Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

До Теребовлянського районного суду Тернопільської області надійшла вказана позовна заява в якій позивач просить суд визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка ще за життя склала заповіт, відповідно до якого заповіла 1/3 земельної ділянки площею 1,6267 га у с.Дарахів Тернопільської області заповіла позивачу. Він у встановлений законом строк до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звернувся, оскільки не знав про її смерть, оскільки [PERSON] проживала сама, не мала близьких родичів та про її смерть його сповістили спільні знайомі вже після спливу строку встановленого законодавцем для прийняття спадщини. Враховуючи, що позивач з поважних причин пропустив строк прийняття спадщини за законом просить позовні вимоги задовольнити. Позивач до судового засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяви зазначив про розгляд справи за його відсутності. Від представника Микулинецької селищної ради до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнано в повному обсязі. Відповідно до вимог частини третьої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з наступного. Згідно заповіту, посвідченого 10.07.2014 року секретарем Дарахівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області [PERSON] 1/3 земельної ділянки площею 1,6267 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Дарахівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області заповіла [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.04.2022 року [PERSON] померла [INFO] .(а.с. 11) Згідно довідки № 117 від 17.02.2023 року виданої старостою села Микулинецької селищної ради- [PERSON] на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день смерті проживала одна.(а.с. 12) З роз`яснень завідувача Теребовлянської державної нотаріальної контори Тернопільської області № 76 від 16.03.2023 року вбачається, що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заведена, [PERSON] або інші спадкоємці заяви про прийняття спадщини не подавали, тому рекомендовано [PERSON] звернутись до суду з метою встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. (а.с. 18). За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Представлені суду докази відповідають змісту статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. У суду відсутні мотиви , які є підставою для відхилення цих доказів та про їх відхилення не заявлено клопотання жодної із сторін. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У статті 1258 ЦК України зазначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. З позову вбачається, що причиною несвоєчасного звернення до нотаріальної контори був той факт, що позивач не знав про смерть [PERSON] , оскільки вона проживала сама, не мала близьких родичів та про її смерть його сповістили спільні знайомі вже після спливу строку встановленого законодавцем для прийняття спадщини, тому суд приходить до висновку, що строк пропущений позивачем з причин, які не залежали від його волі. У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За наведених обставин та норм процесуального та матеріального права, суд дійшов висновку, що у позивача як спадкоємця були обґрунтовані перешкоди для подання заяви, тому позивач пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважної причини, тому наявні підстави для визначення позивачу додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували доводи позивача, впливали на законність і обґрунтованість його вимог суду не представлено. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] до Микулинецької селищної ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини підлягають задоволенню.

Outcome: approved