Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним цивільним позовом, який підтримав у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яку [PERSON] отримав у спадщину, до 21 лютого 2007 року проживав і був зареєстрований його батько [PERSON] , інших мешканців не було. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у вказаному вище домоволодінні також ніхто не проживав, зареєстровані мешканці відсутні. [PERSON] був учасником війни, бойових дій, інвалідом війни, а тому мав значні пільги по оплаті за надані житлово-комунальні послуги, будь-які борги були відсутні. В оборотній відомості відповідача у період з 01.05.2014 по 31.05.2020 кількість мешканців у спірній квартирі не вказано. Проте, у період з 01.06.2020 по 30.04.2021 раптом з`являється дві особи, в якості мешканців; в обігові відомості за період з 01.04.2021 по 28.05.2021 кількість мешканців зазначена: 1 особа. Через деякий час в рахунках стали з`являтися нарахування за гаряче водопостачання. В платіжках по травень місяць 2021 року включно, котрі надсилалися на адресу: [ADDRESS] , за послуги, які надає ТОВ «Сумитеплоенерго», кількість мешканців знову зазначалася: 0 чоловік. Однак відповідач незаконно нараховував плату за гарячу воду, а у травні 2021 року позивач отримав повідомлення про примусове стягнення боргу, який обчислювався сумою 39 173,61 грн. У травні 2021 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Сумитеплоенерго» із заявою, в якій просив здійснити перерахунок за надані послуги з постачання гарячої води; після перерахунку борг почав складати 19 929,70 грн. 28.05.2021 [PERSON] сплатив на користь відповідача, в якості оплати заборгованості за гаряче водопостачання, грошові кошти в сумі 19 929,70 грн. Даний платіж був вчинений під впливом обману, оскільки, як встановилося пізніше, нарахування за гарячу воду було здійснено незаконно. Так, позивач звертає увагу на те, що у нормі матеріального права - п. 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21.07.2005 № 630, на яку посилається відповідач при здійсненні перерахунку, встановлено з розрахунку на одну особу саме норму споживання води (тобто, скільки літрів або кубічних метрів води споживає згідно норми одна особа в місяць), а не що інше. Очевидно, що плата за гарячу воду в квартирі справляється відповідно до кількості мешканців у квартирі, згідно з установленою нормою споживання, з розрахунку на одну особу. А якщо у квартирі мешканці відсутні, то, відповідно, плата за надані послуги з постачання гарячої води повинна дорівнювати нулю. Правилами не передбачено здійснення нарахування оплати за гарячу воду в разі відсутності зареєстрованих осіб (відсутності мешканців). Саме про нуль мешканців зазначалося в оборотній відомості та рахунках, які надсилалися на адресу: [ADDRESS] . За вказаною адресою у період нарахування ТОВ «Сумитеплоенерго» спірної плати за надані послуги з постачання гарячої води споживачів не було, гарячою водою фактично ніхто не користувався. У зв`язку з чим позивач просить: визнати незаконними нарахування ТОВ «Сумитеплоенерго» плати за гарячу воду в розмірі 19 929,70 грн.; визнати недійсним правочин від 28.05.2021, яким є платіж за гаряче водопостачання у сумі 19 929,70 грн.; відшкодувати [PERSON] завдані збитки у подвійному розмірі - 39 859,40 грн., моральну шкоду - 3 000,00 грн., а також понесені судові витрати. Ухвалою суду від 24.01.2023 відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справи та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Представник ТОВ «Сумитеплоенерго» Шаповал С.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених вимог та в обґрунтування своєї позиції зазначила, що з 21.09.2007 [PERSON] став власником квартири [ADDRESS] . Майже через 14 років з моменту набуття права власності, а саме у травні 2021 року, позивач звернувся до Товариства із заявою про проведення перерахунку оплати за надані послуги з постачання гарячої води, в результаті чого було здійснено перерахунок і знято нарахування на суму 20 241,67 грн. 28.05.2021 [PERSON] звернувся до абонентського відділу ТОВ «Сумитеплоенерго», де його ознайомили з проведеним перерахунком і залишком бору в розмірі 19 929,70 грн., який в подальшому був ним сплачений. Перерахунок за надані послуги був здійснений у точній відповідності з законом, з урахуванням положень п. 21 Правил № 360 від 21.07.2005, виходячи з норми водоспоживання з розрахунку на одну особу, так як у квартирі не був встановлений лічильник (прилад обліку) гарячої води, її споживання іншим чином проконтролювати не можливо. Аналогічні обставини щодо наявності у [PERSON] боргу за надані послуги з постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , були встановлені під час розгляду Зарічним районним судом м. Суми справи № 592/10448/21. Суд, заслухавши думку учасників провадження та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.16). Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом серія ВЕХ № 267381, посвідченого 21.09.2007 державним нотаріусом Першої Сумської державної нотаріальної контори Жмакою К.Г., реєстровий номер 2-1017, спадкова справа № 429/07р., спадкоємцем майна після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , є його син [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Спадкове майно складається з квартири, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.15). У відповідності до Довідок ТОВ «ТЕХ-КОМСЕРВІС» № 22 від 14.07.2021, ОСББ «Граніт 71» № 90 від 20.07.2021, у період з 27.03.2007 по 28.05.2021 за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованих осіб не було (а.с.11-12). Як вбачається з Оборотних відомостей по особовому рахунку № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , у період з 01.04.2014 по 28.05.2021 рахувала заборгованість за надані послуги з гарячого водопостачання в розмірі 39 831,47 грн. (а.с.24-33). 18.05.2021 [PERSON] звернувся до ТОВ «Сумитеплоенерго» із письмовою заявою, в якій просив зробити перерахунок нарахування за гарячу воду по [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , оскільки з лютого 2007 року по теперішній час в зазначеній квартирі ніхто не проживає, зареєстрованих осіб немає, гарячою водою ніхто не користується, а позивач став власником домоволодіння з 16 лютого 2021 року. Згідно квитанції № 10 від 28.05.2021 та фіскального чеку каси підприємства ТОВ «Сумитеплоенерго» від 28.05.2021, [PERSON] було сплачено в якості погашення боргу по особовому рахунку № [NUMBER] грошові кошти в розмірі 19 929,70 грн. за гаряче водопостачання та 185,10 грн. - за теплопостачання (опалення), всього в сумі 20 114,80 грн. (а.с.38). 28.05.2021 листом вих. № 2678 ТОВ «Сумитеплоенерго» за результатами розгляду звернення [PERSON] від 19.05.2021 вх. № 639 повідомило останнього про проведення перерахунку нарахувань за послугу з централізованого гарячого водопостачання з розрахунку на одну особу (а.с.34-35). Про проведення відповідного перерахунку вбачається також з Обігової відомості за період з 01.04.2021 по 28.05.2021 та платіжної квитанції за травень 2021 року, згідно якої у травні 2021 року здійснено списання раніше нарахованої плати в сумі 20 241,67 грн. (а.с.23,33). 05.07.2021 [PERSON] адресував ТОВ «Сумитеплоенерго» повідомлення про те, що він не згоден з відповіддю від 28.05.2021 та вимагав повернення 19 929,70 грн. помилково сплачених коштів. Листом ТОВ «Сумитеплоенерго» від 30.07.2021 вих. № 3867 [PERSON] було роз`яснено, що він особисто звертався до абонентського відділу підприємства, де був ознайомлений з актуальними даними щодо суми проведеного перерахунку та суми залишку боргу. Отримавши відповідну інформацію, позивач погасив борг в касі підприємства, після чого відразу звернувся за видачою довідки про відсутність заборгованості (довідка № 221 від 28.05.2021). Підстави для повернення коштів відсутні (а.с.36). З таким порядком нарахування за надані послуги з постачання гарячої води позивач категорично не погоджується, вважає його протиправним і таким, що здійснений без врахування фактичних обставин, за наявності підтвердженого факту проживання за спірною адресою осіб, в кількості: 0 чоловік. Між сторонами виникли цивільно-правові відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За правилом ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частина 4 цієї статті передбачає, що Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 322 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 1 статті 151 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються положеннями ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2189-VIII). Пунктом 5 частини 2 статті 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлено обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У відповідності до ч. 4 ст. 22 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення регламентовані Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМ України № 630 від 21 липня 2005 року. Відповідно до визначень, наведених у п. 2 Правил № 630, централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання. Пунктом 8 Правил визначено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Разом з тим, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення позивача, як споживача, від оплати послуг у повному обсязі. Така позиція суду кореспондується з висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 30 жовтня 2013 року по справі № 6-59цс13, який підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права у відповідності до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, про те що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (п. 20 Правил № 630). У судовому засіданні було з`ясовано, що у квартирі позивача за адресою: [ADDRESS] , відсутні засобу обліку води та теплової енергії. У такому випадку плата за надані послуги з постачання гарячої води нараховується, виходячи з приписів п. 21 Правил № 630, де зазначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства. Саме за вказаним правилом суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальний послуг, - ТОВ «Сумитеплоенерго» було здійснено нарахування за постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , власником якої являвся [PERSON] . Посилання позивача на невірність нарахування сплаченої ним суми заборгованості є його суб`єктивною думкою, власним розумінням і тлумаченням норми п. 21 Правил № 630. За правилом, закріпленим у п. 6 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги, споживає має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Крім того, згідно п.п. 24, 25 Правил № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Процедура відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків (далі - споживачі) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», визначена Порядком відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 26 липня 2019 року № 169. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Будь-яких належних, ствердних і допустимих доказів на підтвердження факту звернення [PERSON] до ТОВ «Сумитеплоенерго» із заявою (повідомленням) про тимчасову відсутність мешканців у житловому приміщенні квартири [ADDRESS] , у період з 21 лютого 2007 року по 18 травня 2021 року, чи заявою про відключення від мереж централізованого постачання гарячої води багатоквартирного будинку за вказаною адресою суду представлено не було. Під час судового розгляду не встановлено обставин, які б вказували на відсутність боргу. Таким чином, зважаючи на викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих сторонами доводів у їх сукупності, оскільки позивач, як власник квартири [ADDRESS] , де відсутній засіб обліку (лічильник), отримав у встановленому законом порядку від ТОВ «Сумитеплоенерго» послуги з постачання гарячої води, внаслідок чого здійснив їх оплату відповідно до розрахунку, проведеного з дотриманням вимог п. 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМ України № 630 від 21 липня 2005 року, за відсутності будь-якого належного повідомлення виконавця комунальної послуги про тимчасову відсутність у спірному житловому приміщенні чи заяви про відключення від централізованих мереж постачання води, суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача та відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання незаконним нарахувань за гарячу воду. Додатково суд зауважує, що аналогічні обставини щодо правомірності нарахування ТОВ «Сумитеплоенерго» плати за надані послуги з постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , були предметом дослідження цивільної справи № 592/10448/21, за результатом розгляду якої Зарічним районним судом м. Суми прийнято рішення від 17.10.2022, що набрало законної сили. Судом не встановлено обставин неправомірного нарахування грошових коштів в розмірі 19 929,70 грн., в якості плати за надані послуги з постачання гарячої води. Оскільки решта заявлених вимог є похідними від встановлених вище обставин справи, суд вважає необхідним відмовити у їх задоволенні.

Outcome: dismissed