Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-13 00:00:00

27 квітня 2022 року представник позивача у справі, [PERSON] , - адвокат Рябчинський Дмитро Андрійович, звернувся з позовом до Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, треті особи: Запорізька обласна прокуратура та Головне управління Національної поліції України в Запорізькій області. За змістом позовних вимог представник позивача просив суд: стягнути з Державної казначейської служби України , за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] , 234 000,00 (двісті тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тими обставинами, що 05.08.2010 року бригадою швидкої медичної допомоги на робочому місці в гребельному відділенні каналізаційної насосної станції №12 ТОВ Чиста вода Бердянськ, виявлено труп машиніста даної насосної установки каналізаційної насосної станції №12, [PERSON] ,1977 р.н. За даним фактом було розпочато кримінальне провадження №12012080130001049 від 26.12.2012 року. 20.10.2017року [PERSON] , який на момент події перебував на посаді виконуючого обов`язки директора ТОВ «Чиста вода- Бердянськ», було повідомлено про підозру в рамках даного провадження, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України. 26.10.2017прокурором Бердянської місцевої прокуратури, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням [PERSON] , затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні. Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18.11.2019 по справі №310/7614/17 позивача було визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 272 Кримінального кодексу України та виправдано за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 12.11.2020 вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18.11.2019 залишено без змін. Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.11.2021 було змінено вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18.11.2019 та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 12.11.2020 стосовно [PERSON] , в частині вирішення цивільного позову. В іншій частині судові рішення залишено без змін. Таким чином, період перебування позивача під кримінальним переслідуванням обраховується з 20 жовтня 2017 року (дата повідомлення про підозру) по 12 листопада 2020 року (набрання законної сили виправдувального вироку) та складає 36 місяців та 23 дні. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої- п`ятої цієї етапі моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 14 Постанови роз`яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» №1928-ІХ від 02.12.2021, з 1 січня 2022 року мінімальну заробітну плату встановлено у розмірі 6 500,00 (шість тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) грн. на місяць. Із урахування зазначеного, мінімальний гарантований розмір відшкодування за спричинену моральну шкоду, згідно ст. 13 Закону №266/94-ВР становить 234 000, 00 (двісті тридцять чотири тисячі гривень 00 коп.) грн., який розраховано наступним шляхом: 36 повних місяців * 6 500,00 грн. Дана сума є гарантованим мінімумом, на який позивач має право розраховувати. Враховуючи викладені вище обставини, а також виходячи із принципів розумності, співмірності та справедливості, вважають, що відшкодування моральної шкоди в мінімальному гарантованому розмірі буде достатньою та справедливою компенсацією втрат, яких зазнав позивач у зв`язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого само врядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (у редакції від 30 січня 2013 року) (далі - Порядок). Відповідно до пунктів 35,38 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Таким чином, враховуючи наведене, представник позивача просить суд відшкодувати [PERSON] моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури у розмірі 234 000, 00 (двісті тридцять чотири тисячі гривень 00 коп.) грн. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що матеріали позовної заяви не містять належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження тверджень позивача щодо факту завдання моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням, вини посадових осіб, органів досудового слідства та прокуратури, у заподіянні позивачу моральної шкоди. Позивач не приводить жодних доказів причинного звязку між кримінальним провадженням, досудовим розслідуванням та погіршенням здоровя позивача. Крім того, позивачем не наведено обґрунтування розміру моральної шкоди. Разом з тим, відповідно до п. 3 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016, який набрав чинності з 01.01.2017, установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі визначеному чинним законодавством України. Таким чином, вимога про стягнення з державного бюджету України шляхом стягнення з відповідного рахунку Державної казначейської служби України у розмірі 234 000,00 грн. моральної шкоди на користь позивача є безпідставною та необґрунтованою. Представник третьої особи, Запорізької обласної прокуратури, подав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що положенням Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» постановлення виправдувального вироку суду дає громадянинові право на відшкодування моральної шкоди, але таку шкоду (її наявність) позивач повинен довести належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України. На думку прокурора, документи, які додані позивачем до позову, лише підтверджують виникнення права на відшкодування шкоди, але не встановлюються наявність моральної шкоди. Будь-яких документів щодо безпосереднього відвідування лікарів на підтвердження розглядів здоров`я позивач не надав. Право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Сума присудженого відшкодування не має бути джерелом незаконного збагачення. Згідно зі ст. 1176 ЦК України, ст. 2 Закону однією з підстав для відшкодування шкоди є постановлення виправдувального вироку. Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 Закону передбачено, що у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.2005 № 4 -Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» і далі - постанова Пленуму ВСУ) визначено, що під моральною шкодою маються на увазі втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.17 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (далі - Положення), затвердженого наказом Міністерства юстиції. Генеральної прокуратури га Міністерства фінансів України від 04.03.1996 № 6/5/3/41. передбачене ч. 5 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках тощо. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до позицій Верховного Суду та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у постанові від 22.07.2018 по справі №158/2689/16-ц \~ \~ \~ \~та ухвалах \~ \~ \~ \~від 04.02.2015 \~ \~ \~ \~по справі №6-3918св 14, від 04.06.2015по справі №6-13880св15, \~ \~ \~ \~від 08.07.2015 \~ \~ \~ \~по справі №6-9234св15 при розгляді \~ \~ \~ \~справ даної \~ \~ \~ \~категорії суд має спершу \~ \~ \~ \~визначити мінімальний розмір моральної \~ \~ \~ \~шкоди згідно \~ \~ \~ \~з вимогами ч.3 ст. 13 Закону, якщо ж є підстави для стягнення такої шкоди у більшому розмірі, позивач повинен обґрунтувати такий розмір відповідними мотивами та обставинами з обов`язковим посиланням на належні, допустимі та достатні докази. При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Стягнення суми\~моральної шкоди\~у розмірі, більшому ніж визначений законодавством, призведе до економічно необґрунтованих збитків державного бюджету. Зазначені позовні вимоги позивача не можуть бути належною правовою підставою для відшкодування йому за рахунок державного бюджету моральної шкоди у розмірі 234 000,00 грн, яка є надмірно завищеною, її розмір у позовній заяві не обґрунтований та не підтверджується належними і допустимими доказами, а її стягнення на користь позивача призведе до безпідставного завдання збитків Державному бюджету України. Представник третьої особи, Головного управління Національної поліції у Запорізькій області, проти позову заперечує, просила відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та зазначає, що зі змісту позовної заяви не вбачається, в чому саме полягає виникнення моральної шкоди у позивача. Позовна заява містить стандартні фрази, котрі жодним чином не відтворюють змін у індивідуальних психологічних особливостях позивача та не доводить виникнення у нього моральної шкоди та в чому саме вона полягає. Позивач у своєму позові просить суд стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 234 000 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України , але не надав безперечних доказів, що обґрунтовують розмір позовних вимог. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17 робить висновок, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розмір) відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що беззаперечно доводить наявність перерахованих у позові психоемоційних станів, що містили б будь-які медичні висновки та свідчили б про причинно-наслідковий зв`язок між його емоційним сприйняттям реальності та перебуванням позивача під кримінальним переслідуванням. Позивачем не надано як докази ані виписки з лікарні, якщо позивач звертався по допомогу до психіатра, ані підтвердження звернення до приватних психологів чи проходження спеціальних реабілітаційних тренінгів. Позивач не довів, що він звертався до спеціальних експертних установ щодо проведення психологічної експертизи. Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (затверджена наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998) передбачено навіть цілий перелік орієнтовних питань, які в рамках цієї експертизи можна поставити фахівцям і відповіді на які можуть стати основною підставою для прийняття судом рішення про задоволення вимоги щодо відшкодування моральної шкоди. Наприклад, психологічна експертиза може дати висновки чи є у підекспертної особи зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості і виникли внаслідок впливу певних обставин (зазначивши такі обставини); чи є ситуація, що досліджується за справою, психічно травмованою для особи; чи спричинені особі страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджуються та навіть який можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду). Статтею 55 Конституції України Позивачу, як кожному громадянину України, надано право захищатися судом. Отже позивач, як громадянин України, скористався цим правом та користується ним і під час цього провадження тим самим спростовуючи наявні у нього фобії. Сам факт відмови держави Україна від кримінального переслідування Позивача за такими серйозними обвинуваченнями у скоєні злочину є достатньою та спів мірною підозрі сатисфакцією для Позивача. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Безпідставні твердження позивача щодо незаконних дій працівників поліції не знаходять свого підтвердження. Позивачем не доведено, що незаконними діями Головного управління Національної поліції у Запорізькій області йому заподіяно будь-яку шкоду Жодних незаконних дій у відношенні позивача ГУНП не було вчинено. Обґрунтування позивачем моральної шкоди ґрунтується лише на його поясненнях та особистих ствердженнях, що не може бути доказом у справі. Розмір компенсації моральної шкоди залежить від характеру діяння особи, яка її заподіяла, а також від негативних наслідків через порушення немайнових прав позивача. Тобто, вимоги позивача не мають обґрунтованого підтвердження і не підкріплені належними доказами. Позовна заява не містить фактичних даних, які б свідчили про негативні наслідки вказаних подій, які вплинули на зміну звичного образу життя позивача. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Рябчинський Дмитро Андрійович позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, та на підставі зібраних у справі доказів. