Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області з вищезазначеним позовом про визнання права на земельну частку (пай), пояснивши що 26 березня 1995 року позивач був прийнятий на роботу в КСП «Дружба» Підвисоцької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області на посаду їздового молочно-товарної ферми №1. Рішенням правління колективного сільськогосподарського кооперативу «Дружба» від 29.03.1995 року він був прийнятий в члени КСП «Дружба» (протокол №3), яке було затверджено рішенням загальних зборів 07.02.1996 р. (протокол №1). Відповідно до п. 2.7 Указу президента України від 08.08.1995 р. №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» розпаювання земель колишньої колективної власності бувшого КСП «Дружба» Підвисоцької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області проводилось у 1995 році на підставі державного акту на право колективної власності на землю «Дружба» від 24.11.1995 року та складення схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї). 19 червня 1997 року позивач був призваний на строкову військову службу в Збройні сили України, при цьому членства в КСП «Дружба» він не припиняв, демобілізований - 21 листопада 1998 року. Згідно п. 3.4. Статуту визначено, що член підприємства має право серед іншого одержувати в залежності від трудового внеску пай із пайового фонду підприємства. П. 3.9 Статуту КСП «Дружба» визначено, що членство в підприємстві зберігається за громадянами, які тимчасово вибули із підприємства у випадку проходження дійсної строкової військової служби. Відповідно до п. 3.6. Статуту членство в підприємстві припиняється в разі виходу або виключення з членів підприємства. Розпорядженням голови Новоархангельської районної державної адміністрації №190-р від 03.09.1996 р., списки членів КСП «Дружба» формували збори уповноважених членів, які затвердили списки осіб, які на період розпаювання землі являлись членами КСП і мали право на земельну частку (пай). З невідомих позивачу причин, його не було включено до списків видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай). При цьому, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю окремо взятому КСП, членом якого він є. Вважає, що не включення його до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай), в зв`язку з перебуванням його в цей період на строковій службі в Збройних силах України, не може позбавити його права на земельну частку. Оскільки вирішити спір в добровільному порядку неможливо позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом, просив поновити пропущений строк звернення до суду; визнати за ним право на земельну частку (пай) із земель запасу чи резерву розміром 2,73 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Підвисоцької сільської ради. Позивач - в судове засідання не з`явився, в зв`язку з його перебуванням як військовослужбовця в Збройних силах України в зоні бойових дій, просив розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача - Підвисоцької сільської ради в судове засідання не з`явився, подав до канцелярії суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти поновлення позивачу пропущеного строку для звернення до суду, визнавши причини пропуску поважними, не заперечував проти визнання за позивачем права на земельну частку (пай) на землі, що перебувала у колективній власності колишнього КСП «Дружба», як за членом зазначеного підприємства. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його у даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши їх, дійшов до висновку, що заява є обгрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, за наявних для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Судом встановлено, що предметом спору в даній справі є правовідносини щодо визнання права на земельну частку (пай), які регулюються нормами Земельного кодексу та Цивільного кодексу України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] був прийнятий в члени КСП «Дружба» з 29 березня 1995 року згідно рішення правління КСП «Дружба» (протокол №3), яке було затверджено рішенням загальних зборів 07 лютого 1996 року (протокол №1), що підтверджується архівною довідкою №47/01-22 від 05.07.2022 р. (а.с. 27). Згідно долученої до матеріалів справи копії військового квитка серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] з 19 червня 1997 року по 21 листопада 1998 року проходив строкову військову службу ( а.с. 11-21). Відповідно до довідки №698 від 20.1.02022 р. [PERSON] дійсно перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 08.06.2022 р. по теперішній час (а.с. 10), відповідно до довідки №749 від 31.10.2022 р. [PERSON] в період з 07.08.2022 р. по 31.08.2022 р., та з 01.09.2022 р. по 30.09.2022 р. брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (а.с. 22). Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи №1044 від 27.112020 р., [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 9). З огляду на відповідь б/н від 25.07.2022 р. відділу №1 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області, згідно з п. 2.7 Указу Президента України від 08.08.1995 р. №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» розпаювання земель колишньої колективної власності бувшого КСП «Дружба» Підвисоцької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області проводилося у 1995 році на підставі Державного акту на право колективної власності на землю від 24.11.1995 р. та складання схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) Розпорядження голови Новоархангельської районної державної адміністрації №190-р від 03.09.1996 р. Списки членів КСП «Дружба» формували збори уповноважених членів, які затверджували списки осіб, які на період розпаювання землі являлися членами КСП і мали право на земельну частку (пай). Матеріали по розпаюванню КСП «Дружба» Підвисоцької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, а саме списки членів КСП у відділі відсутні. Проінформовано, що громадянина [PERSON] не включено до списків видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай) (а.с. 23). Згідно архівної довідки №46/01-22 від 05.07.2022 р. КСП «Дружба» реорганізовано в сільський виробничий кооператив «Дружба» (протокол №1 від 27.01.2000 р.) (а.с. 25). З огляду на архівну довідку №47/01-22 від 05.07.2022 р., в протоколах засідань правління КСП «Дружба» за 1995 рік (зокрема протокол №3 від 29.03.1995 року) є відомості про прийом в КСП [PERSON] , в протоколах загальних зборів КСП «Дружба» за 1996 рік (протокол №1 від 07.02.1996 р. є відомості про те, щоб затвердити рішення правління КСП «Дружба» про прийом в члени підприємства [PERSON] , стаж рахувати з дня роботи в господарстві (а.с. 27). Згідно архівної довідки №54/01-22 від 03.08.2022 р., в протоколах загальних зборів КСП «Дружба» , протоколах засідань правління КСП «Дружба» за 1997-2000 р.р. відомостей про звільнення з членів КСП «Дружба» [PERSON] немає (а.с. 29). Розпорядженням представника Президента України прийнято рішення про реєстрацію колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» та зареєстровано Статут колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» с. Підвисоке (а.с. 30-54). Мотивуючи своє рішення суд виходить з наступного: Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатом голосування. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Статтею 118 ЗК України визначено, що громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно зі ст. 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та відповідно до вищезазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Не внесення до зазначеного списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. За правилами ч. 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З урахуванням вищевикладеного викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у своєму рішенні в порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тому понесені витрати підлягають відшкодуванню позивачу в розмірі 50 відсотків сплаченого судового збору. Враховуючи викладене та

Outcome: approved