Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

У жовтні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона з 26.10.2007 по 22.09.2020 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.09.2020 року було розірвано. Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач сплачує аліменти на утримання дитини у розмірі частини від усіх видів заробітку на користь позивача, відповідно до судового наказу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2020 року по справі № 205/1853/20. Фактично сума аліментів, яку сплачує відповідач за судовим наказом становить 2\~000,00 грн. На думку позивача таких витрат не достатньо, оскільки у зв`язку із розвитком та навчанням дитини на платній основі у ТОВ «Мала Комп`ютерна Академія Шаг Дніпро», позивачем понесені додаткові витрати за період з березня 2021 року по лютий 2022 року у загальному розмірі 18\~860,00 грн., що підтверджується відповідними копіями квитанцій. Окрім того, у заяві від 24.01.2023 року про зміну предмету позову, яка була прийнята судом, позивач збільшила позовні вимоги на суму 25\~247,50 грн., зазначаючи, що після подання позовної заяви до суду нею були понесені додаткові витрати у зв`язку із навчанням дитини комп`ютерному програмуванню та розвитку її здібностей, а саме 21.12.2022 року позивачем було придбано ноутбук та програмні сервіси для нього на загальну суму 50\~495,00 грн. Відповідач у добровільному порядку відмовляється сплачувати аліменти понад встановлений судовим наказом розмір в рахунок додаткових витрат на розвиток дитини. Враховуючи викладене, позивач змушена звернутися до суду та, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, шляхом збільшення позовних вимог від 24.01.2023 року, просити стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на дитину, що складають половину понесених нею витрат на навчання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у ТОВ «Мала Комп`ютерна\~Академія Шаг\~Дніпро», у розмірі 9 430,00 грн. та купівлю ноутбука та програмних сервісів для нього у розмірі 25\~247,50 грн., а також вирішити питання розподілу судових витрат. Відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, а також заяву з процесуальних питань, у яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що участь відповідача, як батька, у вихованні дитини та спілкуванні з нею не обмежується лише сплатою аліментів за судовим рішенням. Незважаючи на те, що дитина на теперішній час проживає разом з позивачкою, відповідачем здійснюються усі можливі дії щодо гідного забезпечення дозвілля та розвитку дитини, чому він присвячує майже весь свій вільний час, постійно виділяючи для цього усі можливі власні кошти. Звісно, окрім безпосередньої уваги, дитина постійно отримує подарунки не лише від матері, а й від батька. Тож відповідач, як батько, також постійно здійснює додаткові витрати на дитину. Вважає, що у разі, якщо утримання дитини, яка наразі проживає разом із позивачем, становить для останньої надмірний тягар, позивач не позбавлена можливості вирішити питання щодо проживання дитини разом із батьком, у тому числі у позасудовому порядку. Також зазначає, що йому не було відомо про навчання доньки у ТОВ «Мала Комп`ютерна Академія Шаг Дніпро».\~На думку\~відповідача,\~покупка ігрового\~ноутбуку із\~програмним забезпеченням\~до нього\~жодним чином\~не узгоджується\~із природою\~додаткових витрат\~на дитину.\~Вказане придбання\~не зумовлене\~жодними особливими\~обставинами розвитку\~дитини,\~вважає покупку\~ноутбуку як\~подарунок з\~боку позивача,\~а само\~по собі\~отримання дитиною\~подарунків не\~пов`язується\~за законом\~із додатковими\~витратами на\~дитину,\~що підлягають\~компенсації за\~рахунок другого\~з батьків\~як платника\~аліментів.\~Окрім того,\~із наданої\~позивачем копії\~фіскального чеку\~від 21.12.2022\~року на\~покупку вказаного\~ноутбуку вбачається,\~що за\~придбаний ігровий\~ноутбук «Asus»\~у готівковій\~формі було\~здійснено оплату\~його вартості\~лише на\~суму 5 000,00 грн., а решту суми його вартості у розмірі 44 997,00 грн. надано у кредит. Жодного кредитного договору на придбання вказаного подарунку стороною позивача не надається, окрім того не надається жодних документів щодо відповідних гарантійних зобов`язань, які обов`язково мали бути отримані на своє ім`я споживачем (покупцем), згідно, зокрема, із чинним Порядком № 506, а також іншими нормативно-правовими актами. Щодо стягнення витрат на правову допомогу зазначив, що витрати позивача на правову допомогу є необґрунтованими та не є співмірними із предметом спору. Враховуючи викладене, відповідач, посилаючись на недоведеність позовних вимог позивачем, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Від представника позивача адвоката Чернецької О.А. надійшли заперечення щодо міркувань відповідача, у яких вона, посилаючись на те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів звільнення його від встановленого законом обов`язку нести додаткові витрати на дитину, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача звертає увагу, що отримане в дар майно не є доходами, які враховуються при визначені розміру аліментів, а те, що відповідач дарує дитині подарунки є його правом, а не обов`язком. Також зазначає, що відповідачем на надано доказів понесення ним додаткових витрат на дитину. Окрім того, незалежно від того, з ким із батьків фактично проживає дитина, обоє батьків, маючи рівні права та обов`язки, зобов`язані брати рівну участь у додаткових витратах на дитину. Відповідачу було достеменно відомо про наявність у дитини особливих здібностей та бажання бути у майбутньому програмістом, а також про навчання дитини у ТОВ «Мала Комп`ютерна Академія Шаг Дніпро», оскільки позивач його усно повідомляла про це і відповідач не заперечував проти цього, навіть цікавився у дитини як проходить її навчання, а обов`язку письмового узгодження додаткових витрат на дитини законодавством не встановлено. Позивач [PERSON] та ї представник адвокат Чернецька О.А. у судовому засіданні надали пояснення аналогічні заявленим у позовній заяві та у заяві про зміну предмету позову, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні надав заперечення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та у заяві з процесуальних питань, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13.). Відповідно до судового наказу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2020 року по справі № 205/1853/20 із відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 11 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 17). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.09.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, [PERSON] \~відновлено дошлюбне\~прізвище « [PERSON] » (а.с. 14-16). Як вбачається із довідки № 843 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 26.01.2022 року, позивач разом із малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). У позовній заяві позивач зазначає, що вона понесла додаткові витрати на дитину у зв`язку з її навчання, що підтверджується договором № 021018363 від 15.03.2021 року, укладеним між позивачем та ТОВ «Мала Комп`ютерна Академія Шаг Дніпро», предметом якого відповідно до пункту 1.1. є надання послуги з навчання [PERSON] у відповідності до програми та навчального плану «Малої Комп`ютерної Академії ШАГ» (а. с. 21-24). Факт сплати позивачем грошових коштів за навчання доньки [PERSON] у загальному розмірі 18\~860,00 грн. підтверджується копіями квитанцій, які долучені до матеріалів справи (а.с. 26-33). Таким чином, розмір понесених витрат за навчання дитини в ТОВ «Мала Комп`ютерна Академія Шаг Дніпро» за період з 2021-2022 роки становить 18 860,00 грн., половина від цієї суми становить 9 430,00 грн. 21.12.2022 року позивачем було понесено витрати у зв`язку із навчанням доньки комп`ютерному програмування, а саме для розвитку здібностей дитини було придбано ноутбук Asus TUF Gaming FX506HC-HN004 Graphite Black, а також програмні продукти та сервіси для вказаного ноутбуку, всього на загальну суму 50\~495 грн., що підтверджується відповідними чеками (а.с. 120). Із звітів про здійснення відрахувань та виплати Відділу охорони Української психіатричної лікарні із суворим наглядом вбачається, що із заробітної плати відповідача за період з січня 2021 року по жовтень 2022 року регулярно здійснюються відрахування за виконавчим документом № 205/1853/20, який видано 27.08.2020 року (а.с. 14, 15). Відповідно до ч. ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради України\~№ 789\~ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. У національному законодавстві України право дитини на утримання, що також прямо кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Із роз`яснень, які містяться у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що ст. 185 СК України передбачена участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов (постанови Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 501/5060/15-ц, від 14 січня 2019 року у справі № 751/4312/16-ц). Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у справі 6-1296 цс 15 дійшла правового висновку, у відповідності до якого, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, чи творчих нахилів, або у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналіз правової природи додаткових витрат на утримання дитини проведено Верховним Судом України у своїй Постанові від 24.02.2016 року у справі № 6-1296цс15). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. На підтвердження своїх доводів в частині понесення додаткових витрат з навчанням доньки, позивачем надано до суду копію договору № 021018363 від 15.03.2021 року, укладеного між позивачем [PERSON] та ТОВ «Мала Комп`ютерна Академія Шаг Дніпро», предметом якого відповідно до пункту 1.1. є надання послуг з навчання [PERSON] у відповідності до програми та навчального плану «Малої Комп`ютерної Академії ШАГ» (а. с. 21-24), а також копії квитанцій про сплату грошових коштів за навчання доньки у ТОВ «Мала Комп`ютерна Академія Шаг Дніпро», за період з 2021 року по 2022 рік на загальну суму 18 860,00 грн. (а.с. 26-33). Відтак, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами факт понесення позивачем додаткових витрат на загальну суму 18 860,00 грн., були викликані особливими обставинами, а саме навчанням доньки у ТОВ «Мала Комп`ютерна Академія Шаг Дніпро». Доводи відповідача про непогодження з ним навчання їх спільної з позивачем доньки саме у комп`ютерній академії не впливають на висновки суду, оскільки саме на обох батьків законом покладається обов`язок брати участь у додаткових витратах. Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача половини понесених витрат на покупку для дитини ноутбуку, суд приходить до переконання, що такі не доведені належними, достатніми та достовірними доказами з огляду на наступне. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 81\~ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, посилається на те, що нею були понесені додаткові витрати на придбання ноутбуку Asus TUF Gaming FX506HC-HN004 Graphite Black, а також програмних продуктів та сервісів до нього на загальну суму 50 495,00 грн. у зв`язку із навчанням доньки комп`ютерному програмування та для розвитку здібностей дитини. На думку суду, зазначені позивачем витрати, пов`язані з придбанням саме такого ноутбука, не відносяться до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, у розумінні ст. 185 СК України, оскільки вказані витрати не викликані особливими обставинами, вони не зумовлені особливою схильністю дитини до навчання та не пов`язані з розвитком певних здібностей дитини. До того ж, із наданих фіскальних чеків від 21.12.2022 року на покупку ноутбуку Asus TUF Gaming FX506HC-HN004 Graphite Black, а також програмних продуктів та сервісів для вказаного ноутбуку вбачається, що у таких відсутні будь-які реквізити, які б дали змогу ідентифікувати осіб, яким такі послуги надавались та якими особами ці послуги оплачувались, тобто відсутні докази понесення цих витрат саме позивачем. Окрім того, у вказаних фіскальних чеках зазначено, що за придбаний ігровий ноутбук у готівковій формі було здійснено оплату його вартості лише на суму 5 000,00 грн., а решту суми його вартості у розмірі 44 997,00 грн. надано у кредит. Суд звертає увагу, що жодного кредитного договору на придбання вказаного ноутбуку стороною позивача надано не було, а питання про стягнення додаткових витрат на дитину наперед позивачем не ставиться. Суду також не надано жодного доказу того, що покупка саме такого ноутбуку є необхідною умовою для розвитку певних здібностей дитини та викликана особливими обставинами, більш того, на підставі зібраних доказів не можливо встановити, що покупка вказаного ноутбуку була здійснена саме для дитини, а не для потреб позивача чи третіх осіб, тому вказані витрати врахуванню до додаткових витрат не підлягають. При вирішенні зазначеного спору суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Враховуючи вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані та здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, виходячи з принципу\~рівності прав\~та обов`язків\~батьків щодо\~дитини, з огляду на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що понесені витрати на покупку ноутбуку Asus TUF Gaming FX506HC-HN004 Graphite Black, а також програмних продуктів та сервісів для вказаного ноутбуку є додатковими витратами на дитину, а тому суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] додаткові витрати, понесені у зв`язку із навчанням малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у ТОВ «Мала Комп`ютерна Академія Шаг Дніпро», у розмірі 9 430, 00 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити через їх необґрунтованість та недоведеність. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходив з наступного. Представник позивача у позовній заяві просила суд стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 10 504,00 грн., а також зазначила, що докази понесення витрат на правову допомогу за договором про надання правової допомоги № 0212/22 від 02.12.2022 року будуть подані до суду після розгляду справи по суті. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини 1 статті 133 ЦПК України). Згідно із ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19. Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження понесення витрат на правову допомогу було надано: ордер про надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Чернецькою О.А. (а.с. 48), копію договору про надання правової допомоги № 0109/22 від 01.09.2022 року (а.с. 145-148), копію додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги № 0109/22 від 01.09.2022 року (а.с. 149), копію договору про надання правової допомоги № 0212/22 від 02.12.2022 року (а.с. 151-154), копію додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги № 0212/22 від 02.12.2022 року (а.с. 155), копію акту приймання-передачі наданих послуг від 03.10.2022 року (а.с. 150), копію квитанції від 17.03.2023 року (а.с. 179), розрахунок-повідомлення щодо понесення витрат по справі станом на 27.02.2023 року (а.с. 186-187). Окрім того, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має буди сплачено (така позиція є усталеною і узгоджується із постановами Верховного Суду у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що понесенні позивачем витрати на правову допомогу слід розподілити пропорційно розміру задоволених позовних вимог наступним чином: 10\~504,00 * 27,19% / 100% = 2 856,03 грн., де 10\~504,00 грн. понесені витрати на правову допомогу, 27,19% - відсоток від задоволеної частини позовних вимог. Таким чином, витрати на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2 856,03 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Окрім того, згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір у розмірі 1\~073,60 грн. слід розподілити пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 291,95 грн. (9\~430 грн. * 1\~073,60 грн. / на 34\~677,50 грн.) та які необхідно стягнути з відповідача в дохід держави. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. На підставі викладеного та

Outcome: partial