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, надавши суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Представник Запорізької обласної прокуратури Маслюков К.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник Головного управління Національної поліції в Запорізькій області Трішина А.М., в судовому засіданні позовні вимоги також не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. За змістом ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, 05 серпня 2010 року бригадою швидкої медичної допомоги на робочому місці в гребельному відділенні каналізаційної насосної станції №12 ТОВ Чиста вода Бердянськ, виявлено труп машиніста даної насосної установки каналізаційної насосної станції №12, гр-ку [PERSON] ,1977 р.н. За даним фактом було розпочато кримінальне провадження №12012080130001049 від 26.12.2012 року. 20.10.2018року [PERSON] , який на момент події перебував на посаді виконуючого обов`язки директора ТОВ «Чиста вода- Бердянськ», було повідомлено про підозру в рамках даного провадження, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України. 26.10.2018прокурором Бердянської місцевої прокуратури, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням [PERSON] , затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні. Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18.11.2019 по справі №310/7614/17 позивача було визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 272 Кримінального кодексу України та виправдано за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 12.11.2020 вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18.11.2019 залишено без змін. Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.11.2021 було змінено вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18.11.2019 та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 12.11.2020 стосовно [PERSON] , в частині вирішення цивільного позову. В іншій частині судові рішення залишено без змін. Під час розгляду справи сторона позивача в обґрунтування позовних вимог зазначила, що період незаконного перебування позивача під кримінальним переслідуванням обраховується з 20 жовтня 2017 року (дата повідомлення про підозру) по 12 листопада 2020 року (набрання законної сили виправдувального вироку) та складає 36 місяців та 23 дні, а тому, має безапеляційне право на відшкодування шкоди, завданої йому незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, у зв`язку з заподіянням моральної шкоди, завданої в результаті пережитих фізичних та моральних страждань, порушення усталених соціальних зв`язків. При обґрунтуванні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди позивач посилався, зокрема, на норми ст.56 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1173, 1176 ЦК України, ст.ст.1,2,13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з вимогами ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів (ч.2 ст.16 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст.1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, посадовою або службовою особою органу державної влади визначені ст.ст.1173,1174 ЦК України, а спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону про відшкодування шкоди (стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» далі - Закон про відшкодування шкоди). Частиною другою статті 1 Закону про відшкодування шкоди встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Частиною другою статті 2 Закону про відшкодування шкоди передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до ст.3 Закону про відшкодування шкоди у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, моральна шкода. Тобто, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди. Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України). Цим законом є Закон України\~від 01\~грудня 1994\~року №266/94-ВР\~"Про\~порядок відшкодування\~шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду" (далі - Закон №266/94-ВР). Відповідно до статті 1\~Закону №266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно з пунктом 1 частини першої\~статті 2 Закону №266/94-ВР\~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим\~Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до пункту 5\~статті 3 Закону України №266/94-ВР\~у наведених у\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Разом з тим відповідно до\~статті 23 ЦК України\~моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5\~статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини перша, п`ята, шоста\~статті 4 Закону №266/94-ВР). Отже, моральна шкода у цих правовідносинах у випадках, передбачених\~статтею 1176 ЦК України\~та\~статтею 4 Закону №266/94-ВР, відшкодовується особі, щодо якої допущено передбачені\~статтею 1 цього Закону\~дії без встановлення вини органу, що відповідає за відшкодування такої шкоди. Згідно з частинами другою, третьою\~статті 13 Закону України №266/94-ВР\~розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У постанові від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Викладене дає\~підстави для\~висновку,\~що у\~випадках,\~коли межі\~відшкодування моральної\~шкоди визначаються\~у кратному\~співвідношенні до\~мінімального розміру\~заробітної плати\~чи неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~суд при\~вирішенні питання\~має виходити\~з такого\~розміру мінімальної\~заробітної плати\~чи неоподаткованого\~мінімуму доходів\~громадян,\~що діють\~на час\~розгляду справи.\~При цьому\~визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може визнати обґрунтованим і достатнім й більший розмір відшкодування. Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 27.03.2019 р. по справі №405/7623/16-ц, від 08.11.2018 р. по справі №296/2443/16-ц. Судом встановлено, що внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та необґрунтованого кримінального переслідування позивачу завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої він набув на підставі виправдувального вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18.11.2019 року, який залишений без змін постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.11.2021 року. З матеріалів справи вбачається, що позивач незаконно перебував під слідством та судом в період з 20 жовтня 2017 року (пред`явлення йому підозри) до 12 листопада 2020 року (набрання виправдувальним вироком законної сили), тобто 36 місяців та 23 дні, весь цей час свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнавав та був вимушений доводити свою невинуватість. Вказане спричинило позивачеві моральні страждання, руйнувало його душевний спокій, завдавало моральних переживань, змушувало нервувати, створювало дискомфорт, порушувало звичайний для нього уклад життя, призводило до порушення нормальних життєвих та службових зв`язків. Отже, внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та необґрунтованого кримінального переслідування позивачу завдано моральної шкоди. З цих підстав та, враховуючи норми чинного законодавства щодо права позивача на відшкодування моральної шкоди у разі незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та постановлення виправдувального вироку суду незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, суд не приймає до уваги заперечення представників відповідачів. Таким чином, позивач у справі, [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу повідомлення йому про підозру і до набрання законної сили виправдувальним вироком суду. З урахуванням викладеного розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної платина момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 2 грудня 2015 р. у справі № 6-2203цс15. Аналогічні роз`яснення надані й в абз.2 п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до статті 8 Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2022\~рік» розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2022 року встановлено 6500 гривень. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що позивачем пред`явлено вимогу про відшкодування моральної шкоди у мінімальному розмірі 234 000,00 грн. (із розрахунку 36 місяців х 6500 грн. - один мінімальний розмір заробітної плати, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України 2022 рік»), яка підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої\~статті 4 Закону\~відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5\~статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Частиною першою\~статті 1176 ЦК України\~встановлено, що шкода у цих випадках відшкодовується державою. Відповідно до\~статті 2 ЦК України\~учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі\~статті 1176 ЦК України\~є держава Україна. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга\~статті 2 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 170 ЦК України\~держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Отже, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19.06.2018 року у справі №910/23967/16 (провадження №12-110гс18). У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 (провадження №12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19) вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі №495/6187/16 (провадження №61-8385св20), від 29 червня 2022 року у справі №201/9398/20 (провадження №61-11520св21). Вказана позиція узгоджується з Постановою Верховного Суду від 02.09.2022 року у справі №711/4624/21, провадження №61-5128св22. Тобто, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Враховуючи, що відшкодування шкоди відповідно до\~статті 1176 ЦК України\~та пп.1 п.35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845\~(далі - Порядок №845), здійснюється за рахунок держави шляхом безспірного списання коштів з Державного бюджету України, суд стягує на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Державного бюджету України. За правилами частин першої-третьої\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з пунктом четвертим частини другої\~статті 43 ЦПК України\~учасники справи зобов`язані, зокрема, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені\~законом\~або судом, не приховувати докази. Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Визначаючи розмір морального відшкодування, суд враховує обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством та судом, й, виходячи із засад розумності та справедливості, доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 234 000,00 грн., яка визначена з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством, та конкретних обставин справи. Визначаючи розмір моральної шкоди саме у такому розмірі, який перевищує гарантований законодавством України мінімальний розмір шкоди станом на 2022 рік, суд, виходить з вимог виваженості та поміркованості, водночас, враховує характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Суд зазначає, що вказаний розмір не є більшим, ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та не призведе до його збагачення. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.2 ст.5 Закону України "Про судовий збір", судові витрати компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такі витрати підлягають віднесенню за рахунок держави. Інші документально підтверджені судові витрати по справі не значаться. Відповідно до ч.7 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", розпорядження Голови Верховного суду України №4/0/9-22 від 10.03.2022, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ в умовах воєнного стану, а саме змінено територіальну підсудність Бердянського міськрайонного суду Запорізької області на Томаківський районний суд Дніпропетровської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved