Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

03.02.2023 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява від [PERSON] (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач), яким позивач просить суд: - стягнути з відповідача на користь позивача 35000 доларів США, а також судові витрати, які становлять суму судового збору за подання цього позову. Позовна заява подана представником адвокатом Іващенко Владиславом Івановичем, який діє на підставі договору від 03.01.2023 та ордеру про надання правничої (правової) допомоги СА №1046241 від 24.01.2023. Свою позовну заяву позивач обґрунтовує тим, що в 25.12.2021 між сторонами укладено договір позики згідно з яким, позивач передав у власність відповідача в якості безпроцентної позики грошові кошти в сумі 35000 доларів США. Договором встановлено строк повернення позики 25.12.2022, але відповідач у встановлений строк грошові кошти не повернув. Ухвалою суду від 08.02.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання з викликом учасників справи на 27.02.2023. 27.02.2023 підготовче судове засідання було відкладено за клопотанням відповідача на 14.03.2023, та за його клопотанням призначено розгляд справи в режимі відеоконференції. 13.03.2023 відповідач надав відзив на позовну заяву, питання про прийняття якого вирішено 21.03.2023, у якому з позовними вимогами він не погоджується, оскільки будучи призначеним на посаду Генерального директора ТОВ «Мена-Авангард» (код ЄДРПОУ 30481568), бенефіціаром та власником якого є позивач та [PERSON] , яка є учасником товариства, відповідача було прийнято на посаду та укладено контракт про заохочення (винагороду) бонусами. Дійсно 25.12.2021 між ним та позивачем укладено договір позики на підставі якого ним отримано кошти. Однак, згідно вказаного договору позика повертається шляхом передачі готівки із рук позичальника в руки позикодавця, або вважається погашеною в рахунок бонусів (винагороди) за письмовою згодою позикодавця. 21.10.2022 за угодою сторін він звільнився, оскільки отримав усну відмову щодо бонусів, які повинні були нараховуватися за 2021 та 2022 роки. Внаслідок цього склалася ситуація, коли бонусів він не отримав, а строк погашення наближався. Сама позика передбачала собою погашення у рахунок бонусів, або планувалося ним одразу після виплати бонусів 15.04.2022. 14.03.2023 протокольною ухвалою підготовче судове засідання було відкладено у зв`язку з не підключенням відповідача через систему відеоконференцзв`язку та для ознайомлення з відзивом на 21.03.2023. 21.03.2023 на відеоконференцзв`язок відповідач не вийшов та у телефонному режимі повідомив, що не може цього зробити. Враховуючи вимоги ч. 5 ст. 212 ЦПК України, а саме: ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву; підготовче судове засідання проведено за відсутності відповідача. Протокольною ухвалою суду від 21.03.2023 закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду по суті на 05.04.2023. 21.03.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно яким викладена інформація у відзиві не стосується предмету позову матеріально-правової вимоги щодо повернення позики. Доказів, які б підтверджували виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасного повернення позики останнім не надано. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, відповідач навпаки заперечував проти його задоволення з підстав викладених у відзиві. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд виходить з такого. Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом статей 526, 530, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним. Статтею 527 ЦК України передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язало виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на те особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. За приписами ст. 610 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, 25.12.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір позики за умовами якого, позивач в порядку та на умовах цього договору надав відповідачеві безвідсоткову позику у сумі 35000 доларів США, а останній зобов`язався повернути позику до 25.12.2022. Договір позики укладений між сторонами у письмовій формі містить усі зазначені у ст. 1046 ЦК України умови, зокрема про отримання грошей із зобов`язанням їх повернути, так як сторонами погоджено, що вказані кошти отриманні відповідачем у борг. Судом також встановлено, що відповідач у строки, передбачені ч.1 ст. 1049 ЦК України, та на час розгляду справи борг не повернув. Доводи відповідача, що погашення боргу мало бути здійснено за рахунок виплаченого йому заохочення (винагороди) бонусами в даній справі не є підставою для звільнення від виконання обов`язку за зобов`язанням щодо повернення позики. Так, відповідно до п. 3.5 вказаного договору позика повертається шляхом передачі готівки із рук позичальника в руки позикодавця, або вважається погашеною в рахунок бонусів (винагороди) за письмовою згодою позикодавця. Відповідачем не надано вказаної письмової згоди позикодавця на такий порядок повернення позики, а матеріали справи таких не містять. Таким чином, з огляду на обставини справи, оскільки, відповідач не виконує свої зобов`язання перед позивачем за договором позики, сума грошових коштів не повернута, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості. Що стосується стягнення суми позики в іноземній валюті - доларах США. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також ч.1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16.01.2019 у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Щодо розподілу судових витрат. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 12799,01 грн. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме у зв`язку з повним задоволенням позову, понесені витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача. Інших витрат сторонами не заявлялися.

Outcome: approved