Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. У березні 2022 року [PERSON] (далі - позивач), звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) в якому просила стягнути з відповідач на свою користь суму боргу за договором позики від 24 лютого 2021 року у розмірі 18320,00 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24 лютого 2021 року вона надала у борг відповідачу кошти в сумі 18320,00 грн., а [PERSON] зобов`язався повернути вказану суму не пізніше 3-х робочих днів з моменту направлення вимоги позикодавцем. 26 грудня 2021 року позивач направила засобами поштового зв`язку на адресу відповідача письмову вимогу про повернення коштів від 24 грудня 2021 року, з умовою про повернення коштів не пізніше 29 грудня 2021 року. Однак відповідач, отримавши вимогу 18 січня 2022 року, у вказаний строк кошти не повернув. 13 січня 2022 року позивач повторно направила засобами поштового зв`язку на адресу відповідача письмову вимогу, з умовою про повернення коштів не пізніше 14 січня 2022 року, яку відповідач отримав особисто 08 лютого 2022 року. Станом на час розгляду справи, кошти за договором позики відповідачем не повернуто, що змусило позивача звернутися до суду. 23 червня 2022 року відповідач подав до суду відзив, у якому позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Відповідач вказує, що ніколи не отримував у позивача у борг грошей. Грошові кошти в розмірі 18320,00 позивач надала відповідачу для оплати послуг за договором постачання електричної енергії від 18 лютого 2021 року № 70958015. За надані відповідачу кошти позивач мала намір отримати права за наведеним договором. У якості підстави для повернення коштів зазначено відмову позикодавця від використання електричної енергії. Таким чином, позивач надала кошти відповідачу за забезпечення можливості використання електроенергії. Враховуючи те, що за договором позики не виникає будь-яких додаткових зобов`язань, крім повернення коштів та сплати процентів, фактичні правовідносини між сторонами не є правовідносинами за договором позики. 13 липня 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій остання стверджує, що договір позики оформлений розпискою містить умови, які свідчать про укладення між сторонами договору позики. Те, що в розписці вказано, що позичальник отримав позику для оплати послуг за договором про постачання електричної енергії, не спростовує доводів, про наявність між сторонами правовідносин, що виникли з договору позики. Умову, зазначену у розписці, що за надані кошти позивач у відповідача мав намір отримати права за договором про постачання електричної енергії, вважає нікчемною, посилаючись на те, що єдиною компанією, яка здійснює розподіл електричної енергії у місті Київ є ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОЕМЕРЕЖІ». Посилається на те, що відповідачем не надано жодних підтверджень, що між сторонами виникли правовідносини саме із договору про постачання електричної енергії, а не із договору позики грошових коштів. 01 серпня 2020 року від представника відповідача надійшли заперечення, в яких вона вказує, що зобов`язання відповідача щодо повернення грошових коштів не є безумовним, а виникає виключно у випадку відмови позивача використовувати електричну енергію. Поведінка позивача у цій справі не відповідає її ж попередній поведінці. Просила врахувати, що позивач не визнаючи умови розписки, майже рік користувалася безперешкодно електроенергією та вимогу про повернення коштів не заявляла. Посилання позивача про нікчемність умов домовленості між сторонами про користування електроенергією спростовуються змістом вимоги про повернення коштів. Просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали та просили позов задовольнити. Відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на доводи, що викладені у заявах по суті справи. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. ? 29 квітня 2022 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва відкрито провадження, справу призначено до розгляду у спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) сторін / а.с. 25-26 /. ? 31 травня 2022 року суд ухвалою продовжив розгляд справи за правилами спрощеного провадження з викликом сторін, призначив судове засідання на 28 червня 2022 року, визнав явку позивача в судове засідання обов`язковою / а.с. 30 / . ? 23 червня 2022 року відповідач подав відзив / а.с. 44-45/. ? 13 липня 2022 року позивач подала відповідь на відзив / а.с. 51-52/. ? 27 вересня 2022 року протокольною ухвалою, суд визнав явку відповідача в судове засідання обов`язковою /а.с. 77/. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування. 24 лютого 2021 року [PERSON] склав розписку про те, що отримав від [PERSON] в позику грошові кошти в розмірі 18320 грн. для оплати послуг за Договором про постачання електричної енергії споживачу від 18 лютого 2021 року № 70958015 ПВ. Одержанням цих коштів позичальник підтверджує, що позикодавець набуває усіх прав за Договором про постачання електричної енергії споживачу від 18 лютого 2021 року № 70958015 ПВ. В разі відмови позикодавцем використовувати електричну енергію Позичальник зобов`язується повернути вказану суму в строк не пізніше 3 робочих днів з моменту направлення вимоги позикодавцем /а.с. 7/. У судовому засіданні оглянуто оригінал розписки, яку видав [PERSON] 24 лютого 2021 року. Вислухавши сторін та їх представників, вивчивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, з огляду на таке. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказала, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18). Суд, детально дослідив зміст укладеного у письмовій формі договору позики (розписки) від 24 лютого 2021 року, де зазначено, що [PERSON] при укладенні цього договору взяв у позику у [PERSON] грошові кошти в розмірі 18320,00 грн. та зобов`язується їх повернути в строк не пізніше 3-х робочих днів з моменту направлення вимоги позикодавцем. 26 грудня 2021 року позивач направила засобами поштового зв`язку на адресу відповідача письмову вимогу про повернення коштів, з умовою про повернення коштів не пізніше 29 грудня 2021 року. 13 січня 2022 року позивач повторно направила засобами поштового зв`язку на адресу відповідача письмову вимогу, з умовою про повернення коштів не пізніше 14 січня 2022 року, яку відповідач отримав особисто 08 лютого 2022 року. Встановивши, що у договорі чітко зазначено про те, що факт передачі коштів відбувся, суд дійшов висновку, що письмова форма вказаного договору позики є доказом не лише факту укладення договору, але й фактом передачі грошових сум позичальнику. Істотною умовою договору позики відповідно до вимог законодавства є його предмет, а саме грошові кошти, факт передачі яких чітко викладений у розписці. Отже основна обов`язкова умова для укладення договору позики між сторонами була визначена. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як встановлено судом, кошти за договором позики відповідачем не повернуті, про що свідчить наявність у позивача оригіналу розписки. Заперечуючи проти позову, сторона відповідача посилалася на те, що вказані кошти передавалися [PERSON] для оплати послуг [PERSON] за договором про постачання електричної енергії до приміщення яким певний час користувалася позивач. [PERSON] в судовому засіданні вказала, що не є стороною договору про постачання електричної енергії, кошти [PERSON] передавала в позику з умовою їх повернення. Надаючи оцінку поясненням сторін у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами є зобов`язальними та виникли на підставі укладеного договору позики. У наданій позивачем борговій розписці зазначені сторони зобов`язання, грошова сума, яка передається, строк її повернення та особистий підпис позичальника, тому вказана розписка є одночасно документом, який підтверджує передання грошей позикодавцем позичальнику і укладення договору позики. Відповідачем не надано жодних належних доказів на спростування вимог позову. Наявність між сторонами будь-яких інших договірних правовідносин відповідачем не доведено. У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 24.02.2021 у розмірі 18320,00 гривень. VІІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже ураховуючи, що позов задоволений повністю на відповідача слід покласти понесені позивачем судові витрати, зокрема 992 гривні 40 коп. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved