Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

У січні 2022 року позивач звернулась до суду з позовною завою до [PERSON] , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав. Позовна заява мотивна тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 червня 2017 року. Під час перебування у шлюбі у них народився син, [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що шлюбні відносини між сторонами не склались, шлюб було розірвано на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2020 року у справі 333/4813/20. Після розірвання шлюбу батько дитиною не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, не піклується про здоров`я дитини та духовний її розвиток. Крім того, зазначає, що питання аліментів було врегульовано на підставі нотаріально-посвідченого договору про сплату аліментів, однак у зв`язку з заборгованістю було вчинено виконавчий напис, який перебуває на примусовому виконанні в виконавчій службі. На підставі вищевказаного, позивачка просить позбавити батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина [PERSON] . Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2022 року відкрито загальне позовне провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті спору. В судовому засіданні позивачка просила задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених в позові. В судові засідання відповідач по справі повторно не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся, своїм правом на надання відзиву на позов він не скористався, заяв про відкладення слухання справи чи розгляд справи за його відсутності до суду не скеровував. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи до суду не з`явився, надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, відносно задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справ, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та інші докази по справі, дійшов наступних висновків. Згідно зі статтями12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановленихст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зістаттями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 17 червня 2017 року сторони перебувала у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області , актовий запис № 548 від 17 червня 2017 року. Під час перебування у шлюбі у них народився син, [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 02 грудня 2017 року Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2020 року у справі 333/4813/20, яке набрало законної сили 09.11.2020 року. Після розірвання шлюбу між сторонами, їх малолітній син - [PERSON] , за домовленістю між батьками, залишився проживати разом з матір`ю - позивачем по справі, що підтверджується також договором, укладеним між сторонами по справі, про сплату аліментів на дитину, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемською-Фастовець О.О. в реєстрі за № 1732 04 вересня 2020 року. Згідно п. 2 Договору, за домовленістю Батьків, даним договором встановлюється обов`язок Батька сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 15 000 гривень 00 копійок щомісяця у твердій грошовій сумі. Визначений розмір аліментів щорічно підлягає індексації відповідно до закону. У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань за договором, 27 січня 2021 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемською-Фастовець О.О. вчинено виконавчий напис за № 161 за яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 42 575, 00 гривень. В подальшому стягнення аліментів на дитину здійснювати наступним чином: кожного 05 та 20 числа місяця в сумі по 7 500,00 гривень, починаючи з 05.02.2021 року та по 29 листопада 2035 року (досягнення повноліття дитини). Строк за який проводиться стягнення з 06.12.2020 року по 29.11.2035 року. Виконавчий напис № 161 від 27 січня 2021 року пред`явлено до примусового виконання до Комунарського ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ВП № [NUMBER] від 07.04.2021 року. Постановою державного виконавця Комунарського ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції Щетинкіною А.С. від 20.09.2022 ркоу зупинено вчинення виконавчих дій у ВП № [NUMBER] на підставі п.10-2 розділу XII Закону України «Про виконавче провадження». Наразі аліменти в примусовому порядку не стягуються та відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості, складеного державним виконавцем. З довідки ДНЗ «Веселка» від 25.11.2022 р. №46 вбачається, що батько дитини [PERSON] не приводив дитину у дитячий садочок, батьківські збори не відвідував, виховним процесом сина в даному навчальному закладі не цікався. Дитину приводила та забирала його матір. З пояснень свідка [PERSON] , встановлено, що вона є матір`ю позивачки. Після розірвання шлюбу її колишній зять не спілкується з дитиною взагалі. Матеріальної допомоги не надає, усі витрати по утриманню дитини покладені на позивача та на її батьків. З пояснень свідка [PERSON] встановлено, що вона є близькою знайомою позивачки, їй відомо про те, що після розірвання шлюбу між сторонами дитина залишилась проживати з матір`ю. Батько тривалий час взагалі не цікавився сином, не відвідував його, зі святами не вітав, його здоров`ям не цікавився взагалі. Кошти на утримання дитини не надає. Згідно з висновком Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування від 09.12.2022 р., актів обстеження умов проживання сторін по справі та дитини, складених службою у справах дітей вищевказаного органу місцевого самоврядування, дослідити умови проживання відповідача та батька дитини не виявилося можливим, оскільки за його місцем проживання двері співробітникам служби у справах дітей ніхто не відчинив. За місцем проживання позивачки та її малолітнього сина [PERSON] , встановлені належні умови для проживання та виховання дитини. При спілкуванні з дитиною з`ясовано, що батько його не навідує. Працівником служби при спілкуванні з батьком дитини - відповідачем по справі, в телефонному режимі, не вдалося встановити відношення відповідача до його малолітнього сина [PERSON] , оскільки відповідач в призначений працівником час до служби у справах дітей не з`явився і в подальшому на телефонні дзвінки не відповідав. З урахуванням вищенаведеного та вищевказаних письмових доказів, орган опіки та піклування вважає, що наявний факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків і тому вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських обов`язків відносно його сина [PERSON] Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У відповідності зі ст.164 ч.1 п.2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частиною другою ст. 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч.1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності з ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці Згідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Оцінивши вищевказані докази, як кожен окремо та і в їх сукупності, суд дійшов висновку, відповідач, який протягом тривалого часу не займається вихованням своєї дитини, її утриманням, не цікавиться її життям та здоров`ям, не проявляє інтересу до цієї справи, що з матеріалів справи вбачається, що під час спілкування з представником служби у справах дітей він обізнаний про цю справу, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Виправляти свою поведінку він не бажає. Дані обставини є підставою для позбавлення його батьківських прав. З огляду на вищевказане, під час судового розгляду справи встановлено, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved