Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» через представника за ордером адвоката Крюкову М.В. звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 10 травня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №4132441, в силу якого кредитодавець надає відповідачці кредит на умовах встановлених цим договором, які вона зобов`язується його повернути та сплатити проценти за користування цим кредитом. На виконання цього договору відповідачка [PERSON] отримала шляхом безготівкового зарахування на власну платіжну картку кредитні кошти в розмірі 20\~000,00 грн. на строк 30 днів, зі сплатою 1,90% процентів на день (стандартна процентна ставка), яка застосовується протягом вказаного строку кредиту та за відсутності умов для застосування зниженої процентної ставки кредиту (1,33% на день), яка застосовується у разі повного погашення кредитної заборгованості протягом вищевказаного строку (30 днів) або протягом трьох календарних днів після закінчення цього строку чи якщо протягом цих строків за ініціативою споживача відбудеться продовження кредитного договору на новий строк. Відповідачка [PERSON] частково здійснювала погашення кредитної заборгованості за період з 07.06.2021 по 13.10.2021 на загальну суму 43\~767,54 грн. (6186,35 грн. основного боргу та 37581,35 грн. нарахованих процентів), однак надалі відповідачка оплат за вказаним кредитом не здійснювала. Згодом, 21 червня 2022 року права вимоги за цим кредитним договором були відступлені ТОВ «Авентус Україна» на користь позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» згідно Договору факторингу №21-06/2022, про що була повідомлена відповідачка. Згідно порложень цього Договору факторингу позивач є новим кредитором відповідачки [PERSON] за кредитним договором (Договір про надання споживчого кредиту №4132441 від 10.05.2021), що підтверджується Витягом з реєстру боржників від 22.06.2022 року (додаток №1 до Договору факторингу №21-06/2022 від 21.06.2022); Карткою обліку кредитного договору №4132441 від 10.05.2021 (за період з 10.05.2021 по 20.06.2022), які долучені до позовної заяви в цій справі. Однак взятих на себе зобов`язань за цим кредитним договором відповідачка не виконала повністю, а станом на 20.06.2022 року відповідачка [PERSON] має існуючу перед позивачем прострочену заборгованість на загальну суму 45\~259,08 грн., зокрема, заборгованість за тілом кредиту 13813,81 грн. і заборгованість за процентами в сумі 31445,27 грн. Оскільки відповідачка добровільно не погашає вказану заборгованість за кредитом, що стало приводом для звернення позивача до суду із указаним позовом, який представник позивача просила задовольнити. Ухвалою судді від 30.08.2022, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки, яка не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалами суду від 22.11.2022 та від 09.03.2022 судові засідання у вказаній цивільній справі постановлено проводити за участю сторін в режимі відеоконференції з використанням представником позивача адвокатом Крюковою М.В. та представником відповідачки - адвокатом Киришко О.В. власних технічних засобів, а саме системи відеоконференцзв`язку "EASYCON" до закінчення розгляду справи по суті. Представник позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» - адвокат Крюкова М.В. в судовому засіданні в режимі ВКЗ позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, покликаючись на те, що 10.05.2021 року між відповідачкою [PERSON] і ТОВ «Авентус Україна» було укладено кредитний договір, за яким відповідачка отримала кредитні кошти в розмірі 20\~000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою 1,90 процентів за стандартною ставкою та 1,33 процентів за зниженою ставкою. При цьому, адвокат Крюкова М.В. наголосила, що передбачена кредитним договором процентна ставка за цим кредитом не змінювалась та нараховувалась згідно умов договору в зазначеному вище розмірі. Кредит відповідачка сплачувала частково, допустивши заборгованість. 21 червня 2022 року позивач набув права вимоги за вказаним кредитом до відповідачки згідно укладеного договору факторингу, а тому просила стягнути з відповідачки заборгованість за цим кредитом на загальну суму 45\~258,08 грн., 6000 грн. витрат на правову допомогу та 2481 грн. сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви до суду. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, будучи належним чином повідомленою судом про дату, час і місце судового засідання, будучи представленою адвокатом Киришко О.В., яка в судовому\~засіданні в\~режимі ВКЗ\~заявлені позовні\~вимоги заперечила,\~покликаючись на\~те,\~що представником\~позивача не\~надано доказів\~зарахування кредитних\~коштів у\~розмірі 20\~000,00\~грн.\~на картковий\~рахунок її\~довірительки,\~хоча визнала\~сам факт\~надання цих\~коштів довірительці\~та часткове\~їх погашення\~відповідачкою.\~Також адвокат\~Киришко О.В.\~звернула увагу\~на відсутність\~у матеріалах\~справи первинних\~документів бухгалтерського\~характеру про\~надання відповідачці\~цих кредитних\~коштів;\~збільшення кредитором процентної ставки за наданим кредитом, що в період запровадженого в Україні карантину на час коронавірусної хвороби є всупереч чинному законодавству; неповідомлення її довірительки кредитором про відступлення права вимоги, що зумовило наявність спірної заборгованості за кредитом. Крім того, адвокат Киришко\~О.В. покликалась на необгрунтованість наданого представником позивача розрахунку заборгованості за кредитом. Відтак просить у задоволенні позовних вимог відмовити та закрити провадження у справі. 10.11.2022 року від представника відповідачки [PERSON] адвоката Киришко О.В. до суду надійшов Відзив на позовну заяву від 07.11.2022, у якому представник відповідачки проти позову заперечила та просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повністю, а провадження у справі закрити. Зі змісту поданого відзиву вбачається, що адвокат Киришко\~О.В. погоджується із тим, що її довірителькою здійснювались часткові оплати кредитору за період з 07.06.2021 по 13.10.2021 на загальну суму 43\~767,54 грн., однак вважає, що позивачем\~у більшості\~випадків здійснювалось\~зарахування відсотків,\~а у\~другу чергу\~здійснювалось зарахування\~по тілу\~кредиту,\~а також\~не визначена\~співмірність зарахування\~платежів відповідачки.\~Крім того,\~на думку\~представника відповідачки,\~до 07.06.2021\~кредитором здійснювалось\~нарахування відсотків\~по заниженій\~ставці,\~однак після\~здійснення першої\~оплати відстокова\~ставка була\~збільшена з\~266\~грн.\~в день\~до 368,87\~грн.\~в день, що суперечить чинному законодавству про заборону підвищення процентної ставки за кредитним договором в період запровадженого в Україні карантину на час коронавірусної хвороби. Також адвокат Киришко О.В. представником позивача не надано доказів зарахування кредитних коштів у розмірі 20\~000,00 грн. на картковий рахунок її довірительки, хоча визнала сам факт надання цих коштів довірительці та часткове їх погашення відповідачкою. Також у цьому відзиві адвокат Киришко О.В. висловила свою незгоду із розрахунком заборгованості за кредитом, оскільки такий є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача та не є доказом безспірності розміру грошових вимог до відповідачки. Крім того, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та його часткового погашення, а тому не має довіри до наданого розрахунку заборгованості. Також у цьому відзиві представник відповідачки покликається на те, що електронне повідомлення кредитора про відступлення права вимоги за кредитом є неналежним доказом такого, оскільки не є письмовим повідомленням про відступлення права вимоги, не містить суми такої грошової вимоги та не долучено засвідчену копію договору факторингу. Крім того, відзив на позовну заяву містить покликання на те, що кредитний договір було укладено відовідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затвердженого наказом №53-ОД від 16.01.2020 та розміщених на їх сайті https://creditplus.ua/ru/dokuments, що з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки сторонами не обумовлена ціна договору та відповідальність сторін за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а також відсутні підстави вважати, що при укладенні договору кредитор повідомив споживача про умови кредитування та їх узгодження з ним. Враховуючи сплачену відповідачкою суму за користування кредитом у період з 07.06.2021 по 13.10.2021 у загальній сумі 43\~767,54 грн. підтверджує той факт, що споживач був введений в оману. Також у поданому відзиві представник відповідачки звертає увагу на те, що розмір витрат на правову допомогу має бути дійсним, обгрунтованим, розумним, співмірним із ціною позову, складністю справи та значенням справи для сторін. Крім того, у поданому відзиві на позовну заяву адвокат Киришко О.В. покликається на приписи ст. 203, ст. 215 ЦК України в частині визначення загальних вимог для чинності правочину та підстави його недійсності, без наведення конкретних обставин про їх застосування щодо спірних правовідносин в цій справі (а.с. 68-76). 13.12.2022 року від представника позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» - адвоката Крюкової М.В. до суду надійшла Відповідь на відзив від 25.11.2022 (а.с. 87-90), у якому представник позивача повністю заперечила проти доводів представника відповідачки, зазначених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, покликається на відповідність вимогам чинного законодавства кредитного договору №4132441 від 10.05.2021, який відповідачка підписала з використанням власного електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а тому відсутні будь-які підстави для визнання його недійсним чи неукладеним. Крім того, відповідачка на підтвердження укладення вказаного кредитного договору здійснювали часткову оплату на рахунок кредитора, що підтверджується карткою обліку договору. Переказ коштів на користь позичальника здійснено первісним кредитором на її банківську картку № [NUMBER] , яку відповідачка [PERSON] вказала особисто у заяві на отримання кредит і така картка відповідачки містить захищені та індивідуальні обов`язкові реквізити. Більше того відповідачка у відзиві на позовну заяву підтвердила факт укладення кредитного договору та отримання від первісного кредитора грошових коштів у сумі 20000,00 грн., а тому представник позивача вважає безпідставними доводи про недосягнення сторонами цього договору всіх істотних умов кредитного договору. Що стосується нарахування первісним кредитором, то такі здійснювались в межах строків кредитного договору, який проходив автопролонгацію згідно п. 4.2.2 п. 4.2.4 цього Кредитного договору, а в силу п. 4.3.2 цього Договору споживач (відповідачка) надала свою згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених цим Договором. При цьому, звертає увагу суду на те, що ні первісний кредитор, ні новий кредитор (позивач) не проводили відповідачці додаткових нарахувань (відсотків, неустойки) за Кредитним договором. Крім того, представник позивача зазначила, що жодних підвищень чи змін процентної ставки за кредитом не здійснювалось, оскільки така нараховувалась згідно умов цього Договору, зокрема, за стандартною процентною ставкою у розмірі 1,90% на день, а також за зниженою процентною ставкою 1,33%, що були узгоджені сторонами та передбачені Кредитним договором, а тому процентна ставка за цим кредитом не змінювалась та нараховувалась згідно умов договору в зазначених вище розмірах. Також відповідачка [PERSON] частково здійснювала погашення кредитної заборгованості у період із 07.06.2021 по 13.10.2021 на загальну суму 43\~767,54 грн. (6186,35 грн. основного боргу та 37581,35 грн. нарахованих процентів). При цьому, кожного разу відповідачка через свій «Особистий кабінет» ініційовувала продовження строку користування кредитом шляхом вибору в «Осоьистому кабінеті» опції «Продовжити кредит», натискаючи відповідну клавішу та здійсненням платежу. Що стосується Договору факторингу, такий, на думку представника позивача, укладено відповідно до вимог чинного законодавства, про що була проінформована відповідачка шляхом скерування на її електронну поштову адресу повідомлення про відступлення права вимоги. Крім того, законодавством передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, а якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, зокрема, у цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. З приводу витрат на правову допомогу представник позивача зазначила, що такі є документально підтверджені позивачем, а тому відсутні підстави для відмови у їх стягненні. Таким чином, представник позивача вважає, що факт укладення кредитного договору та наявності права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором у розмірі 45\~259,08 грн. беззаперечно доведено належними та допустимими доказами, відтак просила позовні вимоги задовольнити повністю. Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як визначено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Частинами п`ятою, сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як убачається із Відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області від 18.08.2022, що відповідачка [PERSON] , [INFO] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 57). Судом встановлено, що 10 травня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та відповідачкою [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №4132441 (надалі Кредитний договір), за умовами якого кредитодавець надав, а відповідачка отримала кредит у розмірі 20\~000,00 грн., строком на 30 днів, який відповідачка зобов`язалась повернути, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені цим Договором (п. 1.1 п. 1.4 Кредитного договору). Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору тип процентної ставки фіксована. Зокрема: 1,90% (стандартна процентна ставка) та 1,33% (знижена процентна ставка). Стандартна процентна ставка застосовується протягом вказаного строку кредиту та за відсутності умов для застосування зниженої процентної ставки кредиту (1,33% на день). Знижена процентна ставка застосовується у разі повного погашення кредитної заборгованості протягом вищевказаного строку (30 днів) або протягом трьох календарних днів після закінчення цього строку чи якщо протягом цих строків за ініціативою споживача відбудеться продовження кредитного договору на новий строк (п.п. 1.5.1, 1.5.2 Кредитного договору). Згідно п. 4.1 Кредитного договору строк кредиту може бути продовжено за ініціативою споживача на строк 30 днів у разі досягнення такої домовленості між сторонами або в порядку автопролонгації. Пропозиція споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь кредитора (п. 4.2.2 Кредитного договору). В силу положень п. 4.3.2 Кредитного договору споживач надала згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах цього Договору. Кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (п. 4.3.1 Кредитного договору). Відповідно до п. 6.1 Кредитного договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів. Якщо сплачуваних коштів на погашення заборгованості недостатньо для повного погашення заборгованості, погашення здійснюється у такій черговості: прострочені зобов`язання по процентам; прострочені зобов`язання по кредиту (п. 6.3.1 цього Договору). Крім того, як убачається з матеріалів справи, що 10.05.2021 року сторонами, зокрема безпосередньо [PERSON] (підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором С716969), підписано паспорт Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, а також Паспорт споживчого кредиту, де сторонами за згаданим кредитним договором своїми підписами додатково узгоджено істотні умови такого кредиту, а саме: ціну договору (кредит в сумі 20\~000,00 грн.), строк договору (30 днів), щомісячну процентну ставку (2,99% від суми кредиту) та процентну ставку (стандартна процентна ставка в розмірі 1,90% в день та знижена процентна ставка у розмірі 1,33% в день), а також суму платежу за розрахунковий період (загальна вартість кредиту) та реальну річну процентну ставку. (а.с. 19-22). Отже, ураховуючи наведене, суд вважає помилковими доводи відзиву на позовну заяву про те, що сторонами не обумовлена ціна договору та відповідальність сторін за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а також відсутні підстави вважати, що при укладенні договору кредитор повідомив споживача про умови кредитування та їх узгодження з ним. Судом встановлено, що кредитодавець ТОВ «Авентус Україна» виконало взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором від 10.05.2021 року в повному обсязі, перерахувавши на користь [PERSON] безготівковим шляхом обумовлений кредит у розмірі 20\~000,00 грн. (шляхом переказу на банківську картку № [NUMBER] ), що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме: довідкою ТОВ ФК «Контрактовий Дім» «EasyPay» за №2090 від 05.08.2022, а також Карткою обліку Договору за період із 10.05.2021 по 20.06.2022 (а.с. 23, 32-36). Крім того, вказані обставини визнаються сторонами, про що в судовому засіданні не заперечила представник відповідачки адвокат Киришко О.В. Відтак, із огляду на вищенаведене, суд не бере до уваги зазначені у відзиві на позовну заяву доводи адвоката Киришко О.В. про те, що представником позивача не надано доказів зарахування кредитних коштів у розмірі 20\~000,00 грн. на картковий рахунок її довірительки, оскільки представник відповідачки в судовому засіданні не заперечила сам факт надання цих коштів її довірительці, а також їх часткове погашення відповідачкою [PERSON] . Натомість,\~відповідачка [PERSON] \~взятих на\~себе зобов`язань\~за укладеним\~Кредитним договором\~№4132441\~від 10.05.2021\~року в\~повному обсязі\~не виконала.\~Зокрема,\~як убачається\~із представленого позивачем розрахунку заборгованості за вказаним кредитом станом на 20.06.2022 року відповідачка [PERSON] ) має існуючу перед кредитором прострочену заборгованість на загальну суму 45\~259,08 грн., зокрема, заборгованість за тілом кредиту в розмірі 13813,81 грн. та заборгованість за процентами в сумі 31445,27 грн. (а.с. 36). Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частинами першою і другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 627 ЦК України установлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 202, частини першої статті 626 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами\~договору є\~умови про\~предмет договору,\~умови,\~що визначені\~законом як\~істотні або\~є необхідними\~для договорів\~даного виду,\~а також\~усі ті\~умови,\~щодо яких\~за заявою\~хоча б\~однієї із\~сторін має\~бути досягнуто\~згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України). Частиною першою\~статті 641\~ЦК України\~передбачено,\~що пропозицію\~укласти договір\~(оферту)\~може зробити\~кожна із\~сторін майбутнього\~договору. Пропозиція\~укласти договір\~має містити\~істотні умови\~договору і\~виражати намір\~особи,\~яка її\~зробила,\~вважати себе\~зобов`язаною\~у разі\~її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Згідно частини першої статті 634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Нормою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В силу приписів частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). За змістом статей 629, 525, 612, 611 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Згідно частини першої статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України). Як убачається із матеріалів справи, що 21 червня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (позивач у справі) було укладено Договір факторингу №21-06/2022, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за плату права вимоги за кредитними договорами (Договір про надання споживчого кредиту №4132441 від 10.05.2021), що підтверджується Витягом з реєстру боржників від 22.06.2022 року (додаток №1 до Договору факторингу №21-06/2022 від 21.06.2022); Карткою обліку кредитного договору №4132441 від 10.05.2021 (за період з 10.05.2021 по 20.06.2022), які долучені до матеріалів справи (а.с. 25-31). Разом із тим, як слідує із долученого Акту прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному виді до Договору факторингу №21-06/2022 від 21.06.2022, що ТОВ «Авентус Україна» передало позивачу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права вимоги по боржниках в кількості 1093 на загальну суму 30\~500\~289,16 грн. (а.с. 30). Як убачається із витягу з реєстру боржників від 22.06.2022, що ТОВ «Авентус Україна» передало позивачу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права вимоги по Кредитному договору №4132441 від 10.05.2021 на заборгованість [PERSON] на загальну суму 45\~259,08 грн. (порядковий номер боржника в реєстрі 67), а відтак позивач набув статусу нового кредитора відповідачки за вищевказаним Кредитним договором від 10.05.2021, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою [PERSON] (а.с. 31). Крім того, як установлено судом, що відповідачка користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за кредитом, востаннє 13.10.2021, що підтверджується наданим представником позивача розрахунком заборгованості станом на 20.06.2022, а також не спростовано стороною відповідача (а.с. 32-36). Із матеріалів справи вбачається, що відповідачка свої зобов`язання за договором кредиту належним чином не виконувала, унаслідок чого за розрахунком позивача станом на 20.06.2022 відповідачка [PERSON] має існуючу перед позивачем прострочену заборгованість на загальну суму 45\~259,08 грн., зокрема, заборгованість за тілом кредиту в розмірі 13813,81 грн. та заборгованість за процентами в сумі 31445,27 грн. (а.с. 36). При цьому, відповідачкою та її представником не надано суду доказів, які спростовували би наданий розрахунок заборгованості перед позивачем АТ «Таскомбанк» як новим кредитором у грошовому зобов`язанні відповідача, а також стороною відповідача не доведено належними доказами відсутність такої заборгованості перед позивачем чи попереднім кредитором ТОВ «Авентус Україна». Більше того,\~сторонами визнається\~факт вчиненням\~відповідачкою дій\~щодо часткового\~виконання умов\~з повернення\~кредиту протягом\~певного часу.\~Зокрема із поданого відзиву вбачається, що адвокат Киришко\~О.В. погоджується із тим, що її довірителькою [PERSON] здійснювались часткові оплати кредитору за період з 07.06.2021 по 13.10.2021 на загальну суму 43\~767,54 грн. Таким чином, наданий позивачем детальний розрахунок заборгованості по кредиту (Картка обліку Договору), не спростовані будь-яким контррозрахунком відповідачки та її представника. Відтак, суд вважає безпідставними доводи представника відповідачки з приводу відсутності належних доказів видачі відповідачці кредиту за договором, її незгоду із розрахунком заборгованості за кредитом, який, на думку представника відповідачки, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача та не є доказом безспірності розміру грошових вимог до відповідачки, оскільки такі доводи представника відповідачки спростовуються вищенаведеними фактичними обставинами, підтвердженими документально, наданий позивачем розрахунок не спростований будь-яким контррозрахунком сторони відповідача, а також вчиненням дій відповідачкою по частковому виконанню умов з повернення кредиту протягом певного часу. Подібний правовий\~висновок викладений\~у постанові\~Верховного Суду\~в складі\~колегії суддів\~Третьої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду\~від 25\~травня 2021\~року в\~справі №554/4300/16-ц,\~де Суд\~констатував,\~що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, яким суди дали оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. На підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, суд установив, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредит в обумовленій сумі, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача, тому дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних до позичальника про стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсотків. Посилання у касаційній скарзі на те, що банк не надавав позичальнику кредитні кошти в обумовленій кредитним договором валюті, є необґрунтованими, оскільки відповідно до встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи передбачений кредитним договором порядок надання кредитних коштів був дотриманий, що підтверджується у тому числі випискою з особового рахунку позичальника, а також подальшими діями останнього щодо передачу в іпотеку нерухомого майна в забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань, подальше внесення змін до кредитного договору, шляхом укладення додаткових угод, вчинення дій по частковому виконанню умов з повернення кредиту протягом тривалого часу. Крім того, на думку суду, не заслуговують на увагу доводи представника відповідачки про те, що позивачем не надано доказів направлення відповідачу «повідомлення про відступлення права вимоги» за кредитним договором, зважаючи на те, що долучене позивачем до справи електронне повідомлення кредитора про відступлення права вимоги за кредитом є неналежним доказом такого, оскільки не є письмовим повідомленням про відступлення права вимоги, не містить суми такої грошової вимоги та не долучено засвідчену копію договору факторингу. Однак, суд вважає, що наведені заперечення представника відповідачки у цій частині спростовуються наявними матеріалами справи (а.с. 37). Крім того, статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, а якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, зокрема, у цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч. 2 ст. 516 ЦК України). При цьому, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України). Тобто, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов`язуються із виконанням боржником обов`язку первісному кредитору, а не у звільненні останнього від такого обов`язку в цілому. Однак, відповідачка та її представник не надали суду доказів належного виконання відповідачкою [PERSON] свого обов`язку первісному кредитору (ТОВ «Авентус Україна»). Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду в складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року в справі №761/1543/20, де Суд зауважив, що доводи касаційної скарги про те, що позичальника не було повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень та звільнення відповідачів від відповідальності за невиконання умов договору, оскільки відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Тобто, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов`язуються із виконанням боржником обов`язку первісному кредитору, а не у звільненні від такого обов`язку в цілому. Крім того, суд вважає безпідставними покликання представника відповідачки у відзиві на позовну заяву на приписи ст. 203, ст. 215 ЦК України в частині визначення загальних вимог для чинності правочину та підстави його недійсності, оскільки такі доводи не містять конкретних обставин про їх застосування щодо спірних правовідносин в цій справі, а також виходячи із таких мотивів. Так, у постанові Верховного Суду в складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року в справі №761/1543/20 міститься висновок про те, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 204, ч. 3 ст. 215 ЦК України). Ураховуючи те, що під час розгляду справи заявником не було спростовано презумпцію правомірності вказаного правочину, колегія суддів відхиляє посилання заявника на те, що такий було укладено з порушенням вимог закону. При цьому з виписки по особовому рахунку, наданого позивачем, вбачається, що після 30 березня 2017 року заявник здійснювала платежі на користь АТ «Таскомбанк». Також у постанові від 12 квітня 2022 року в справі №756/6038/20 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду виклав правовий висновок про те, що незгода позичальника з умовою договору про сплату комісії за ініціювання кредиту на стадії виконання, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення та підписання, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства. При цьому позивачка з цими умовами повністю погодилася, підписавши кредитний договір без застережень, отримала кредитні кошти та частково виконувала умови договору. Отже, підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України, статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», для недійсності кредитного договору позивачка не довела. Крім того, суд не погоджується із доводами представника відповідачки, що позивачем у більшості випадків здійснювалось зарахування відсотків, а у другу чергу здійснювалось зарахування по тілу кредиту, а також не визначена співмірність зарахування платежів відповідачки, оскільки сторонами була досягнута саме така домовленість у Кредитному договорі, зокрема, якщо сплачуваних коштів на погашення заборгованості недостатньо для повного погашення заборгованості, погашення здійснюється у такій черговості: прострочені зобов`язання по процентам; прострочені зобов`язання по кредиту (п. 6.3.1 цього Договору). Також у\~поданому відзиві\~адвокат Киришко\~О.В.\~покликалась на\~те,\~що до\~07.06.2021\~кредитором здійснювалось\~нарахування відсотків\~по заниженій\~ставці,\~однак після\~здійснення першої\~оплати відстокова\~ставка була\~збільшена з\~266\~грн.\~в день\~до 368,87\~грн.\~в день, що суперечить чинному законодавству про заборону підвищення процентної ставки за кредитним договором в період запровадженого в Україні карантину на час коронавірусної хвороби. Однак, суд не погоджується із такими доводами представника відповідачки та вважає їх безпідставними, оскільки жодних доказів для їх підтвердження стороною відповідачки до суду не подано. Сторонами за Кредитним договором (ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] ) було узгоджено два типи процентної ставки за вказаним кредитом. Зокрема, згідно п. 1.5 Кредитного договору: 1,90% (стандартна процентна ставка) та 1,33% (знижена процентна ставка). Стандартна процентна ставка застосовується протягом вказаного строку кредиту та за відсутності умов для застосування зниженої процентної ставки кредиту (1,33% на день). Знижена процентна ставка застосовується у разі повного погашення кредитної заборгованості протягом вищевказаного строку (30 днів) або протягом трьох календарних днів після закінчення цього строку чи якщо протягом цих строків за ініціативою споживача відбудеться продовження кредитного договору на новий строк (п.п. 1.5.1, 1.5.2 Кредитного договору). Натомість, відповідачкою [PERSON] та її представником адвокатом Киришко О.В. не надано жодних доказів щодо будь-якого підвищення чи зміни процентної ставки за кредитом чи доказів, що така нараховувалась всупереч умовам Кредитного договору, а тому судом не встановлено, що процентна ставка за цим кредитом змінювалась та нараховувалась всупереч умовам кредиту. Крім того, суд вважає, що доводи представника відповідачки є необгрунтованими та не спростовують позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», оскільки відповідачем не спростовано презумпцію правомірності правочину; судом не встановлено підстав нікчемності кредитного договору; згаданий кредитний договір відповідачка не оспорювала і частково виконувала свої зобов`язання з погашення існуючої заборгованості по кредиту, а наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачки не спростовано будь-яким контррозрахунком останньої. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Відтак, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» є обґрунтованими та підлягають до задоволення, а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором від 10.05.2021 року на загальну суму 45\~259,08 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 13813,81 грн. та заборгованість за процентами в сумі 31445,27 грн. Крім того, згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2481 грн. (а.с. 51), а тому враховуючи повне задоволення цього позову, такий збір слід стягнути із відповідача на користь позивача. Разом із тим, відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року в справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Судом встановлено, що у позовній заяві від 08.08.2022 року представником позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» адвокатом Крюковою М.В. було заявлено вимогу про стягнення із відповідачки на користь позивача 6000 грн. витрат на правову допомогу (а.с. 4). В підтвердження заявлених вимог представником позивача до позовної заяви долучено Договір про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07.07.2022; Ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АН №1075167 від 08.08.2022; Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН №5127 від 29.08.2018; Звіт про надання правової допомоги згідно Договору №07/07-2022 від 07.07.2022; Платіжне доручення №48 від 10.08.2022, про що вбачається з матеріалів справи (а.с. 44-51). Як убачається із матеріалів справи (а.с. 44-45), що 07 липня 2022 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Крюковою Мариною Володимирівною укладено Договір про надання правової допомоги №07/07-2022, у силу пункту 1.1 предметом якого є надання позивачу правової допомоги, інформації, юридичної допомоги, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності в будь-якому статусі; встановлення обставин справи, збір та аналіз доказів та документів, формування правової позиції, складення та подання позовних заяв, клопотань, заяв, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів позивача, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх ваідновленню в разі порушення. Згідно п. 3.1 цього Договору оплата за надані послуги складається з суми вартості послуг, зазначених у рахунку-фактурі, що є підставою для їх оплати (п. 3.6 цього Договору). В силу п. 3.5 цього Договору факт наданих послуг підтверджується звітом про надання правової допомоги (а.с. 45). Відповідно до Звіту про надання правової допомоги за цим Договором (а.с. 48), складеного 08.08.2022 року в місті Києві між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Крюковою М.В., остання надала, а позивач прийняв наступну правову допомогу: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] ; складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] ; подання до Буського районного суду Львівської області позовної заяви в інтересах позивача. Загальна кількість годин становить 6 год., а загальна вартість правової допомоги 6000 грн., що була повністю сплачена ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на користь адвоката Крюкової М.В. згідно платіжного доручення №48 від 10.08.2022 (а.с. 50). Зважаючи на те, що витрати на правову допомогу були підтверджені належними та допустимими доказами, беручи до уваги обсяг виконаних робіт (наданих послуг), здійснених адвокатом Крюковою М.В., складність справи та її значення для позивача, розумність та обгрунтованість таких витрат, фактичну сплату їх позивачем на користь адвоката, а також задоволення цього позову у повному обсязі, суд вважає, що понесені позивачем витрати на правову допомогу підлягають до задоволення шляхом їх стягнення з відповідачки на користь позивача. Ураховуючи викладене, та

Outcome: approved