Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

[PERSON] 21.02.2022 року звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача борг за розпискою від 26.01.2021 року в розмірі 53216 грн. та 3 проценти річних від простроченої суми в розмірі 761,06 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 26.01.2021 року між сторонами укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 88416 грн. на строк до 01.09.2021 року, про що складено відповідну розписку. Зобов`язання по поверненню боргу виконано частково, а саме на протязі січня 2021 року 14 платежами було повернуто 35200 грн. 22 вересня 2021 року позивачем на адресу відповідача рекомендованим листом направлено вимогу про повернення грошових коштів. У порушення вимог законодавства відповідач у вказані законом строки позику не повернув. В зв`язку з наявністю боргу позивачем за період з 01.09.2021 року по 21.02.2022 року на підставі ст. 625 ЦК України нараховані 3 відсотки річних у розмірі 761,06 грн. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.12.2022 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила проводити розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 26 січня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, який оформлено відповідною розпискою. Відповідно до умов розписки [PERSON] отримав 26.01.2021 року від [PERSON] грошові кошти у сумі 88416 грн. та зобов`язався повернути позичені кошти в строк до 01.09.2021 року. Позивачем визнається, що [PERSON] повернув кошти у розмірі 35200 грн. 22.09.2021 року [PERSON] направила [PERSON] лист-вимогу про повернення боргу за розпискою, в якій вимагала повернення залишку боргу, що підтверджується копією листа-вимоги від 22.09.2021 року, копією опису вкладення у лист від 21.09.2021 року та копією накладної Укрпошти від 22.09.2021 року. Наявність заборгованості за договором позики зумовила звернення [PERSON] до суду за захистом своїх прав. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Термін повернення коштів у розписці від 26.01.2021 року встановлено сторонами до 01.09.2021 року. [PERSON] на адресу [PERSON] 22.09.2021 року направлено лист-вимогу про повернення грошових коштів, що підтверджується описом вкладення та накладною Укрпошти від 22.09.2021 року. Судом встановлено, що [PERSON] належним чином свої зобов`язання не виконав, у визначені законом строки повернення позики не здійснив в повному обсязі, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 21.02.2022 року склалась заборгованість у розмірі 53216 грн. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку із простроченням відповідачем сплати суми основного боргу позивачем за період з 01.09.2021 року по 21.02.2022 року нараховано 3 % річних від простроченої суми у розмірі 761,06 грн. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що між [PERSON] та [PERSON] 26.01.2021 року укладено договір позики, позивач умови договору позики виконала належним чином, надавши відповідачеві грошові кошти у розмірі 88416 грн. Однак, відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначений договором строк повернення коштів за договором позики в повному обсязі не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 21.02.2022 року склалась заборгованість в розмірі 53977,06 грн., а саме: 53216 грн. - заборгованість за боргом; 761,06 грн. заборгованість по відсоткам, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Приймаючи до уваги викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved