/05 встановлено обставини, які мають значення для цієї справи про те, що [PERSON] здійснював будівництво житлового будинку у [ADDRESS] (раніше адреса була [ADDRESS] ) та підлягав заселенню у новозбудований будинок у грудні 1995 року. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 липня 2005 у справі №2-327/05 набрало законної сили та у ньому брали участь ті ж особи, що беруть участь у даній справі, а тому вищенаведені обставини не доказуються та вважаються судом встановленими. Актом державної приймальної комісії у липні 2000 прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом об`єкт (гуртожиток УМВС по [ADDRESS] ). Тобто, будинок станом на 2000 рік відповідав вимогам законодавства до новозбудованих об`єктів нерухомого майна. Відповідно до Свідоцтва про право власності від 26 липня 2000 року №133, виданого Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради, оформлено право колективної власності за Управлінням МВС у Закарпатській на гуртожиток в цілому, що розташований в [ADDRESS] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 липня 2005 у справі №2-327/05 визнано за [PERSON] право власності на 65/100 будинку [ADDRESS] , визнано недійсним вищезазначене Свідоцтво про право власності від 26 липня 2000 року №133, визнано недійсним рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №26 від 26 лютого 1997 (у частині визнання нечинним виділення земельної ділянки [PERSON] та надання її у постійне користування УМВС України в Закарпатській області). Водночас, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 липня 2005 у справі №2-327/05 встановлено наявність спільної власності [PERSON] та УМВС України в Закарпатській області на будинок, розташований на [ADDRESS] , в якому частки сторін складають 65/100 та 35/100 відповідно. Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно на підставі вказаного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області внесено відомості до Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо права приватної спільної часткової власності у розмірі частки 65/100 за [PERSON] на будинок за адресою [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, а вказане майно було успадковане. Зазначене випливає із Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 16 лютого 2017, Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 березня 2023, зареєстрований у реєстрі за № 347, витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 71771774 від 13 березня 2023 р., витягу з Державного реєстру речових прав № 325602916 від 13 березня 2023, Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 березня 2023, зареєстрований у реєстрі за № 350, витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 71771887 від 13 березня 2023, витягу з Державного реєстру речових прав № 325602657 від 13 березня 2023. Зокрема право власності на 65/100 житлового будинку, що розташований на [ADDRESS] , які належали [PERSON] , у порядку спадкування перейшло до [PERSON] та [PERSON] по 65/200 частки кожному. Поряд з цим, згідно рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 26 серпня 2010 №270 вирішено видати Свідоцтво про право власності ( [NUMBER] ) державі в особі Верховної Ради України на 35/100 частини будівлі, що знаходиться за адресою [ADDRESS] балансоутримувачу Головному управлінню МВС України в Закарпатській області на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 липня 2005 року у справі №2-237/05. Згідно витягу про Державну реєстрацію прав з Реєстру прав власності внесено відомості до Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо права державної спільної часткової власності у розмірі частки 35/100 за державою в особі Верховної Ради України балансоутримувач Головне управління МВС в Закарпатській області на будинок за адресою [ADDRESS] . Крім цього, на виконання вказівок щодо нового розгляду справи, зазначених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року, судом встановлено, що постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 листопада 2011 року скасована постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2013 року. У матеріалах справи відсутні докази які б свідчили, що Свідоцтво про право власності ( [NUMBER] ), рішення державного реєстратора про внесення відомостей до Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо права державної спільної часткової власності у розмірі частки 35/100 за державою в особі Верховної Ради України балансоутримувач Головне управління МВС в Закарпатській області на будинок за адресою [ADDRESS] визнані на момент розгляду справи нечинними, є скасовані або визнані недійсними. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази які б свідчили, що речове право державної спільної часткової власності у розмірі частки 35/100 за державою в особі Верховної Ради України балансоутримувач Головне управління МВС в Закарпатській області припинено у судовому порядку у зв`язку із незаконністю. Із численних листувань між [PERSON] та відповідачем випливає, що будинок у [ADDRESS] , протягом 2000 2014 використовувався відповідачем як гуртожиток УМВС України в Закарпатській області. Вказані обставини відповідачем не заперечуються. Суд зазначає, що відповідач не заперечує, що об`єктом нерухомого майна у [ADDRESS] , з 1996 року по червень 2014 року володів та користувався відповідач. З 24 червня 2014 року [PERSON] отримав доступ до приміщень будинку за адресою [ADDRESS] , що випливає із заяви [PERSON] від 12 березня 2015 року, заперечення відповідача від 12 лютого 2015 року. Вказані обставини сторонами визнано під час судового розгляду. Про наявність доступу до будинку на момент розгляду справи підтверджується і залученими до участі у справі правонаступниками позивача. Таким чином, із встановлених обставин справи встановлено, що саме відповідач фактично володів та користувався будинком за адресою [ADDRESS] , починаючи з грудня 1995 року та до моменту вступу у володіння та користування вказаним будинком [PERSON] 24 червня 2014 року, при чому, таке володіння та користування вказаним об`єктом у цілому відповідачем здійснювалось без достатньої на те правової підстави. Водночас, [PERSON] повинен був набути право на 65% частки вказаного будинку ще з моменту закінчення його будівництва, а саме з грудня 1995 року, однак був обмежений у реалізації права на приватну власність через дії відповідача, який обмежив доступ останнього до будинку та використовував вказаний об`єкт нерухомості самостійно як гуртожиток без узгодження із [PERSON] . За такого, суд вказує, що матеріалами справи підтверджуються доводи позовної заяви про те, що саме у зв`язку із використанням відповідачем будинку в [ADDRESS] , як гуртожитку, вказаному об`єкту нерухомості було заподіяно відповідний знос. На виконання вказівок щодо нового розгляду справи, зазначених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року судом встановлено, що згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №187 від 05 квітня 2005 року (експерт Д.В. Корчинська), балансова вартість будинку у м. Ужгород, пров. Криничний, 31, станом на грудень 1996 року становила 276\~832 грн., проіндексована балансова вартість у відповідності до нормативних документів станом на 05 квітня 2005 року становила 494\~255,57 грн. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №683 від 12 вересня 2011 року (експерт Д.В. Корчинська) ринкова вартість будинку у м. Ужгород, пров. Криничний, 31 (з врахуванням технічного стану) станом на 12 вересня 2011 року становила 1941543,50 грн. Водночас, під час нового розгляду справи згідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 липня 2015 року (з урахуванням виправленої описки згідно ухвали від 21 вересня 2015 року) у даній справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу. На виконання ухвали суду 25 листопада 2015 року виготовлено висновок № 0005/2015 будівельно-технічної експертизи у даній справі судовим експертом з будівельно-технічних експертиз ФОП [PERSON] . Згідно вказаного висновку встановлено знос будівлі у [ADDRESS] з 1996 року по 2005 рік у розмірі 16,7 %, з 2005 року по 2011 рік у розмірі 15,3 %, сумарний знос за період з 1996 року по 2011 рік становить 32 %. Крім цього, експертним висновком встановлено вартість зносу вказаного будинку на 2005 рік (за період 1996-2005 рр.) у розмірі 435\~402 грн., на 2011 рік (за період 2005-2011 рік) у розмірі 332285 грн., сумарний знос за 1996 -2011 рр. у розмірі 767\~687 грн. Вказану вартість зносу розраховано з урахуванням пропорції у розмірі 65 %, що відповідає сумарному розміру часток у вказаному об`єкті нерухомості, що належить позивачам на даний час. Суд приймає до уваги вказаний експертний висновок з огляду на те, що такий здійснений у межах призначеної судової експертизи у даній справі за клопотанням учасників справи, які мали можливість поставити експерту відповідні питання. Одночасно, суд вважає достовірним вказаний висновок з огляду на застосовану ринкову вартість об`єкта нерухомості на момент здійснення такої експертизи. Щодо надання оцінки застосованої у висновку методології оцінки, то суд виходить з того, що у даному випадку експертом застосовано спеціальні знання у відповідній галузі, що виходить за межі спеціальних знань суду, обґрунтованих доводів щодо неповноти, неясності чи необґрунтованості вказаного експертного висновку під час розгляду справи у суду не виникло, а учасниками справи наведено не було. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ч.\~1-6\~ст.\~319\~ЦК України\~власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні\~своїх прав\~та виконанні\~обов`язків\~власник зобов`язаний\~додержуватися моральних\~засад суспільства. Усім\~власникам забезпечуються\~рівні умови\~здійснення своїх\~прав. Власність\~зобов`язує. Власник\~не може\~використовувати право\~власності на\~шкоду правам,\~свободам та\~гідності громадян,\~інтересам суспільства,\~погіршувати екологічну\~ситуацію та\~природні якості\~землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ст. 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами. Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. За змістом ч. 1 та 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до\~ч.\~1\~та 2\~ст.\~22\~ЦК України\~особа,\~якій завдано\~збитків у\~результаті порушення\~її цивільного\~права,\~має право\~на їх\~відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Із наведених положень ЦК України та встановлених обставин справи випливає, що [PERSON] , як забудовнику та співвласнику будинку у [ADDRESS] , відповідачем було заподіяно майнової шкоди (реальні збитки) у зв`язку із одноосібним (неузгодженим із іншим співвласником) без достатньої правової підстави використанням відповідачем вказаного об`єкту нерухомості у цілому протягом 1996 - 2011 рр. як гуртожитку, у зв`язку з чим такий об`єкт було зношено на 32 %, що в грошовому виразі пропорційно частці у вказаному майні померлого [PERSON] склало 767 687 грн. Вказана шкода (реальні збитки) підлягала відшкодуванню померлому [PERSON] на підставі ст. 22, 386, 1166 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора. Згідно ч. 1 ст. 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов`язаннях. У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 662/541/15-ц (провадження №61-44995св18) вказано, що при застосуванні буквального тлумачення частини першої статті 1230 ЦК України можливий висновок, що спадкоємці набуватимуть лише право на відшкодування збитків завданих спадкодавцеві у договірних зобов`язаннях. Однак це не в повній мірі відповідало би нормам статей 608, 1218, 1219 ЦК України, та суперечило б принципу справедливості, інакше в нерівному становищі опинялися спадкоємці кредитора-учасника договірного зобов`язання та спадкоємці кредитора-учасника недоговірного зобов`язання. Тому основним критерієм, при включенні таких прав до складу спадщини, повинно бути встановлено чи є право нерозривно пов`язаним із особою кредитора (постанова Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі 953/15985/20). З огляду на вказані норми законодавства та правозастосування Верховного Суду, суд приходить до висновку, що шкода, заподіяна померлому [PERSON] відповідачем у даній справі як власнику нерухомого майна, тобто пов`язана не з особою власника будівлі, а з правом власності такої особи на нерухому річ. Водночас шкода, пов`язана із зносом будівлі, а відтак обумовлює необхідність понесення витрат співвласником на відновлення такої речі. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що право на відшкодування шкоди, яке належало померлому [PERSON] не пов`язане нерозривно з його особою, а відтак входить до складу спадщини та нерозривно пов`язане із правом власності на відповідний об`єкт нерухомості. Таким чином,\~заподіяні збитки\~у сумі\~767\~687\~грн.,\~що складає\~в ринкових\~цінах вартість\~зносу 65%\~частки будинку\~по [ADDRESS] ,\~підлягають відшкодуванню\~правонаступникам [PERSON] ,\~а саме\~позивачам [PERSON] \~та [PERSON] .\~Враховуючи,\~що такі\~успадкували право власності на будівлю у [ADDRESS] , порівну (по 65/200 частки кожний), то суму збитків у розмірі 767\~687 грн. слід стягнути з відповідача порівну на кожного із позивачів, а саме по 383\~843,5 грн. кожному. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача втраченої вигоди за безпідставне використання будинку по [ADDRESS] суд вважає, що у задоволенні такої слід відмовити з огляду на наступне. Відшкодування упущеної вигоди - це захід цивільно-правової відповідальності, що застосовується з метою захисту порушених прав і полягає у відшкодуванні боржником вартості майнових вигод, які кредитор міг би отримати, якби його суб`єктивне право не було б порушено. З огляду на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідачем було порушено речові права [PERSON] на власність у зв`язку із недопущенням останнього до збудованого ним нерухомого майна та останній міг би отримати майнові вигоди у разі не перешкоджання здійснення ним права власності та можливості його використання. Водночас, упущена вигода це втрати очікуваного приросту в майні, на підставі беззастережних доказів реальної можливості їх отримання, у разі недопущення правопорушення. Реальність можливості отримання такого приросту має бути доведена позивачем. Кредитор повинен не лише точно підрахувати розмір збитків, але й підтвердити їх документально. При визначенні розміру упущеної вигоди мають враховуватися відомості, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання винагороди. Дохід не може бути абстрактним, адже для відшкодування упущеної вигоди повинні враховуватися заходи, вжиті потерпілою особою для його отримання (постанова Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі №908/2261/17). Оцінивши доводи позивачів, якими обґрунтовується упущена вигода, суд приходить до висновку, що такі доводи не підтверджують реальну можливість отримання винагороди. Обґрунтована позивачами сума упущеної вигоди є абстрактною. Водночас, позивачами не доведено, що ними вживалися будь-які заходи для отримання відповідного доходу. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачами частково доведено обґрунтованість заявлених ними змінених позовних вимог, а відповідачем не надано належних доказів на підтвердження своїх тверджень, суд приходить до висновку, що уточнена позовна заява підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial