Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить позбавити відповідачів батьківських прав у відношенні їх дітей: неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] та малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідачів аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів відповідачів, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну окремо на користь державного закладу, в якому будуть перебувати діти або опікуна, а також накласти заборону на відчуження майна у вигляді житла за адресою: [ADDRESS] , до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та малолітньої [PERSON] , [INFO] . Мати з дітьми зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , батько зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.10.2019 року [PERSON] була позбавлена батьківських прав у відношенні малолітньої [PERSON] , [INFO] . Неповнолітня [PERSON] та малолітня [PERSON] перебувають на обліку дітей із сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах у службі у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради з 19 березня 2019 року, у зв`язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків, схильністю до зловживання алкогольними напоями. Рішенням виконкому районної у місті ради від 17.06.2020 року №214 «Про відібрання малолітніх [PERSON] та [PERSON] у батьків та тимчасове влаштування їх до державного закладу» дітей було відібрано у батьків та тимчасово влаштовано до комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1» Криворізької міської ради. 11 вересня 2020 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] та стягнення з них аліментів на утримання дітей, в задоволенні якого рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.10.2021 року було відмовлено. Окрім того, постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.07.2022 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.10.2021 року було змінено, а саме доповнено резолютивну частину рішення абзацом щодо покладення на орган опіки та піклування виконкому Саксаганської районної у місті ради контролю за виконанням батьківських обов`язків відповідачами та попереджено відповідачів про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дітей. Проте, після проголошення вступної та резолютивної частини постанови Дніпровського апеляційного суду від 26.07.2022 року, під час якої була присутня відповідач [PERSON] , батьки дітей до теперішнього часу не звернулись із заявою про повернення їм на виховання дітей. З метою проведення профілактичної роботи з відповідачами, з`ясування їх намірів щодо повернення дітей на виховання у сім`ю, обстеження житлово-побутових умов проживання неодноразово здійснювались комісійні відвідування за адресою місця проживання відповідачів, проте жодного разу доступу до помешкання надано не було, письмове запрошення до служби у справах дітей було залишено відповідачами поза увагою, що в своїй сукупності стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, але надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, не заперечувала у разі неявки відповідачів проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, однак у судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надали. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представники третіх осіб про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, однак у судове засідання не з`явились. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 16.04.2008 року та серії [NUMBER] від 18.01.2013 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Як убачається зі змісту позову та підтверджується матеріалами справи, неповнолітня [PERSON] та малолітня [PERSON] перебувають на обліку дітей із сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах у службі у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради з 19 березня 2019 року, у зв`язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків, схильністю до зловживання алкогольними напоями. Рішенням виконкому районної у місті ради від 17.06.2020 року №214 «Про відібрання малолітніх [PERSON] та [PERSON] у батьків та тимчасове влаштування їх до державного закладу» дітей було відібрано у батьків та тимчасово влаштовано до комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1» Криворізької міської ради. 11 вересня 2020 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] та стягнення з них аліментів на утримання дітей, в задоволенні якого рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.10.2021 року було відмовлено. Згідно постанови Дніпровського апеляційного суду від 26.07.2022 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.10.2021 року було змінено, а саме доповнено резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту: «Покласти на Орган опіки та піклування виконкому Саксаганської районної у місті ради контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачами[PERSON] та [PERSON] », а також попереджено відповідачів про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дітей. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Однак, як убачається зі змісту позову та підтверджується матеріали справи, зокрема, листом директора КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1» КМР від 03.04.2023 року, відповідачі за час перебування їх дітей у вказаному закладі жодного разу їх не відвідали та до адміністрації закладу не звертались і не телефонували. Згідно висновку Саксаганської районної у місті ради про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав за вих. №10/39-3407 від 01.11.2022 року, після проголошення вступної та резолютивної частини постанови Дніпровського апеляційного суду від 26.07.2022 року, під час якої була присутня відповідач [PERSON] , батьки дітей до теперішнього часу не звернулись із заявою про повернення їм на виховання дітей. З метою проведення профілактичної роботи з відповідачами, з`ясування їх намірів щодо повернення дітей на виховання у сім`ю, обстеження житлово-побутових умов проживання неодноразово здійснювались комісійні відвідування за адресою місця проживання відповідачів, проте жодного разу доступу до помешкання надано не було, письмове запрошення до служби у справах дітей було залишено відповідачами поза увагою. В останній раз обстежити умови проживання родини вдалось 12 липня 2022 року за дорученням Дніпровського апеляційного суду під час чого було встановлено, що батьками не створено належних умов для проживання, виховання та гармонійного розвитку дітей. Так, було прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав у відношенні їх дітей: дочки - [PERSON] , [INFO] та дочки - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. При цьому, в розумінні п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, який узгоджується з нормами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Однак, судом установлено, що відповідачі після ухвалення Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області рішення від 19.10.2021 року, прийняття Дніпровським апеляційним судом постанови від 26.07.2022 року та попередження їх про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дітей належних висновків для себе не зробили, хоча на думку суду сам факт звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав був достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідачів змінити своє ставлення до виховання дітей та піклування про їх фізичний і духовний розвиток. Між тим, відповідачі з того часу жодних спроб на повернення своїх дітей з комунального закладу, до якого вони були влаштовані та на відновлення з ними відносин не вчиняли, у судове засідання для розгляду даної справи про позбавлення їх батьківських прав не з`явились, відзив на позов не надали, що свідчить про їх байдужість до долі дітей, у зв`язку з чим суд уважає, що відповідачі не лише ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажають їх виконувати. Враховуючи встановлені судом обставини, суд погоджується з доводами позивача та уважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, а тому є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачам, що при зміні своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення їх батьківських прав, згідно із ст. 169 СК України, вони мають право звернутись до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Окрім того, згідно приписів ч. 2 ст. 166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку по утриманню дитини. Відповідно ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до положення ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Таким чином, виходячи з положень розумності та справедливості, наявності обов`язку відповідачів сплачувати аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття, необгрунтованості позивачем необхідності стягнення з відповідачів аліментів на утримання дітей саме в розмірі 1/3 частки від їх заробітку на кожну дитину окремо, враховуючи положення ст. 183 СК України, відповідно до яких на двох дітей стягуються аліменти у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та положення ст. 182 СК України, згідно з якими мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку про часткове задоволення пред`явлених в цій частині позовних вимог та стягнення з відповідачів, кожного окремо, на користь державного закладу, в якому будуть перебувати діти або опікуна, аліментів на утримання їх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів їх заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку кожної окремо. Визначаючи строк, з якого і до якого стягуються аліменти, суд виходить з норм ст. 180, ч. 2 ст. 183 та ч. 1 ст. 191 СК України, відповідно до яких аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, право на утримання припиняється у разі досягнення найстаршою дитиною повноліття, а тому враховуючи що зазначений позов пред`явлено до суду 08 грудня 2022 року, суд вважає що з відповідачів підлягають стягненню аліменти на утримання дітей саме з цієї дати і до досягнення [PERSON] повноліття, а якщо після досягнення нею повноліття ніхто з отримувачів аліментів не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на іншу дитину, аліменти будуть стягуватись за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на [PERSON] . Щодо позовних вимог про накладення заборони на відчуження майна у вигляді житла за адресою: [ADDRESS] , до досягнення дітьми повноліття, суд зазначає, що дані вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року №789-ХІІ у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню прав дітей. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною 3 статті 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» передбачено, що жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім`ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавленого батьківського піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. Частиною 1 статті 248 СК України передбачено, що дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або в іншому дитячому закладі, прийомній сім`ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак, позивач у порушення ст. 81 ЦПК України не надав суду доказів на обґрунтування зазначеної частини позовних вимог, а саме доказів реєстрації дітей за адресою: [ADDRESS] , доказів того, що діти мають будь-яке відношення до вказаної квартири та доказів того, що вказана квартира зареєстрована саме за кимось із відповідачів на праві власності, а не вони є там лише зареєстрованими, позаяк у разі задоволення даних вимог, можуть бути порушені права власників вказаної квартири. Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів у дохід держави належить стягнути судовий збір з кожного окремо по 1984 грн. 84 коп. (992 грн. 40 коп. - за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав та 992 грн. 40 коп. - за позовну вимогу про стягнення аліментів).

Outcome: partial