Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

01.11.2022 року позивач ФОП [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 9236,00 грн., витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 1044,50 грн., витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 10916,40 грн. покласти на відповідача на користь позивача. Обґрунтовуючи вимоги поданого позову вказує на те, що що між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №9201826-02-22-01 від 11.11.2019 року, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «Hyundai Tucson», держномер [NUMBER] . 22.03.2021 року сталася ДТП за участі зазначеного автомобіля під керуванням [PERSON] та велосипеда «Free Rider», б/н під керуванням [PERSON] . Постановою Херсонського міського суду Херсонської області [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті ДТП автомобіль під керуванням [PERSON] було пошкоджено. Співробітниками ПрАТ « СК «ВУСО» було проведено огляд транспортного засобу «Hyundai Tucson», держномер [NUMBER] щодо пошкоджень, завданих внаслідок ДТП від 22.03.2021 року та згідно з Договором страхування, вимогами законодавства та документів під час розслідування та опрацювання страхової справи зроблено висновок, що ДТП від 22.03.2021 року є страховою подією та встановлено суму до виплати в розмірі 9 236,00 грн. Транспортний засіб відповідача [PERSON] був забезпечений діючим Договором добровільного страхування наземного транспорту №9201826-02-22-01 від 11.11.2019 року. Виконуючи взяті на себе зобов`язання співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи, через автосервіс у сумі 9236,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування №12599 від 06.04.2021 року. Оскільки ПрАТ «СК «ВУСО» відповідно до Закону здійснило відшкодування шкоди за відповідача (водія транспортного засобу, який спричинив ДТП), учасником якого був, то відповідно до ст. ст. 1166, 1188, ч. 1 ст. 1191 ЦК України, підпунктів а, в підпункту 38.1.1. пункту 38.1 ст. 38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ПрАТ СК ВУСО має право на відшкодування збитків, в зв`язку із чим, відповідач повинен виплатити суму страхового відшкодування в повному обсязі. Отже, ПрАТ СК ВУСО отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 9236,00 грн. 21.10.2021 року ПрАТ СК ВУСО та ФОП [PERSON] уклали Договір №21/10/2021 про відступлення права вимоги від 21.10.2021 року, в зв`язку з чим до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вказаної суми боргу 9236,00 грн. 17.01.2022 року відповідачу було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу (рекомендований лист № 0411203476922, який повернувся на адресу позивача з зазначенням причини закінчення терміну зберігання). Відповідач проігнорував вказану вимогу та не почав проводити ніяких платежів позивачу. В зв`язку з тим, що відповідач не погашає заборгованість в добровільному порядку, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 11.11.2022 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився. Однак, в поданій 23.03.2023р. заяві представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить суд провести розгляд справи за його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин. Згідно відповіді ВАДР ГУ ДМС України в Одеській області реєстрація відповідача по м. Одесі та Одеської області не значиться. Про час та місце розгляду справи відповідач неодноразово сповіщався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК). Відзив у визначений судом строк відповідач не подав, а тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справу за відсутності відповідача, згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалити заочне рішення. Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту №9201826-02-22-01 від 11.11.2019 року страховик ПрАТ СК ВУСО зобов`язується відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля Hyundai Tucson, держномер [NUMBER] . 22.03.2021 року о 15.40 год. в м. Херсоні по вул. Лавреньова, 4, водій [PERSON] , керуючи велосипедом «Free Rider», б/н, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив наїзд на припаркований транспортний засіб марки Hyundai Tucson, держномер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . У наслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.05.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Потерпіла особа від ДТП - [PERSON] , звернувся до ПрАТ СК ВУСО з повідомленням про страховий випадок. Відповідно до Акту №2110952-1 від 06.04.2021 року ПрАТ СК ВУСО встановило суму до виплати у розмірі 9236,00 грн. та відповідно до платіжного доручення №12599 від 06.04.2021 року здійснило відповідну виплату. Згідно з платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування №12599 від 06.04.2021 року ПрАТ СК ВУСО було здійснено виплату страхового відшкодування на користь автосервіса ТОВ «Автопланета Плюс» у сумі 9236,00 грн. 21.10.2021 року між ПрАТ СК ВУСО та суб`єктом підприємницької діяльності ФОП [PERSON] укладено Договір №21/10/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором. Одним з Боржників відповідно до Додатку №1 є [PERSON] ФОП [PERSON] зверталась до [PERSON] з Актом (вимогою) №2110952-1 від 06.04.2021 про відшкодування збитків в порядку регресу. Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1191 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Підпунктом ґ п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. В ході судового розгляду справи встановлено, що з вини відповідача [PERSON] 22.03.2021 року сталася ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль [PERSON] . Страхове відшкодування потерпілій особі було виплачено ТДВ СГ ОБЕРІГ. В подальшому ПрАТ СК ВУСО було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь автосервіса ТОВ «Автопланета Плюс» у сумі 9236,00 грн. Суд погоджується з доводами сторони позивача, що оскільки ПрАТ СК ВУСО відповідно до Закону здійснило відшкодування шкоди за відповідача [PERSON] , який керував велосипедом, то відповідно до ст. ст. 1166, 1188, 1191 ЦК України, п.п. а, в п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ПрАТ СК ВУСО має право на відшкодування збитків. Позивач ФОП [PERSON] є правонаступником ПрАТ СК ВУСО за договором, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про обгрунтованість звернення позивача до суду за захистом. Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з\~ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням неподання відповідачем відзиву на позов, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи, що на підтвердження понесення судових витрат у вказаному розмірі стороною позивача надані належні докази (договір про надання правової допомоги, акт приймання-передачі послуг, виписка по рахунку щодо отримання адвокатом грошових коштів у вказаній сумі), суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved