Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та просив суд визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2019 справу передано у провадження судді Усатовій І.А. Ухвалою суді Солом`янського районного суду м.Києва від 05 червня 2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 30 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову у справі. 26.07.2019 до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування зустрічного позову, [PERSON] зазначає, що 06.06.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві було зареєстровано шлюб між нею та [PERSON] . Під час перебування у шлюбі, [INFO] у них народилася дочка - [PERSON] . За час перебування у шлюбі [PERSON] зарекомендував себе як нестримана людина, схильна до агресивної поведінки, яка вирішує питання із застосуванням насильства щодо неї, дитини та її матері. Всі ці дії посприяли тому, що 01.03.2016 вона була вимушена вперше звернутися із позовом про розірвання шлюбу, де зазначила, що однією із причин подачі позову є вчинення насилля щодо неї, але з метою збереження повноцінної сім`ї, піддавшись на вмовляння [PERSON] , згодом, подала заяву про залишення позову без розгляду. Вказує, що по даному факту вона зверталася із заявою про вчинення кримінального правопорушення, а саме нанесення їй та її матері - [PERSON] , тілесних ушкоджень, відомості про яке було внесено до ЄРДР за № 12016100090001568 від 12.02.2016. Під час слідства було встановлено тяжкість отриманих нами тілесних ушкоджень, але враховуючи фактичне примирення, вона не заперечувала проти закриття кримінального провадження, тому не оскаржувала постанову та підстави її винесення. Окрім того, 20.04.2017, після чергового побиття, вона знову вимушена була звернутися із позовом про розірвання шлюбу, де зазначила, що однією із причин подачі позову є вчинення насилля щодо неї. По даному факту вона також зверталася із заявою про вчинення кримінального правопорушення, а саме нанесення їй та дочці тілесних ушкоджень, відомості про яке було внесено до ЄРДР за № 12017100090001727 від 17.02.2017. Під час слідства було встановлено тяжкість отриманих нами тілесних ушкоджень та враховуючи наявність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, справу направлено до Солом`янського районного суду м. Києва, де вона перебувала на розгляді суду до 10.04.2019, та за результатом розгляду ухвалою суду [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, через закінчення строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Як зазначає [PERSON] , під час розгляду справи судом, з метою помсти за те, що вона активно захищає свої права та права своєї сім`ї [PERSON] неодноразово висловлював погрози позбавити її життя, її автомобіль було пошкоджено та облито кислотою, колеса автомобіля неодноразово різані, не зважаючи на те, що там їздить дитина, що наражає її життя на реальну небезпеку, вікна їх квартири постріляно, зроблено образливі написи біля її будинку. 11.05.2018 постановою Солом`янського районного суду м. Києва [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства. [PERSON] звертає увагу на те, що внаслідок дій [PERSON] психологічний стан дитини погіршився та вона потребувала медичної допомоги. Також висновком судово-психіатричного експерта № 141-ц від 09.08.2018, встановлено необхідність тимчасового припинення спілкування дитини з батьком, з метою не завдання психологічної шкоди дитині. У подальшому [PERSON] самоусунувся від виховання дитини, не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, не забезпечував її харчування, лікування. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Подільського РВДВС м.Києва станом на 01.04.2018 [PERSON] має заборгованість у розмірі 19 800 грн. Дитина знаходиться на повному утриманні [PERSON] та її матері. У свою чергу, згідно результатів проведеного психологічного обстеження, своєю сім`єю дитина вважає маму та бабусю, які постійно піклуються про фізичний стан та розвиток дитини, приділяють належну увагу навчанню та вихованню. У Висновку та Акті обстеження умов проживання органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації зазначається, що сама дитина у бесіді з працівниками служби у справах дітей та сім`ї повідомила, що батько постійно кричить на маму та бабусю та не бажає зустрічатися з батьком. Тому [PERSON] стверджує, що проживання дитини з нею повністю відповідає її інтересам. Крім того, вона є співвласником квартири, де проживає дитина та у вищевказаних актах зазначено, що створені всі умови для комфортного проживання та виховання дитини. Дитина проживає разом з мамою та бабусею у новому будинку, де є все необхідне для комфортного життя, дитина зростає в достатку, чистоті, добрі та любові. Водночас, [PERSON] має постійне місце проживання та роботу на посаді менеджера ТОВ "Торговий Дім «Партнер-Інвест", має достойний заробіток та позитивно характеризуюся, як кваліфікований спокійний, врівноважений та ініціативний працівник, відтак має змогу надавати належне виховання та матеріальне забезпечення дитини. Крім того, [PERSON] позитивно характеризується по місцю свого проживання. Враховуючи вищенаведене, просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з [PERSON] судові витрати у розмірі 768,40 грн. Ухвалою суду від 30.08.2019 прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини до спільного розгляду з первісним позовом. Об`єднано зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. 10.10.2019 до суду надійшла заява [PERSON] про долучення доказів. 18.12.2019 до суду надійшов відзив [PERSON] на зустрічну позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні зустрічного позову. Вказує про те, що, кримінальні справи, на які посилається позивач, закриті, на даний час немає жодних вироків суду, які б свідчили начебто про його протиправну поведінку відносно [PERSON] . Твердження [PERSON] про пошкодження її автомобіля та вікон не підтверджено жодними належними доказами та не свідчить про вчинення протиправних дій щодо неї та дитини. Також посилання [PERSON] на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 11.05.2018 та постанову апеляційного суду про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 КУпАП, спростовується тим фактом, що на даний час вказані вище постанови судів оскаржуються в Європейському суді з прав людини, про що свідчить заява до Європейського суду з прав людини та повідомлення про вручення поштового відправлення від 08.11.2019. У свою чергу, висновок судово-психіатричного експерта №141-ц від 09.08.2018 вважає незаконним та таким, що складений із грубим порушенням норм діючого законодавства. Посилання [PERSON] на ненадання дитині матеріальної допомоги є такими, що не відповідають дійсності; згідно розрахунку Подільського ДВС від 01.04.2019, [PERSON] не має заборгованості по аліментам. Окрім цього, звертає увагу на те, що 14.12.2018 Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації склав Висновок №108-19503 про визначення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні малолітньої [PERSON] . На підставі вказаного вище Висновку Органу опіки та піклування Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації, 28.05.2019 він намагався побачитись з дитиною, проте за адресою проживання дитини не було, про що свідчить Акт про відсутність дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , від 28.05.2019, пояснення від 28.05.2019, протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення до Солом`янського УП ГУНП від 28.05.2019. За таких обставин, 25 вересня 2019 року, на підставі ухвали слідчого судді №761/15996/19 від 30.07.2019, було внесено відомості до ЄРДР за №12019100090009663, за заявою [PERSON] за фактом зникнення його дитини [PERSON] . Таким що не відповідає дійсності та спростовується актом обстеження умов проживання Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 23 липня 2018 року, [PERSON] вважає і посилання [PERSON] щодо неналежних умов проживання у його квартирі. Так, вищевказаному акті обстеження умов проживання зазначається, що житло [PERSON] з адресою: [ADDRESS] , відповідає санітарно-гагієнічним нормам, у ньому наявні необхідні меблі, побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: окрема кімната, де є ліжко для відпочинку, шафа для одягу, дитячі іграшки. За цією адресою проживають: [PERSON] - бабуся, [PERSON] - батько дитини. Стосунки, традиції сім`ї є загальноприйнятні, результат бесід і ставлення до рішення прийняти на виховання дитину - позитивне. Водночас, [PERSON] не надала будь-яких доказів на підтвердження розміру своїх доходів, на які посилалась у зустрічній позовній заяві. 11.03.2020 до суду надійшли два клопотання представника [PERSON] про витребування доказів. 07.09.2020 до суду надійшло клопотання [PERSON] про долучення доказів до матеріалів справи. 08.09.2020 до суду надійшло клопотання представника [PERSON] про долучення доказів. Протокольною ухвалою суду від 08.09.2020 задоволено клопотання представника [PERSON] про долучення доказів від 08.09.2020, відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] про витребування доказів від 11.03.2020, задоволено клопотання [PERSON] про долучення доказів від 10.10.2019. Протокольною ухвалою суду від 25.05.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] про витребування доказів від 11.03.2020. 17.11.2021 до суду надійшла заява Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської РДА, в якій зазначається, що станом на 12.11.2021 сторонами у справі не надано необхідного пакета документів для розгляду зазначеного питання комісією з питань захисту прав дитини при Солом`янській РДА, а тому у Служби немає можливості надати до суду відповідний висновок щодо роз`яснення спору, відповідно до ст.19 СК України. 08.02.2022 до суду надійшла заява [PERSON] про залишення первісного позову без розгляду. Ухвалою суду від 05 вересня 2022 року первісний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, залишено без розгляду. Ухвалою суду від 05 вересня 2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання учасники судового розгляду не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправдень судову повістку на 05.04.2023 [PERSON] отримала 13.03.2023, [PERSON] - 07.03.2023. В матеріалах справи міститься заява [PERSON] від 12.12.2022, в якій просить здійснити розгляд справи без її участі. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Дослідивши матеріали справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 06.06.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві (актовий запис № 1211) між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 06.06.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві. [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 01.12.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №4190. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] батьком дитини є відповідач - [PERSON] , а матір`ю позивач - [PERSON] . З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Подільського районного суду у м.Києві від 10 вересня 2019 року (справа №758/5558/17) розірвано шлюб зареєстрований 06.06.2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (відповідний актовий запис № 1211) між [PERSON] та [PERSON] .. Таким чином, встановлено і не спростовувалось сторонами, що останні перебували у зареєстрованому шлюбі від якого народилась [PERSON] , [INFO] . Звертаючи до суду з позовом до відповідача, [PERSON] просить суд визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з нею, з огляду на те, що відповідачем систематично вчиняється домашнє насильство що неї та дитини, малолітня [PERSON] перебуває на повному її утриманні, усі батьківські функції здійснює вона самостійно, оскільки батько не бере активної участі в утриманні та вихованні дитини,. Так, рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 04 лютого 2021 року (справа № 760/8052/18), залишеним без змін позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дитини, задоволено частково. Зобов`язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у спілкуванні з малолітньої дитиною - [PERSON] , [INFO] . Визначено спосіб участі батька [PERSON] у вихованні доньки [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення побачень у присутності матері [PERSON] : у будні дні, щотижня у вівторок в період з 17:00 до 19:00 з можливістю спільного відпочинку у виді прогулянок та відвідування дитячих розважальних, виховних та спортивних закладів; у вихідні дні, кожної суботи в період з 11:00 до 15:00 з можливістю спільного відпочинку у виді прогулянок та відвідування дитячих розважальних, виховних та спортивних закладів. Як встановлено судом у справі №760/8052/18 та підтверджується матеріалами даної справи, між сторонами склалися спірні правовідношення щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною - [PERSON] , [INFO] . Згідно наявного в матеріалах справи висновку судово-психіатричного експерта №141-ц від 09.08.2018, проведеної в рамках розгляду справи №760/8052/18, значним оточенням для дитини є її матір - [PERSON] та бабуся по лінії матері - [PERSON] . Найбільш стійкий психоемоційний контакт у дитини спостерігається з матір`ю. В інтересах дитини, зважаючи на її малолітній вік, будь-яке розлучення з її матір`ю неприпустиме. Актуальний емоційний стан дівчинки характеризується наявністю виражених тривожних проявів та негативі стичних емоційних реакцій при згадуванні про батька та обставин, які відбулися під час спілкування з ним. Спілкування з батьком є доцільним, але за умов дотримання вимог, що сприяють психологічному комфорту дитини. Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 09.02.2018 (справа №760/6282/17-ц), залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 19.04.2018, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дрньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 2000 грн. щомісяця до досягненя дитиною повноліття, починаючи з 04.04.2017. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №56570337/5 від 04.08.2020, здійсненого Подільським РВ ДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), в рамках примусового виконання виконавчого листа Солом`янського районного суду м.Києва №760/6282/17, станом на 01.08.2020, загальний розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів становить 19800,00 грн. Згідно довідки ЖЕД №906 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м.Києва» №2420 від 30.03.2017 квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , та в ній зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] (дочка), [INFO] , [PERSON] (онука), [INFO] . Згідно акту обстеження умов проживання від 10.08.2018, затвердженого начальником служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської РДА В.Давиденко, в ході обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що квартира обладнана всіма комунальними зручностями і водо-, електропостачанням. В кімнаті, де мешкає [PERSON] з матір`ю. розташований розкладний диван, дитяче ліжко, шафа - купе з дитячими речами та білизною, багато іграшок, LEGO конструктори. [PERSON] забезпечена достатньою кількість одягу, білизни, верхнім зимовим одягом та взуттям, є розвиваюча література та іграшки, продукти харчування. [PERSON] повідомила, що матір купує їй все необхідне, про батька [PERSON] зазначила, що не бажає зх. Ним зустрічатись, пам`ятає як він бив її. Згідно акту обстеження умов проживання від 03.05.2019, затвердженого начальником служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської РДА В.Давиденко , в ході обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що квартира мебльована за призначенням, в помешканні чисто та охайно. [PERSON] мешкає в кімнаті разом з матір`ю, де розташоване ліжко, шафа - купе з речами та одягом. У дитини є одяг відповідно до сезону, взуття, білизна, є іграшки та розвиваюча література, музичні інструменти, самокат, велосипед. Дитина забезпечена продуктами харчування, необхідними ліками у разі потреби. Зовнішній вигляд дитини та її загальний стан та самопочуття свідчать про належний рівень задоволення її індивідуальних потреб. [PERSON] повідомила, що мати купує їй все необхідне, готує їй улюблені страви, вона гуляє з матфр`ю в парку. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської РДА №10982228 від 08.11.2019, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 02.07.1994 по теперішній час. Згідно довідки №050601 від 05.06.2019, виданої ТОВ «Торговий дім «ПАРТНЕР-ІНВЕСТ», [PERSON] дійсно працює в ТОВ «Торговий дім «ПАРТНЕР-ІНВЕСТ» на посаді менеджера зі збуту з 01.10.2014. Згідно довідки №75 від 25.08.2020, виданої ТОВ «СПЕЦ ПОСТАЧ МАРКЕТ» [PERSON] працює менеджером у відділі продажу ТОВ «СПЕЦ ПОСТАЧ МАРКЕТ» із 07.02.2020. Згідно заключення лікаря психолога ПП «Клініка Медіком» від 31.08.2020, за даними об`єктивного огляду [PERSON] в поведінці активна, жвава, допитлива. Актитвна увага стійка, пам`ять відповідає віку, мислення конкретно-образне. Емоційно лабільна. Фон настрою рівний. При спілкуванні про батька стає напруженою, стривоженою. На початку не хоче говорити про батька, стає метушливою та переляканою. Причину своєї стурбованості пояснює: "Не хочу гуляти з папою. Він двері нам вибивав, особенно коли я була маленька. Я боюсь його. Ще приходив брат папи і їх бабуся, це не мої родичі. Я боюсь їх, зразу начинаю плакать. Вони стріляють у вікна, вибивають двері і кричать. Я просто боюсь їм щось казать, не хочу, щоб вони приходили. Я б хотіла, щоб тато був хороший, а не стріляв у вікна". При виконанні тестів на визначення рівня тривожності виявляє високий рівень ситуативної тривожності. За результатом обстеження встановлено діагноз: тривожна реакція на стресову ситуацію. Згідно висновку про психологічне обстеження від 04.09.2020 ФОП [PERSON] , за результатом психодіагностичного обстеження матері [PERSON] - [PERSON] , відмічається зацікавленість [PERSON] у справах та планах дитини, намагання всьому допомогти дитині. Дитина сприймається матір`ю як особистість, з повагою до індивідуальності дитини. Мати проводить багато часу разом з донькою, підтримує її інтереси та вподобання, достатньо високо оцінює інтелектуальні та творчі здібності доньки, цінує та підтримує ініціативи та самостійність дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Згідно положень ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені т..15 Закону України "Про охорону дитинства". Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ч. 4-6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959р., зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №16 від 12 червня 1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до т. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Матеріалами справи підтверджується, що сторони на момент розгляду справи проживають окремо, дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю - [PERSON] . Однак, як встановлено з наявних в матеріалах справи і досліджених судом доказів, сторони в добровільному порядку досягти згоди щодо місця проживання дитини, не можуть. Судом враховуються наявність конфліктної ситуації, що склалася між батьками та підтверджується матеріалами справи, яка, в тому числі, і вплинула на малолітню дитину сторін, [PERSON] . Так, в матеріалах справи містяться численні звернення та заяви сторін до правоохоронних органів з приводу протиправних дій сторін відносно один одного. Зокрема, постановою Солом`янського районного суду м.Києві від 11.05.2018 (справа №760/8565/18), залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 03.06.2019, [PERSON] визнано виннним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. Відповідно до ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 10.04.2019 звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідності, а кримінальне провадження відносно нього, внесене до ЄРДР 17.02.2017 за №12017100090001727 - закрито. Однак, суд вважає, що все вищезазначене не свідчить про те, що батько несе загрозу малолітній [PERSON] .. Посилання позивача в обгрунтування необхідності визначити місце проживання дитини разом з нею, на те, що відповідачем застосовувалось фізичне або психологічне насильство, недопустимі методи виховання відносно малолітньої [PERSON] беззаперечно не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Так само, у матеріалах справи відсутні й достовірні докази застосування насильства щодо матері, [PERSON] , батьком [PERSON] в присутності дитини [PERSON] , а також неналежності умов проживання [PERSON] . Відтак, вказні твердження позивача в обґрунтування необхідності визначення місця проживання дитини разом з нею, судом не приймаються до уваги. Натомість, судом приймаються до уваги вік та особливості психологічного стану дитини, її ставлення до батька, наявність стійкого позитивного психоемоційного контакту дитини з матір`ю, а також неналежне виконання [PERSON] свого обов`язку щодо утримання дитини, про що свідчить наявність заборгованості по сплаті аліментів. Враховує суд і те, що позивачем за місцем їх проживання з дитиною у квартирі за адресою: [ADDRESS] , створені усі умови, що необхідні для проживання та повноцінного розвитку дитини. [PERSON] офіційно працевлаштована, що дозволяє забезпечити їй матеріальні потреби дитини. Відповідно до ст.7 СК України, суд при розгляді таких справ, повинен максимально можливо враховувати інтереси дитини. Також відповідно до положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З точки зору закону одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1). Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3 ) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. У відповідності до ст. ст. 76- 83 ЦПК України - доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566 / 00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 05 травня 2011 року в справі « Ільяді проти Росії », від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09 грудня 1994 року в справі « Хіро Балані проти Іспанії », від 01 липня 2003 року в справі « Суомінен проти Фінляндії », від 07 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD ) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. З огляду на вищенаведене та приймаючи до уваги ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, диференційовану прихильність дитини до кожного з батьків, вік дитини, а також те, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю сприятиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. На підставі наведеного позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, у розмірі 768,40 грн. Суд,

Outcome: approved