Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

20.09.2022 позивач [PERSON] в особі свого представника адвоката Синюка С.Л. звернулася до суду з позовною заявою до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24.05.2022 близько 21 год. 45 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода у ході якої [PERSON] керуючи автомобілем марки «КІА SPORTEGE» днз [NUMBER] , рухаючись на автодорозі Т-1719 Миргород - Велика Багачка - Поділ, поблизу с. Затон Полтавської області допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який у невстановленому місці перетинав проїзну частину дороги з права на ліво по напрямку руху автопоїзда. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] загинув на місці. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля учасника ДТП була застрахована відповідачем. Позивач [PERSON] є матір`ю померлого. Внаслідок вказаної події позивачу було завдано непоправної моральної шкоди та тяжких душевних страждань. 20.06.2022 позивач звернулася до відповідача з повідомленням про страхову подію та проханням виплатити моральну шкоду у розмірі 12 мінімальних заробітних плат в сумі 78000 грн. та витрати на поховання в сумі 24900 грн., а всього виплатити їй 102900 грн. Відповідач визнав подію страховою та виплатив позивачу 51450 грн. страхового відшкодування. У подальшому повідомив, що здійснив виплату 50% страхового відшкодування, оскільки шкода була завдана з вини пішохода. Позивач не погодившись з розміром виплаченого їй страхового відшкодування просила суд стягнути з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на її користь 51450 грн. страхового відшкодування, 8000 грн. витрат на правову допомогу та судові витрати. Ухвалою суду від 23.09.2022 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання, відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками, роз`яснено порядок та строки подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 21.11.2022 до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , направлено йому копію позовної заяви з додатками, роз`яснено порядок та строки надання пояснень по суті спору. Ухвалою суду від 19.12.2022 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 20.01.2023, розгляд справи неодноразово відкладався з поважних причин. 07.02.2023 на адресу суду надійшов відзив від відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна». Ухвалою суду від 24.02.2023 було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву, відзив залишено без розгляду. 14.03.2023 на адресу суду від відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» надійшли письмові пояснення, у яких відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі, просить відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування своєї позиції по справі посилається на те, що 18.06.2021 між ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі електронного полісу №204569929, відповідно до якого забезпечено транспортний засіб марки «КІА SPORTEGE» днз [NUMBER] . 24.05.2022 на 32 км + 300м автодороги Т-17-19 Миргород - Велика Багачка - Байрак - Поділ сталася ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу та пішохода [PERSON] , внаслідок якої пішохід загинув на місці пригоди. 27.06.2022 страховою компанією було отримано повідомлення про ДТП та заяву про страхове відшкодування. 03.08.2022 ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було отримано копію постанови СУ ГУНП в Полтавській області про закриття кримінального провадження від 29.07.2022, згідно якої встановлено, що причиною ДТП стало грубе порушення пішоходом [PERSON] Правил дорожнього руху та яким не були вжиті належні заходи безпеки. Відповідач погодився з тим, що ДТП є страховим випадком, внаслідок ДТП було завдано позивачу моральної та матеріальної шкоди. Оскільки ДТП трапилася по вині пішохода [PERSON] , з урахуванням положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України, п. 36.3 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 51450 грн., що становить 1/2 частину від загальної нарахованої суми. 15.08.2022 про прийняте рішення було повідомлено позивача, 24.08.2022 було виплачено страхове відшкодування. У судовому засіданні представник позивача адвокат Синюк С.Л. позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, зазначених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Інші учасники судового розгляду у судове засідання повторно не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не зверталися. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача адвоката Синюка С.Л., вивчивши та проаналізувавши у сукупності всі доказі зібрані по справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 24.05.2022 приблизно о 21 год. 45 хв. на автодорозі Т-17-19 Миргород - Велика Багачка - Поділ зі сторони с. Затон Миргородського ( колишнього Великобагачанського) району Полтавської області у напрямку селища Велика Багачка рухався автомобіль «КІА SPORTEGE» днз [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який поблизу с. Затон допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який перетинав проїзну частину дороги з права на ліво по напрямку руху автомобіля. Унаслідок ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події. За даним фактом відомості були зареєстровані в ЄРДР за №12022170000000218 від 25.05.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України ( а.с. 4). Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів, скоєних у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Полтавській області від 29.07.2022 кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022170000000218 від 25.05.2022 закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення ( а.с. 17-19). Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.08.1992 встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю є [PERSON] ( а.с. 10 на звороті). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 03.06.2016 [PERSON] 17.09.1997 зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] ( а.с. 11). 22.08.1998 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 22.08.1998 ( а.с. 12). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.05.2022 [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис №707 ( а.с. 8). Причиною смерті стали травми отримані при зіткненні з легковим автомобілем, що встановлено лікарським свідоцтвом про смерть №100 від 25.05.2022 ( а.с. 9). На момент ДТП транспортний засіб «КІА SPORTEGE» днз [NUMBER] був забезпечений, страховик ПрАТ «СК «Євроінс України», поліс №204569929 ( а.с. 5). 20.06.2022 [PERSON] було направлено на адресу ПрАТ «СК «Євроінс Україна» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ( а.с. 6) та заяву про відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання ( а.с. 7). Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №26 від 26.05.2022 та накладної №26 від 26.05.2022 виданих ФОП [PERSON] витрати [PERSON] на поховання сина становлять 24900 грн. ( а.с. 16). ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було направлено на адресу [PERSON] листа за вих. №6661/ДВЗ від 15.08.2022, згідно якого повідомлено, що за страховим випадком, який стався 24.05.2022, згідно договору №511902-2311-204569929 та страхового акту №63270/1/2022, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 51450 грн., розмір страхового відшкодування було зменшено на 50% відповідно до п. 36.3 ст. 36 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» ( а.с. 20). Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч. 2 ст. 1168 ЦК України). Згідно положень ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). У статті 1201 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( далі - Закон). За вимогами статті 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною першою статті 21 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Статтею 27 Закону визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого. Так, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. З наведених вище норм чинного законодавства вбачається, що заподіяння шкоди смертю потерпілого має низку особливостей. Зокрема, така особливість полягає у тому, що будь-яке діяння, яким завдається шкода ушкодженням здоров`я і, до того ж, джерелом підвищеної небезпеки, презюмується протиправним. Що стосується причинно-наслідкового зв`язку між протиправним діянням і завданою шкодою, як на тому наполягає сторона відповідача, то цей зв`язок також є специфічним у даному деліктному зобов`язанні. Вина заподіювача шкоди у випадках, коли така шкода завдається джерелом підвищеної небезпеки, не враховується, відшкодуванню підлягають витрати на поховання незалежно від вини особи, яка завдала цю шкоду. При цьому слід зауважити, що моральна шкода також відшкодовується незалежно від вини заподіювача, а її розмір визначений в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на рівні 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі. Таким чином, при заподіянні шкоди життю потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, цивільно-правова відповідальність власника такого джерела настає незалежного від його вини, в силу закону, у певних межах, а саме щодо відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди. Отже, якщо настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, виникає і обов`язок страховика здійснити страхову виплату в порядку, передбаченому ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто здійснити відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди. За змістом пункту 36.3 статті 36 вказаного Закону у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Відтак, положення зазначеної норми Закону застосуванню в даних правовідносинах не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність пішохода [PERSON] не була і не може бути застрахована відповідно до вимог вказаного Закону. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 січня 2019 року у справі № 274/4882/17-ц (провадження № 61-38295св18). З огляду на наведене розмір страхового відшкодування на користь позивача повинен визначатись страховиком без поділу розміру заподіяної шкоди на водія [PERSON] , відповідальність якого була застрахована та пішохода [PERSON] , а тому доводи викладені у письмових поясненнях відповідача не ґрунтуються на нормах закону. Також безпідставним є посилання відповідача на положення ст. 1193 ЦК України, оскільки розмір страхового відшкодування моральної шкоди визначено Законом, а частиною 3 даної статті встановлено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2022 у розмірі 6500 грн. Вирішуючи питання розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує, що відповідачем було правильно визначено розмір страхового відшкодування позивачу [PERSON] у загальній сумі 102900 грн., зокрема 78000 грн. - моральна шкода, заподіяна потерпілому ( зі розрахунку 6500 грн. х 12) та 24900 грн. - витрати на поховання, але безпідставно було зменшено суму відшкодування на 50% та виплачено лише 51450 грн. та приходить до висновку про стягнення на користь позивача недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 51450 грн., у цій частині заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Наведе узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2021 у справі №607/15258/19 провадження № 61-4431св20, постанові Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.05.2021 у справі справа № 501/2015/16-ц провадження № 61-7795св20. Крім іншого позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на її користь судових витрат 8000 грн. - витрат на правову допомогу та інших судових витрат. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення судових витрат, суд приходить до переконання, що вимоги у цій частині задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Зі змісту позову вбачається, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесла [PERSON] і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи становить 8000 грн. - витрати на професійну правничу допомогу (а.с.3). На підтвердження понесених по справі витрат на надання правничої допомоги стороною позивача суду надано договір №13 про надання правової допомоги від 25.07.2022 укладений між [PERSON] та АБ «Синюк та партнери» в особі адвоката Синюка С.Л., ордер на надання правничої ( правової) допомоги від 04.09.2022, виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Адвокатського бюро «Синюк та партнери», копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КМ №6423/10 від 15.02.2018 та копію посвідчення адвоката України ( а.с. 21-22, 23, 24, 25). Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами за результатом розгляду справи, визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та встановлюється на підставі наступних доказів: детального опису робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках надання правничої допомоги по певній справі; доказів вартості робіт (послуг) адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; детального опису витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги витрат адвоката; доказів здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До матеріалів справи не додано жодних доказів які підтверджують, що позивач поніс зазначені у позовній заяві витрати на надання правової допомоги, розмір таких витрат, також матеріали справи не містять жодних доказів чи посилань на докази, що позивачем були понесені інші судові витрати, їх вид та розмір. У позовній заяві позивач посилався на те, що докази на понесення судових витрат надані будуть суду додатково. Під час розгляду справи судом представник позивача адвокат Синюк С.Л. зазначав, що докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу будуть подані до закінчення розгляду справи у порядку встановленому Законом. Згідно положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Заяв про подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду до закінчення судових дебатів стороною позивача подано не було. У зв`язку з чим суд приходить до переконання, що у задоволенні вимог про стягнення судових витрат слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, у зв`язку з чим суд приходить до переконання, що судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial