Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена заява [PERSON] та [PERSON] , в якій останні посилались на те, що 26.10.2012 року вони одружились та проживали разом за адресою: [ADDRESS] . В 2013 році через спільних знайомих вони познайомились із [PERSON] та піклуватись про неї, оскільки остання жодних родичів не мала, проживала одна, потребувала догляду та постійного медичного лікування. За власник рахунок заявники з вказаного часу повністю забезпечували побутові та медичні потреби [PERSON] , оплачували комунальні послуги, купували ліки, продукти, оплачували інше лікування в стаціонарі. Стан здоров`я останньої був незадовільний, вона часто хворіла, потребувала постійного лікування, догляду та допомоги. Починаючи з 2016 року вони погодились на пропозицію [PERSON] проживати разом, оскільки це буде набагато зручніше. З цього часу вони мали спільний побут, бюджет, разом проводили свята. Місце реєстрації заявники не змінювали, оскільки не вважали це за потрібне чи обов`язкове. [INFO] [PERSON] померла. За життя заповіту не залишила. Поховання її було здійснено заявниками. Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, яке складається з квартири [ADDRESS] . Вони звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини законом, але постановою нотаріуса від 23.05.2022 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку із відсутністю доказів факту спільного проживання. Посилаючись на вказані обставини, заявники просили встановити факт їх спільного проживання із [PERSON] , яка померла [INFO] , не менше п`яти років на час відкриття спадщини. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 22.08.2022 року заяву було залишено без руху. Ухвалою від 10.10.2022 року, після усунення недоліків, було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду. В судовому засіданні представник заявників підтримав подану останніми заяву та посилаючись на викладені в ній підстави, просив її задовольнити. Заінтересовані особи за викликами до суду не з`явились, про поважність причин своєї неявки суд не повідомили. З урахуванням вищенаведеного та положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності заінтересованих сторін, за наявними у справі матеріалами. Перевіривши доводи, викладені в заяві, заслухавши пояснення представника заявників, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Під час розгляду справи встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована та проживала в квартирі [ADDRESS] , що належала останній на праві спільної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.02.1997 року. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] [PERSON] померла. За життя остання заповіт не складала. Відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради на момент смерті [PERSON] інші особи за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованими не значились. З матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті [PERSON] до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини звернулись заявники, посилаючись на постійне проживання із спадкодавцем однією сім`єю на протязі не менше п`яти років, а також [PERSON] , посилаючись на те, що померла [PERSON] була його двоюрідною тіткою. Постановами державного нотаріуса від 29.04.2022 року та 23.05.2022 року заявникам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , в зв`язку із не підтвердженням факту проживання однією сім`єю. Також постановою державного виконавця від 27.09.2022 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через не підтвердження факту родинних відносин із спадкодавцем. Звертаючись із заявою про встановлення факту проживання із [PERSON] однією сім`єю на протязі не менше п`яти років до відкриття спадщини, заявники посилались на те, що в 2013 році через спільних знайомих вони познайомились із [PERSON] та піклуватись про неї, оскільки остання жодних родичів не мала, проживала одна, потребувала догляду та постійного медичного лікування. За власник рахунок заявники з вказаного часу повністю забезпечували побутові та медичні потреби [PERSON] , оплачували комунальні послуги, купували ліки, продукти, оплачували інше лікування в стаціонарі. Стан здоров`я останньої був незадовільний, вона часто хворіла, потребувала постійного лікування, догляду та допомоги. Починаючи з 2016 року вони погодились на пропозицію [PERSON] проживати разом, оскільки це буде набагато зручніше. З цього часу вони мали спільний побут, бюджет, разом проводили свята. Перевіряючи вказані доводи, суд враховує наступне. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч.2 ст.293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.04.2020 року у справі №302/991/19 (провадження №61-1128св20), зазначено, що «юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Суддя відмовляє в відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч.4 ст.315 ЦПК України). Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, в разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження». Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Згідно із ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК України). Згідно з ч.ч.2,4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу. Таке право можуть мати й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.11.2018 року у справі №457/1853/14-ц, провадження №61-16272св18). З метою застосування ст.1264 ЦК України встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного проживання осіб, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання таких осіб в житлі за однією адресою (адресами), збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування один про одного/надання взаємної допомоги тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин. Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.11.2022 року у справі №361/4744/19 (провадження №61-2851св22), від 23.09.2021 року у справі №204/6931/20 (провадження №61-13801св21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження №14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки». Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] з 30.01.1975 року була зареєстрована та постійно проживала до моменту смерті [INFO] в квартирі [ADDRESS] . Згідно долучених до заяви копій паспортів заявників вбачається, що [PERSON] з 18.07.2008 року по теперішній час є зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] з 13.04.2001 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а з 09.07.2020 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] . Допитані під час розгляду справи свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підтвердили, що [PERSON] по день своєї смерті мешкала в квартирі [ADDRESS] . Також підтвердили, що заявники доглядали за [PERSON] , яка інших родичів не мала, за віком та станом здоров`я потребувала допомоги; придбавали продукти, ліки, викликали швидку допомогу. Поряд з цим, суд враховує, що вказані обставини фактично свідчать про здійснення стороннього догляду, що могло бути оформлено відповідним договором довічного утримання, але не є свідченням постійного проживання однією сім`єю та набуття останніми статусу членів сім`ї в розумінні ст.3 СК України. Так, заявниками не надано доказів тому, що вони на протязі останніх п`яти років фактично та постійно проживали із [PERSON] , в одному житловому приміщенні. Як зазначили допитані свідки, заявники мали у користуванні розташовану поруч із квартирою [ADDRESS] , де мешкала [PERSON] , квартиру [ADDRESS] в якій постійно мешкали разом зі своєю дитиною. З показань свідків та інших письмових доказів не встановлено, що заявники мали особисті речі в квартирі [ADDRESS] , вели з [PERSON] спільне господарство, мали спільний бюджет та витрати, придбавали майно для спільного користування, разом відпочивали, відмічали свята. Надані заявниками платіжні документи про сплату комунальних послуг за квартиру [ADDRESS] , датовані лише 2021-2022 роками. За вказаних вище обставин та наведених положень законодавства, суд вважає, що заявниками не підтверджено належними та достатніми доказами факту проживання однією сім`єю із померлим спадкодавцем на протязі не менше п`яти років, в зв`язку із чим в задоволенні заяви слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed