Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

10 червня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання їх дочки, мотивуючи свої вимоги тим, що з 31 серпня 2013 року по 02 серпня 2018 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з матір`ю, але фактично мешкає з ним за адресою: [ADDRESS] . Він одноособово здійснює опіку над дитиною - доглядає, утримує, переймається її здоров`ям. Мати дитини зловживала алкогольними напоями, дитина ходила голодною та брудною. Дочка хоче мешкати з ним, він має для цього всі умови - працевлаштований, не має шкідливих звичок, має з дитиною психологічний контакт, прихильність один до одного. Він не збирається чинити ніяких перешкод у спілкуванні матері з дитиною, та готовий сприяти тому, щоб дитина не була позбавлена спілкування з матір`ю. У зв`язку з наведеним, просить суд визначити місцем проживання дочки разом із ним, оскільки фактично він займається її вихованням та забезпеченням всім необхідним. 26 жовтня 2020 року Слов`янським міськрайонним судом було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини були задоволені у повному обсязі. 08 грудня 2021 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся представник [PERSON] - [PERSON] із заявою про перегляд заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2020 року, за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи - Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради про визначення місця проживання дитини. Відповідачка [PERSON] не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2022 року заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2020 року, за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області про визначення місця проживання дитини скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку. Позивач [PERSON] , у судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, на задоволенні позову наполягав. Раніше у судовому засіданні зазначив, що ще до моменту ухвалення судом заочного рішення донька проживає разом із ним. Дитина у матері проживала в незадовільних умовах. На той час важила 13 кг., тому він вирішив, що доньці буде краще жити з ним. З 2017 року він працює у Лиманському депо, має постійний дохід. На даний час дитина перебуває на повному його утриманні. Мати дитини допомогу на утримання дитини не надає, з позовом про стягнення з неї аліментів до суду він не звертався. Донька зараз навчається в 3 класі, у зв`язку із воєнним станом навчається дистанційно, додатково займається англійською мовою. У вихованні дитини йому допомагає його родина: мати та його цивільна дружина. Від цивільного шлюбу у нього народилася дитина - хлопчик, 2022 року народження. У доньки з його новою дружиною гарні дружні відносини. Мати дитини майже не цікавилася життям доньки, за минулий рік лише 7 разів бачила доньку, проте з моменту скасування заочного рішення [PERSON] почала кожної суботи забирати доньку до себе із ночівлею. Донька додому поверталася в гарному настрої. Перешкоди у спілкуванні матері з дитиною він не чинить. На підставі наведеного вважає, що відсутні підстави для визначення місця проживання дитини з матір`ю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності. Крім того зазначила, що бажає, щоб донька проживала з нею, умови для проживання та навчання доньки є. Проте на теперішній час вона не працює, перебуває на обліку у центрі зайнятості, єдиним її доходом є пенсія по інвалідності. Під час допиту у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Зазначила, що вона розуміє, що на даний час вона не зможе забезпечити дитину гідними умовами для проживання, оскільки на теперішній час вона не працює, перебуває на обліку у центрі зайнятості. Постійного доходу не має, свого житла не має. Проте зазначила, що бажає частіше бачитися із донькою і приймати участь у її вихованні. У судовому засіданні малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , в присутності педагога-психолога [PERSON] , розповіла, що вона проживає з батьком, бабусями та маленьким братиком - [PERSON] . Вона добре ставиться до обох батьків, а вони до неї. До мами вона ходила в гості декілька разів. З мамою їй не дуже подобається, тому що вона не все їй купляє, що вона хоче. Проте мама намагається радувати її. До мами переїхати вона не хоче, бажає жити з батьком. Представник Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району у судове засідання не з`явилася, надіслала суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності. При вирішенні справи просила взяти до уваги висновок органу опіки та піклування та думку дитини. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши малолітню дитину, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи при цьому з наступного. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську реєстраційної служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції у донецькій області серії [NUMBER] від 14 лютого 2014 року, [PERSON] народилася [INFO] її батьками у свідоцтві зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 2013 року по 02 серпня 2018 року, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб та копії рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області про розірвання шлюбу (а.с.10-11). Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] , [INFO] проживає з батьком та перебуває на його повному утриманні. Згідно довідки №09 від 23.01.2023, позивач [PERSON] з 31.08.2017 працює в структурному підрозділі «Лиманське моторвагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» і зараз займає посаду помічник машиніста електропоїзда у відділі цеху експлуатації з посадовим окладом (тарифною ставкою) згідно штатного розпису. Відповідно до довідки про доходи [PERSON] за період з червня 2019 року по травень 2020 року отримав дохід у розмірі 198 001,03 грн (а.с.14). З відповіді на адвокатський запит завідувача КЗ ДНЗ № 20 від 27 травня 2020 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] відвідує дошкільний навчальний заклад з 10 серпня 2018 року по теперішній час. Дитину до садочка приводили обидва батьки - [PERSON] та [PERSON] , та іноді бабуся. Зазвичай відвідує батьківські збори, святкові ранки та приймає участь у суспільному житті садочка мати дитини [PERSON] , останній рік долучився батько [PERSON] . Квитанції про сплату за харчування видавалися на руки матері дитини - [PERSON] , один раз видавались батьку - [PERSON] . [PERSON] зарекомендувала себе як відповідальна, турботлива матір, дитина завжди мала охайний та доглянутий вигляд. Випадків, коли [PERSON] була помічена в стані алкогольного сп`яніння зафіксовано не було (а.с.15). Як вбачається з відповіді на запит директор КНП Слов`янської міської ради «Центр первинної медико - санітарної допомоги м. Слов`янська» № 01-27/62 від 29 травня 2020 року повідомив, що дитина [PERSON] , [INFO] спостерігається в амбулаторії № 4, декларація складена з лікарем [PERSON] , підписана матір`ю дитини. Дитина зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але за вказаною адресою дівчинки немає. На телефонні дзвінки матір не відповідає, медична документація в амбулаторії відсутня, інформацію щодо того хто з батьків викликав лікаря, хто приводив на вакцинацію та профілактичні огляди не вбачається можливим. При відвідуванні медичною сестрою адреси: [ADDRESS] дитина знаходилася з бабусею [PERSON] , матір`ю батька [PERSON] , який з її слів був на роботі, дитина здорова, охайна. [PERSON] обіцяла привести дівчинку в амбулаторію, щоб зробити щеплення проти кору та оформити документи у школу (а.с.16). Відповідно до акту про фактичне проживання виданого керівником комітету «Лимани» 28 травня 2020 року, [PERSON] прописаний за адресою: [ADDRESS] . З травня 2020 року разом з ним мешкає донька [PERSON] , [INFO] . Батько здійснює догляд за дитиною. Сусіди матір дитини з 2014 року за вказаною адресою не бачили (а.с.17). З довідки № 72782 від 02 червня 2020 року, виданої Слов`янською міською радою, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані 4 особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.18). Відповідно до наданих Службою у справах дітей Слов`янської міської ради актів обстеження умов проживання від 02 липня 2020 року та 09 липня 2020 року, спеціалісти служби у справах дітей виїжджали двічі за місцем мешкання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Попередньо домовившись з [PERSON] про час для обстеження умов проживання, але в день перевірки на зв`язок остання не виходила та двері не відчиняла (а.с.36,37). З акту обстеження умов проживання від 02 липня 2020 року комісією Служби у справах дітей було обстежено умови проживання [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] . Було встановлено, що житловий будинок, складається з п`яти спальних кімнат, вітальні, кухні, має газове опалення, централізоване водопостачання, санітарно - гігієнічний стан задовільний. Усі кімнати оснащено необхідними меблями та побутовою технікою. Для дитини в будинку виділено окрему кімнату, має взуття, одяг, речі індивідуального використання, іграшки, розвиваючі книжки. У будинку мешкають також бабуся та дідусь дитини [PERSON] та [PERSON] . У дитини доброзичливі відносини з батьком, бабусею та дідусем (а.с.38). Відповідно до характеристики виданої [PERSON] за місцем роботи - «Лиманське моторвагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця», [PERSON] з 2017 року працює в структурному підрозділі «Лиманське моторвагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу. З квітня 2018 і по теперішній час працює помічником машиніста електропоїзда. Приймає активну участь у житті колективу. Підвищує свій технічний рівень знань шляхом відвідування технічних занять та панових нарад. Серед колег по роботі користується авторитетом та повагою. Порушень громадського порядку, виробничої дисципліни за час роботи на підприємстві не допускав. Забезпечує безаварійну роботу і безпеку руху поїздів, а також належний стан електропоїзда. Згідно довідки №02-19-30 від 30.03.2023, вбачається, що [PERSON] є ученицею Слов`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №11 Слов`янської міської ради Донецької області. Згідно Висновку органу опіки та піклування Слов`янської міської ради №29/01-1593 від 07 серпня 2020 року, встановлено, що малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] мешкає разом з батьком - [PERSON] , який займається їх вихованням та утриманням, захищає права та інтереси дитини. Мати дівчинки [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Обстежити умови проживання [PERSON] не вдалося, в день перевірки [PERSON] на телефонні дзвінки не відповідає, двері не відчинила. Були обстежені умови проживання батька дитини. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 29 липня 2020 року до уваги приймалися факти самоухилення від виконання батьківських обов`язків громадянкою [PERSON] , яка не займається вихованням та утриманням дитини - [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вищевикладене, а також рішення комісії з питань захисту прав дитини від 29 липня 2020 року, орган опіки та піклування Слов`янської міської ради вважає, що доцільно задовольнити позовну заяву громадянина [PERSON] , та доцільно визначити місця проживання дитини з батьком - [PERSON] (а.с. 35). Згідно Висновку органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Вих №01.01.14/18 від 09 січня 2023 року, встановлено, що враховуючи, насамперед, інтереси малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , її бажання проживати разом з батьком - [PERSON] , яке вона висловила 29 грудня 2022 року при відвідування родини в присутності спеціалістів Служби у справах дітей Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації, воно залишилося без змін ще з 2020 року. Тобто, дитина бажає проживати разом з батьком, яке дитина висловила, як в 2020 році, так і в 2022, і яке було враховане під час розгляду даного питання на засіданні комісії з питань захисту прав дітей 26.10.2020 року та прописане у висновку, який долучено до матеріалів справи під час розгляду справи у суді. Малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , па теперішній час мешкає разом з батьком - [PERSON] на території Слов`янської міської територіальної громади. Мати - [PERSON] , самоусунулася від виховання дитини. Зі слів малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , протягом 2022 року її мати брала для спілкування 7 разів. Останній раз навіть не відводила додому, а спілкувалися декілька годин на території м.Слов`янська біля площі. У матері є новий чоловік та вона мешкає у нього. Доньку туди не запрошують. Батько - [PERSON] , повністю утримує доньку, створив для неї умови проживання, у дитини є окрема кімната, потрібні необхідні гаджети для навчання. Мати - [PERSON] , протягом розгляду цивільної справи в суді з 2020 року самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини від 29.07.2020 року до уваги приймалися факти самоусунення від виконання батьківських обов`язків громадянкою [PERSON] , яка не займається вихованням та утриманням дитини - [PERSON] , [INFO] . Обстежити умови проживання громадянки [PERSON] в 2020 році не вдалося за її місцем проживання. Спеціалістами Служби у справах дітей з метою обстеження умов проживання громадянки [PERSON] двічі виїжджали за її адресою, домовлялися про час обстеження умов проживання, але в день перевірки обстежити умови проживання [PERSON] за її адресою проживання не було можливим, у зв`язку з тим, що остання не виходила на зв`язок та не відчиняла двері. Акти обстеження умов проживання, як батька, так і матері, за 2020 рік було долучено до матеріалів справи під час розгляду справи у суді. 29 грудня 2022 року спеціалістами Служби у справах дітей було проведено виїзд за адресою [PERSON] : [ADDRESS] . Зі слів сусідів, останню там не бачили з квітня 2022 року. Враховуючи вищевикладене, а також рішення комісії з питань захисту прав дитини від 29.07.2020 року, також думку дитини [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації вважає, визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] . В процесі розгляду справи відповідачка [PERSON] надала суду документи, а саме: виписку із медичної карти стаціонарного хворого №ІХ-201201/12530 згідно якої [PERSON] з 01.12.2020 по 14.12.2020 перебувала на стаціонарному лікуванні; характеристики сусідів, з яких вбачається, що [PERSON] за місцем мешкання зарекомендувала себе з позитивного боку, як ввічлива та відповідальна людина, скарг на неї не надходило. В стані алкогольного сп`яніння помічена не була; копію довідки про права та обов`язки зареєстрованих безробітних від 21.02.2022, а також долучила до матеріалів справи фотокартки будинку в якому вона зараз мешкає. Зі слів відповідачки [PERSON] є рішення Органу опіки та піклування про способи участі її у вихованні дитини та спілкуванні з нею, проте копію вказаного рішення до матеріалів справи долучено не було. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник щодо місця проживання малолітньої дитини. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч. 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Діти мають бути забезпечені можливістю здійснення їх прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, згідно до положень ст. 7 СК України. Статтею 9 Конвенції про права дитини (в редакції, зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН 21 грудня 1995 року), визначено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» - Конвенція є частиною національного законодавства України, а судова практика ЄСПЛ визнається джерелом права. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Згідно із ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Аналогічні положення закріплені у ст. 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Комплексний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам та думці дитини згідно з її віком і зрілістю. Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з тим згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією про права дитини. Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20. На виконання зазначених вище норм права в судовому засіданні було заслухано думку дитини, [PERSON] , [INFO] , щодо визначення місця її проживання, яка зазначила, що зараз проживає і в подальшому бажає проживати із батьком, має з ним гарні, довірливі стосунки. Будь-якого психологічного або фізичного тиску на неї з боку батька не здійснюється. На поставлені судом питання дитина відповідала однозначно, не вагалася, на уточнюючі запитання давала однозначну відповідь, висловлюючи своє бажання проживати разом із батьком. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. При вирішенні таких спорів доцільно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийняте рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 161 СК України передбачено, що суд не може передати дитину для проживання лише з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Судом не встановлено фактів зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальної поведінки кожного з батьків, що може зашкодити розвиткові дитини, та наявності в них будь-яких захворювань на час розгляду справи. Разом із тим, судом встановлено, що мати дитини - відповідачка [PERSON] не має постійного джерела доходу, на теперішній час перебуває на обліку у центрі зайнятості, лише отримує пенсію по інвалідності, про що було зазначено самою відповідачкою у судовому засіданні. При вирішенні позову про визначення місця проживання дитини, суд приймає до уваги, що відповідач не приймає активної участі у вихованні та забезпеченні дитини. Так, відповідно до висновку органу опіки та піклування Вих №01.01.14/18 від 09 січня 2023 року, встановлено, що мати - [PERSON] , самоусунулася від виховання дитини. Зі слів малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , протягом 2022 року її мати брала для спілкування лише сім разів. Останній раз навіть не відводила додому, а спілкувалися декілька годин на території м.Слов`янська біля площі. У матері є новий чоловік та вона мешкає у нього. Доньку туди не запрошують. Крім того у судовому засіданні [PERSON] не заперечувала, що мало спілкується з донькою, оскільки на її думку батько - [PERSON] перешкоджає їхньому спілкуванню. На момент розгляду справи в суді [PERSON] почала більше часу проводити з дитиною. Як зазначає позивач по справі та дитина, за останній місяць відповідач почала брати дитину до себе додому кожну суботу. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. У постанові Верховного Суду від 21.05.2020 року у справі № 587/2134/17 (провадження № 61-37492св18) Суд вказав, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені та враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.11.2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Таким чином, суд, першочергово приділяючи увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, з урахуванням отриманої в ході судового розгляду інформації про усі фактичні обставини справи, що мають істотне значення, врахувавши інтереси дитини, висловлену нею думку, її психологічний стан, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, дійшов висновку про визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки це буде відповідати найкращому забезпеченню її інтересів. Матеріали справи не містять доказів щодо негативного впливу батька на дитину, навпаки є докази, які свідчать про активні дії батька щодо створення необхідних умов для гідного проживання та розвитку доньки. Мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у її житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитину, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. Отже, враховуючи позицію органу опіки та піклування, який дійшов висновку про доцільність проживання дитини з батьком, враховуючи думку дитини, яка виявила бажання проживати разом із батьком, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а саме, що на даний час дитина проживає разом з батьком, за місцем проживання дитини створені всі умови для дитини, батько виховує та утримує доньку, між дитиною і батьком встановлений міцний психологічний зв`язок, існує довіра, взаєморозуміння, а також те, що в даному випадку відповідач у судовому засіданні не заперечувала щодо того, щоб дитина проживала разом з батьком, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог [PERSON] та визначення місця проживання дитини на даний час разом з батьком. При цьому суд відмічає, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов`язку кожного з батьків приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дитини. Визначення місця проживання дитини разом із батьком, не позбавляє матір права на особисте спілкування за дитиною та прийняття участі у її вихованні. Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком відповідає інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову у розмірі 840, 80 грн.

Outcome: approved