Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року частково скасовано рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року, та передано цивільну справу № 372/2969/18 на новий розгляд до суду першої інстанції. У жовтні 2018 року керівник Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, державного підприємства «Київське лісове господарство» звернувся з позовною заявою до Великодмитровицької сільської ради Обухівського району Київської області, [PERSON] , третя особа [PERSON] , про визнання недійсним рішення, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. На обґрунтування позову прокурор зазначав, що в ході проведення перевірки встановлено, що розпорядженням рішенням Великодмитровицької сільської ради Обухівського району Київської області сьомої сесії 24 - го скликання від 29.09.2003 року затверджено технічну документацію по передачі земельної ділянки загальною площею 53,07 га у власність та виготовлення державного акта на право власності на землю громадянам згідно списку. У тому числі відведено земельну ділянку у приватну власність [PERSON] площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яку вподальшому відчужила право власності на земельну ділянку [PERSON] відповідно договору купівлі-продажу № 3081 від 03.08.2004 року та отримала державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223180500:10:002:0001 серії ЯБ № 267969. Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 25.06.2003 року № 333 «Про передачу земель лісового фонду у постійне користування Обухівському, Козинському лісництвам та Ржищівському Держлісгоспу для ведення лісового господарства» передано Козинському лісництву у тому числі в межах Великодмитровицької сільської ради Обухівського району Київської області у постійне користування 121,1 га земель лісового фонду для ведення лісового господарства. Прокуратура вважає, що Великодмитровицька сільська рада Київської області перевищила надані їй законом повноваження та прийняла рішення від 29.09.2003 року, яким передала у приватну власність спірну земельну ділянку площею 2 га без встановлення належного органу, що уповноважений розпоряджатись спірною землею, а тому позивач просить визнати недійсними вищевказані рішення та витребувати спірні земельні ділянки на користь держави. Загалом прокурор просив: визнати поважними причини пропуску прокурором строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити його, захистивши право; визнати недійсним рішення сьомої сесії Великодмитровицької сільської ради Обухівського району Київської області 24 - го скликання від 29.09.2003 року «Про затвердження технічної документації по передачі земельних ділянок у власність та виготовлення державних актів» в частині передачі земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства у власність [PERSON] ; витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь ДП «Київське лісове господарства» земельну ділянку з кадастровим номером 3223180500:10:002:0001 площею 2 га. та стягнути з відповідачів на користь прокуратури Київської області судовий збір. Ухвалою судді від 21.02.2022 року прийнято справу до провадження, призначено підготовче засідання. 16.06.2022 року ухвалою суду замінено неналежного відповідача Великодмитровецьку сільську раду Обухівського району Київської області належним відповідачем - Козинською селищною радою Обухівського району Київської області. 27.07.2022 року представником відповідачки [PERSON] подано до суду відзив, проти позову заперечив в повному обсязі та зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими і неправомірними, що не підлягають задоволенню, надав відзив зазначивши, що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки зареєструвала право власності на спірну земельну ділянку у встановленому законом порядку, питання про скасування такої реєстрації права власності перед судом не ставиться. Первісне безвідплатне відчуження майна здійснено державою шляхом прийняття рішень державними органами, те що майно вибуло з власності ДП «Київське лісове господарство» поза його волею не ґрунтується на законі, оскільки прокурором до матеріалів позовної заяви не додано належних доказів перебування спірної ділянки у власності чи у користуванні господарства, а додані до заяви копії рішень так і не були реалізовані та не вказували і не підтверджували передачу конкретних земельних ділянок та дату підписання актів передачі. 19.08.2022 року прокурором подано до суду відповідь на відзив. 30.09.2022 року представником відповідачки [PERSON] подано заперечення на відповідь на відзив. 01.12.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 17.01.2023 року представником відповідачки [PERSON] подано заяву про застосування строків позовної давності. У судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги, просив задовольнити. Представник відповідачки щодо позовних вимог заперечив. Суд, заслухавши часників, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що Великодмитровицькою сільською радою Обухівського району Київської області рішенням сьомої сесії ХХІV скликання від 29 вересня 2003 року затверджено технічну документацію по передачі земельної ділянки загальною площею 53,07 га у власність та виготовлення державного акта на право власності на землю громадянам згідно списку, у тому числі відведено земельну ділянку у приватну власність [PERSON] площею 2 га для ведення особистого селянського господарства. На підставі вказаного рішення [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ №038718, виданий 11 листопада 2003 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №866. [PERSON] (змінила прізвища з « [PERSON] » згідно свідоцтва про розірвання шлюбу № [NUMBER] від 02 грудня 2003 року) відчужила земельну ділянку на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 3081 від 03 серпня 2004 року. Під час розроблення технічної документації земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 3223180500:10:002:0001. 22 листопада 2004 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223180500:10:002:0001 серії ЯБ №267969. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 88077232 від 25 травня 2017 року [PERSON] реєстрацію права власності у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не здійснювала. 15 вересня 2000 року рішенням Обухівської районної ради №126.11.ХХІІІ погоджено передачу земель лісового фонду, що перебували в постійному користуванні колективних сільськогосподарських підприємств, які припинили свою діяльність в результаті реформування, до земель державного лісового фонду та надання їх у постійне користування Київському державному лісогосподарському об`єднанню «Київліс», у тому числі за рахунок лісовкритих площ КСП «Вітчизна» загальною площею 93 га. 25 січня 2001 року рішенням Київської обласної ради №264-15-ХХІІІ уповноважено районні ради Київської області протягом 2001 року вирішувати питання щодо надання земель лісового фонду, які знаходяться за межами населених пунктів і вивільнені внаслідок реформування колективних сільськогосподарських підприємств у тимчасове користування для спеціального використання на умовах оренди строком до 10 років спеціалізованими лісогосподарськими підприємствами згідно з додатком, у тому числі за рахунок земель Обухівського району Київської області площею 2127 га. Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації № 333 від 25 червня 2003 року передано у постійне користування Козинському лісництву землі лісового фонду для ведення лісового господарства, у тому числі в межах Великодмитровицької сільської ради Обухівського району Київської області, розроблено проект організації та розвитку лісового господарства виробничої частини Київського державного лісогосподарського об`єднання «Київліс». Листом ДП «Київліс» №2-718 від 12 вересня 2017 року повідомлено, що вказана земельна ділянка розташована в кварталі 107 виділ 12 (згідно матеріалів лісовпорядкування 2003 року) та обліковується за ДП «Київський лісове господарство» із 2003 року, зарахована до земель лісогосподарського призначення із земель КСП «Вітчизна». Згідно проекту організації та розвитку лісового господарства земельна ділянка кварталу 107 виділу 12 характеризується як галявина. Відповідно до листа Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» №287 від 31 травня 2017 року земельна ділянка з кадастром номером 3223180500:10:002:0001 накладається на квартал 107 виділ 12 Козинського лісництва ДП «Київліс», що підтверджується фрагментом з Публічної кадастрової карти України з нанесеними межами частини кварталу № 107 Козинського лісництва за матеріалами лісовпорядкування 2003 року. Згідно листів ДП «Київліс» № 02-301 від 06 квітня 2017 року та № 02-718 від 12 вересня 2017 року, планово-картографічних матеріалів - фрагменту кадастрової карти, планшету № 8 (квартал 107 виділ 12 лісовпорядкування 2003 року), плану лісонасаджень 2003 року набута [PERSON] згідно оспорюваного рішення земельна ділянка розміщена на землях лісового фонду, які перебувають у постійному користуванні ДП «Київліс». Отже встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3223180500:10:002:0001 відведена у приватну власність за рахунок земель лісогосподарського призначення (квартал 107 Козинського лісництва). Верховний Суд у своїй постанові від 19.01.2022 року по вказаній справі зазначив, що відсутні докази на підтвердження того, що Київське обласне управління лісового та мисливського господарства надавало згоду на переведення цієї земельної ділянки з лісових земель на землі для будівництва жилих будинків та ведення особистого селянського господарства». Отже до компетенції Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, в чиїх інтересах заявлено позов, відноситься лише погодження зміни цільового призначення земельних лісових ділянок. Таким чином, Київське обласне управління лісового та мисливського господарства, в інтересах якого прокурором подано позов, є неналежним позивачем у даній справ. Статтею 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб; Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб; Районні державні\~адміністрації на\~їхній території\~передають земельні\~ділянки із\~земель державної\~власності,\~крім випадків,\~визначених частинами\~четвертою і\~восьмою цієї\~статті,\~у власність\~або у\~користування у\~межах сіл,\~селищ,\~міст районного\~значення для\~всіх потреб\~та за\~межами населених\~пунктів для: а)\~ведення водного\~господарства; б)\~будівництва об`єктів,\~пов`язаних\~з обслуговуванням\~жителів територіальної\~громади району\~(шкіл,\~закладів культури,\~лікарень,\~підприємств торгівлі\~тощо),\~з урахуванням\~вимог частини\~сьомої цієї\~статті; в) індивідуального дачного будівництва ; Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб ; Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб ; Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у межах їхніх територій передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потре ю; Рада міністрів Автономної Республіки Крим на території Автономної Республіки Крим передає земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст, що не входять до складу певного району, та за межами населених пунктів для всіх потреб, а також погоджує передачу таких земель у власність або у користування районними державними адміністраціями на їхній території для будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо). Частиною 1 ст. 149 ЗК України визначено, що \~земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122\~цього Кодексу з урахуванням вимог\~статті 150\~цього Кодексу. Отже, на момент ухвалення постанови Верховного Суду 19 січня 2022 року, уповноваженим органом щодо розпорядження земельними ділянками могла бути Обухівська районна державна адміністрація чи Київська обласна державна адміністрація в залежності від місця розташування та цільового призначення земельної ділянки. Під час судового розгляду справи судом ставилось на обговорення питання щодо можливої заміни позивача на виконання вимог ч. 5 ст. 411 ЦПК України, відповідно до якої висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку із якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду. Проте в\~судовому засіданні\~прокурор наполягав\~на тому,\~що належним\~позивачем у\~справі єКиївське обласне управління лісового та мисливського господарства, посилаючись на правову позицію ВС в справі № 369/16539/19. При перевірці аргументів прокурора з`ясувалося, що до вказаного переконання в цивільній справі № 369/16539/19 прийшов суд апеляційної інстанції, висновки якого для суду першої інстанції не є обов`язковими. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. \~Статтею 15 ЦК України\~визначено, що\~\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,5,6\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналіз установлених фактичних обставин даної справи дає підстави вважати, що відсутній факт порушення прав позивача, в інтересах якого звернувся прокурор, які підлягають захисту в судовому порядку в обраний ним спосіб. Встановивши, що оскаржувані правовідносини не порушують права позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові (правова позиція ВС в цивільній справі № 607/14378/21 від 25.10.2022 року) \~ \~ \~ \~ З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні даного позову слід відмовити саме на тій самостійній підставі, що прокурор звернувся до суду із позовом в інтересах неналежного позивача.

Outcome: dismissed