Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за розпискою від 01.01.2015 року у розмірі 70 000 грн., а також понесені витрати за судовий збір у розмірі 992,40 грн., мотивуючи позовні вимоги тим, що станом на момент звернення до суду з позовом відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання за договорм позики, борг позивачеві не повернула. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Яворський С.С. у судове засідання не з`явилися, однак до суду було подано заяву про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи за місцем реєстрації проживання, відзив на позов або заяву про розгляд справи у її відсутності не подала, а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280-281 ЦПК України, оскільки сторона позивача не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом установлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідено до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором; якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. При цьому, як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 499/144/17 (провадження № 61-8096св19), встановивши, що грошові кошти відповідач взяв у позивача у борг, проте у розписках не зазначено строк повернення цих коштів, борг має бути повернутий у порядку та строки, що встановлено частиною першою статті 1049 ЦК України, тобто протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це. 01 січня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики грошей у формі розписки, згідно умов якого відповідач позичила у позивача 70 000 грн. 04.10.2022 року позивачем [PERSON] було пред`явлено відповідачеві [PERSON] вимогу про повернення боргу (а.с. 10), яка залишилася без реагування. Станом як на час звернення до суду з позовом, так і на час розгляду справи та ухвалення рішення суду відповідачем [PERSON] борг позивачеві [PERSON] повернутий не був (доказів протилежного суду не було надано), а відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, суд доходить до висновку, що слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики (розпискою) від 01 січня 2015 року у розмірі 70 000 грн., тобто про задоволення позову. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 992,40 грн. судового збору.

Outcome: approved