Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі - позивач) звернулося до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 33 166 грн. 64 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги вказує, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку [ADDRESS] здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01.06.2012 року № 198. Позивач вказує, що відповідач був споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] в період 01.07.2014 року по 25.04.2018 року, оскільки в цей період був власником квартири. Однак відповідач не оплачує з січня 2017 року за отримані послуги з централізованого опалення та з вересня 2017 року за отримані послуги з постачання гарячої води, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за наданні послуги у розмірі 26 507 грн. 29 коп., з якої: 24 862 грн. 72 коп. - за послуги з централізованого опалення та 1 644 грн. 57 коп. - за послуги з постачання гарячої води. У зв`язку з невиконанням свого зобов`язання позивач має право на підставі ст. 625 ЦК України на стягнення з відповідача інфляційних нарахувань в розмірі 4 535 грн. 84 коп. та 3 % річних у розмірі 2 123 грн. 51 коп. Ухвалою суду від 14.10.2021 року у справі відкрито провадження за правилами позовного спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 25.02.2022 року. Повідомленням суду від 14.10.2021 року учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки. До судового засідання сторони не з`явились з невідомих причин, хоча про час, день та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 14.04.2023 року на електрону адресу суду від представника позивача Логвиненко С.В. надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. За таких обставин, суд розглянув відповідно до ст. 280 ЦПК України за правилами заочного позовного провадження. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є здійснення оплати за надані йому послуги, у розмірі та у валюті, визначеними договором. Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Крім того, згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Судом встановлено, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку [ADDRESS] здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01.06.2012 року за № 198, що підтверджується переліком житлових будинків, затвердженим Головою Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації 20.08.2015 року. Відповідач був власником квартири за адресою: [ADDRESS] , в період з 01.07.2014 року по 25.04.2018 року, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 21.10.2005 року та свідоцтвом від 25.04.2018 року про передачу жилого приміщення ПАТ «Акрзагбанк». 23.07.2014 року у газеті «Хрещатик» № 103 (4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до теплопостачальної організації із зазначеним відповідної адреси. З матеріалів справи вбачається, що проект договору про надання ТОВ «Євро-Реконструкція» послуг централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 року № 111 (4511). За змістом статей 322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом; співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартир та нежитлових приміщень у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Крім того, відповідно до п. 7 Правил користування будинку та прибудинкової території, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572 зі змінами та доповненнями внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 р. № 45 на власника, наймача житлового приміщення, покладено обов`язок сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із наведеними нормами чинного законодавства споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанови Верховного Суду України від 20.04.2016 року № 6-2951цс15, від 15.05.2014 року у справі № 5011-31/17255-2012). Оскільки, відповідачем порушувалося зобов`язання по оплаті наданих послуг, що встановлено умовами договору, то відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 24.04.2018 року за ним обраховується заборгованість за період з 01.12.2017 року по 25.04.2018 року в розмірі 26 507 грн. 29 коп., з якої: 24 862 грн. 72 коп. - заборгованість за послуги з центрального опалення та 1 644 грн. 57 коп. - заборгованість за послуги з постачання гарячої води. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про сплату заборгованості у добровільному порядку, а наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не оспорюється. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 26 507 грн. 29 коп. є обґрунтованими та доведеними, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних, суд вважає зазначити наступне. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з січня 2017 року по травень 2020 року та за постачання гарячої води за період з вересня 2017 року по травень 2020 року відповідачу нараховано на вказану суму боргу інфляційні нарахування в розмірі 4 535 грн. 84 коп. та 3% річних в розмірі 2 123 грн. 51 коп. Водночас, суд зауважує, що відповідно до п. 4 ч. 3 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 року зазначено, що забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Тобто, нарахування інфляційних нарахувань та 3% річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги у період з березня 2020 року є порушенням законодавства. В зв`язку з викладеним, позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань підлягають частковому задоволенню, а саме по березень 2020 року, з яких: інфляційні нарахування у сумі 4 328 грн. 78 грн. та 3% річних у сумі 1 936 грн. 13 коп. Ураховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті послуги підлягають частковому задоволенню на суму 32 772 грн. 20 коп. (26 507 грн. 29 коп. + 4 328 грн. 78 коп. +1 936 грн. 13 коп.) В зв`язку із частковим задоволенням позову, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 102 грн. (а.с. 1) відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: partial