Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] , який був зареєстрований 20.12.2003 року Яковлівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області, актовий запис №11. Від шлюбу мають двох доньок, в тому числі одну неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . В позові зазначила, що з перших днів подружнього життя у них була дружна сім`я, заснована на почуттях любові, поваги та вірності один до одного, але з часом стосунки між ними зіпсувались та все одно вони неодноразово намагались зберегти сім`ю та жити заради дітей. Однак їм не вдалося зберегти сім"ю, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин у січні 2022 року. Враховуючи, що вони із Відповідачем не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейні відносини як подружжя подальше спільне життя із збереженням шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них. Примирення між нею та відповідачем, збереження сім`ї, вважають неможливим. Між ними відсутні спори з приводу розподілу спільного майна та про утримання дітей, оскільки такі питання вирішено в позасудовому порядку. Діти після розірвання шлюбу будуть проживати з відповідачем. Заперечень, щодо місця такого проживання дітей з відповідачем не має. В подальшому 30.03.2023 року позивачка надала на адресу суду заяву про зміну предмету позову. Просила неповнолітню дитину- доньку [PERSON] , [INFO] після розірвання шлюбу залишити на подальше проживання, самостійне виховання та утримання разом з батьком [PERSON] . Процесуальні дії. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 06.03.2023 року відкрито провадження по справі. Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження. (а.с.13) Позиції сторін у судовому засіданні. Позивачка [PERSON] в судовому засідання позов підтримала та просила його задовольнити. Суду показала, що вона має намір покинути Україну, проживає з іншим чоловіком, просить шлюб розірвати, а неповнолітню доньку залишити проживати з чоловіком в м.Роздільна Одеської області, з подальшим її самостійним вихованням та утриманням з його боку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу та залишення на проживання йому неповнолітньої доньки. Суд, на підставі наданих доказів по справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.12.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 16.07.2004 року відділом РАЦС у Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис про шлюб № 11(а.с.3) Від спільного життя мають двох доньок, із них одну неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданим Яковлівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області на підставі актового запису №7 від 08.05.2009 року (а.с.-4). Причина розпаду сім`ї є різні погляди на сімейне життя. Сторони припинили подружні відносини і однією сім`єю не проживають. Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.110 цього Кодексу - позов про розірвання шлюбу може бути пред?явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, а також п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Суд, дослідивши надані по справі докази, давши їм оцінку, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Враховуючи те, що сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, то відповідно шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує лише формально, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При вирішення питання щодо залишення неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] після розірвання шлюбу між подружжям проживати з батьком, то суд виходить з наступного. Так в судовому засіданні шляхом опитування сторін, було встановлено, що спору між батьками щодо місця проживання неповнолітньої дитини не має, дитина також згодна проживати з батьком. Оскільки в даному питанні не має спору про визначення місця проживання дитини, а тому суд вважає, що дане питання можливо вирішити без висновку органу опіки та піклування за згодою батьків та дитини, і вважає за можливе неповнолітню [PERSON] , [INFO] після розірвання шлюбу між сторонами залишити проживати з батьком. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком ВС , висловленим у постанові від 15.01.2020 року у справі №200/952/18. Щодо умов проживання дитини з батьком, то суд вважає, що з огляду на ст.141 СК України суд не може обмежувати або встановлювати права одного із батьків щодо виховання дитини, оскільки такі права батьків є рівними, незалежно від того, чи батьки перебувають у шлюбі і незалежно від того, з ким суд залишив проживати дитину після розірвання шлюбу між подружжям. Тому суд вважає, що в частині позовних вимог щодо визначення за відповідачем обов`язку самостійно виховути та утримувати дитину вважає належить відмовити. На підставі ст.105 ч.3, 110, 112, 114, 115, 141, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial