Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві позивач вказує, що 15.11.2010 року між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований у виконкомі Бучанської міської ради Київської області, актовий запис № 144 та видано свідоцтво серії [NUMBER] . Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . З 2020 року [PERSON] не приймає участі в утриманні сина, у вересні 2021 року звернувся до Ірпінського міського суду із позовом про розірвання шлюбу. Позивач самостійно утримує та виховує неповнолітнього сина, а також виконує всі інші обов`язки, покладені на неї законом та необхідні для його належного утримання, виховання і розвитку. Син успішно навчається у загальноосвітній школі, вже тривалий час займається у спортивній секції з футболу, відвідує заняття в Центрі робототехніки та програмування BOTEON, поглиблено вивчає англійську мову у школі іноземних мов Urban Club. Позивач забезпечує синові належне здорове харчування, що відповідає його вікові та фізичним навантаженням. Син забезпечений всім необхідним: одягом, предметами гігієни, навчальним приладдям, навчальними програмами, гаджетами та іншим. Отже, в даний час син отримує належний догляд, відповідний рівень життя і побуту, до яких він звик з народження і який потребує відповідних зусиль і витрат з боку батьків. Орієнтовна сума щомісячних витрат на утримання їхнього з відповідачем сина складає 20\~000,00 грн. Половина від вказаних витрат становить 10\~000,00 грн. До 2020 року саме такий рівень життя і побуту синові вони забезпечували разом, але з 2020 року відповідач майже повністю усунувся від допомоги по утриманню їхнього сина. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 10\~000,00 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. 03.08.2022 року через канцелярію суду представником відповідача було подано відзив на позов, в якому просить стягувати з нього аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 3\~000,00 грн, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. 09.09.2022 року через канцелярію суду представником позивача було подано заяву про зміну предмету позову, в якій просять стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . 31.01.2023 року через канцелярію суду представником відповідача було подано відзив на позов, в якому просить стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання їхньої спільної дитини в розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. \~ \~ \~ \~Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про слухання справи за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, просив стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , його батьками є: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована\~Постановою Верховної\~Ради України\~№789-XII\~від 27\~лютого 1991\~року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»\~зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3\~ст. 181 СК Украни визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно \~ч. 1 ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням інтересів малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду 01.06.2022 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . Крім того, суд зауважує, що розмір аліментів на якому наполягала позивач є необґрунтовано завищеним, виходячи з вимог розумності та справедливості позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України,\~суд вважає\~за необхідне\~стягнути з\~ відповідача судовий збір у розмірі 992,40 грн. на користь держави. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 155, 181-183, 191, 198-200 Сімейного кодексу України, ст.ст. 76-81, 247, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial