Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Самбору реєстраційної служби Самбірського міськрайонного управління юстиції у Львівській області, посилаючись на те, що шлюб із відповідачем виявився невдалим; між ними часто виникали непорозуміння та конфлікти з приводу основних фундаментальних основ шлюбу, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин; сторони втратили почуття любові та взаємоповаги. Від шлюбу в сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є неповнолітньою та проживає з позивачем; сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин та разом не проживають, збереження сім`ї неможливе, шлюб існує формально і подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача, а тому [PERSON] просить суд шлюб розірвати та визначити місце проживання дочки із нею. Позивач та її представник-адвокат Бобак О.Б. до суду не з`явилися, остання подала заяву про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити; відповідач до суду не прибув, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов визнав та не заперечив проти розірвання шлюбу. З`ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного: Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідної процесуальної дії. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Також судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 25 липня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Самбору реєстраційної служби Самбірського міськрайонного управління юстиції у Львівській області; від цього шлюбу в сторін є дочка [PERSON] , [INFO] , котра на даний час є неповнолітньою; спільне життя між ними не склалося через різні погляди на сімейне життя та постійні непорозуміння, що призвело до фактичного розірвання шлюбних відносин. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких дійсних обставинах, що ґрунтуються на наведених нормах закону суд дійшов висновку, що примирення між сторонами неможливе, оскільки як вбачається із позицій сторін їх сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально; подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача; визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Водночас під час розгляду цієї справи вирішувалось питання про визначення місця проживання малолітньої дочки [PERSON] . Згідно п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя досягло згоди з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначене питання по суті одночасно із вимогою про розірвання шлюбу. У постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року в справі №200/952//18 зазначено, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу; лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Тому, з урахуванням вимог наведених норм, аналізуючи зібрані докази та матеріали справи, які не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, враховуючи інтереси дитини, суд приходить до переконання визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю, - позивачем по справі, що не позбавляє батька [PERSON] права та можливості особистого спілкування з дочкою, обов`язку брати участь в її утриманні та вихованні.

Outcome: approved