Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Люлик Р.І. звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою під номером [ADDRESS] . Позов обґрунтовує, тим, що [PERSON] та відповідач [PERSON] являються батьками малолітньої [PERSON] [INFO] . [PERSON] є одноосібним власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований за вище вказаною адресою, проте в квартирі фактично не проживає, місце перебування відповідача позивачу невідоме. Позивач вважає, що реєстрація місця проживання відповідача у наведеній квартирі порушує її вправа та обмежує право на вільне розпорядження майном. Крім того, відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 24.09.2019 в справі № 212/10161/2012 відповідач [PERSON] оголошений в розшук. Відповідно до повідомлення центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 17.11.2022 за № 91-35358/0/15-22, [PERSON] 12.09.2018 виїхав за межі держави та до України не повертався. З огляду на це позивач вважає, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, у зв`язку з тривалою відсутністю за місцем реєстрації, яке залишив з власної волі, тому звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду\~від 16.02.2023позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - залишено без руху, надано позивачу триденний строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі, з дня отримання позивачем/представником позивача даної ухвали суду. 17.02.2023 на адресу суду представником позивача адвокатом Люликом Р.І. через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надіслано заяву про усунення вказаних в ухвалі суду від 16.02.2023 недоліків із копією платіжної інструкції № МВ 91188114, згідно якої стороною позивача сплачено судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. Ухвалою суду від 28.02.2023 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21.03.2023 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надіслав заяву, згідно якої просив провести судовий розгляд справи у його відсутність, зазначив, що позовні вимоги підтримує, просив позов задоволити. (а.с. 34). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позов не подав. Повідомлявся судом про день, час та місце розгляду справи завчасно та належним чином, в тому числі шляхом розміщення відповідного оголошення про виклик до суду на веб порталі «Судова влада України». З огляду на викладене, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача, в своїх заявах по суті справи, будь яких заперечень з приводу такого порядку вирішення спору не висловив. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що врегульовані нормами ЦК України та ЖК України. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] [INFO] на підставі договору дарування № 3918 від 12.07.2017, що посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. є одноосібним власником квартири [ADDRESS] (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 326416539 від 21.03.2023) (а.с.24). Представник позивача [PERSON] та відповідач [PERSON] являються батьками малолітньої [PERSON] [INFO] . (а.с. 4). Згідно заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.02.2023, у справі № 127/20548/22, яке набрало законної сили 24.03.2023, позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав задоволено. Позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] [INFO] (а.с.35). В квартирі [ADDRESS] зареєстровані власник [PERSON] , її мати [PERSON] та батько - відповідач по справі [PERSON] , про що свідчить довідка МКП «УК Житло-Гарант» № 930 від 25.08.2022, та довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 24.02.2023 № 11645, 11646 (а.с. 6, 17, 19). Відповідно до Акту про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої в житловому приміщенні від 25.08.2022, складеного та засвідченого керівником МКП «УК Житло-Гарант» в присутності мешканців будинку [ADDRESS] , зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , [PERSON] у ній не проживає з 21.08.2012 року по даний час. (а.с. 6). Крім того, відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 24.09.2019 в справі № 212/10161/2012 відповідач [PERSON] оголошений в розшук. (а.с. 6-7). З повідомлення центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 17.11.2022 за №91-35358/0/15-22, [PERSON] 12.09.2018 виїхав за межі України. (а.с. 7 зворот). Між сторонами по справі виник спір з приводу наявності/відсутності у відповідача права на проживання у житловому приміщенні, в якому він зареєстрований, однак в якому не проживає та збереження за ним відповідного права на час його відсутності чи його втрати. Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України. Вказані норми закону визначають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма права користування членом сім`ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч.1 ст.156 ЖК УРСР, яка більш чітко конкретизує такий обсяг прав користування житлом, а саме за відсутності угоди про порядок користування між власником та членом його сім`ї, укладеного при вселенні останнього. Разом з тим, положенням ч.2 ст.405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім`ї власника права на користування житлом власника, а саме відсутність члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом. Враховуючи викладене суд знаходить обґрунтованою вимогу позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловою площею в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності позивача, згідно ст.ст. 316, 317, 318, 319, 321 ЦК України, захищено положенням про те, що право власності є непорушним. Право позивача суд вважає порушеним та таким, що підлягає судовому захисту. Судом не встановлено чинення позивачем перешкод відповідачу в користуванні квартирою, в якій він зареєстрований, та відповідно встановлено те, що відповідач не проживає за місцем реєстрації тривалий час без поважних причин. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки відповідач не проживає у вищевказаній квартирі без поважних причин більше одного року, але будучи зареєстрованим у даній квартирі перешкоджає позивачу належним чином здійснювати правомочності власника (користуватися, володіти та розпоряджатися майном (квартирою)), позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1073,60 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, згідно ст. ст.317, 321, 346, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved