Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаною заявою згідно якої просила суд стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини сторін у розмірі 1/4 частки від всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У обґрунтування заявленого вказала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі у позивача та відповідача народилась спільна дитина. Станом на момент звернення позивачки до суду із даним позовом, сторони проживають окремо, дитина знаходиться на повному утриманні матері. Відповідач у добровільному порядку надає заявниці матеріальну допомогу на утримання спільної дитини, водночас, за словами позивача така допомога має не стабільний характер і її розмір є меншим, аніж цього потребує дитина. Спроби щодо позасудового визначення розміру аліментів на утримання спільної дитини сторін не дали бажаного результату і останні не домовились про такий розмір. Враховуючи наведене, остання вимушена звернутись до суду із даним позовом. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та у відсутність фіксації його перебігу. Підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено. Відповідач, в свою чергу, скерував до суду відзив на позовну заяву згідно якого просив суд відмовити у задоволенні позову з огляду на його безпідставність, а також заявив клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору. У обґрунтування заявленого вказав, що позивачем до позовної заяви не долучено жодних доказів з приводу її матеріального стану, а також зауважив, що він у добровільному порядку здійснює відрахування аліментів на утримання спільної дитини сторін у заявленому розмірі. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідно ним правовідносини. [INFO] народилась [PERSON] батьком якої є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Спільна дитина сторін зареєстрована та проживає разом із матір`ю. 28 квітня 2020 року рішенням Житомирського районного суду Житомирської області розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] 19 липня 2014 року. 12 листопада 2020 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Після державної реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище " [PERSON] ". Згідно довідки № 301 виданої 17 лютого 2023 року військовою частиною [NUMBER] із грошового забезпечення [PERSON] утримані та перераховані аліменти на користь [PERSON] з січня 2021 року і по лютий 2023 року згідно його заяви. Загальна сума таких відрахувань за вказаний період становить 82263,34 гривні. Спільна дитина сторін проживає разом із матір`ю за її зареєстрованим місцем проживання. Правовідносини між сторонами у справі врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім цього, відповідно до ст. 191 ЦПК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Верховний суд у постанові від 23 грудня 2019 року у цивільній справі № 344/10971/16-ц (провадження № 61-46794св18) вказує на те, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Окрім цього, відповідно до правової позиції Верховного суду, що відображена у постанові від 17 червня 2020 року в цивільній справі № 642/80/18 (провадження № 61-10971св19) за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Так позивач у власній заяві вказує, що сторонами здійснювались спроби досягти домовленості щодо розміру аліментів, які слід сплачувати відповідачу на утримання спільної дитини сторін, водночас такої домовленості досягнуто не було. Відповідач, у свою чергу, у відзиві на позовну заяву не спростовує даного факту. Відтак, суд доходить висновку, що відповідач сплачує аліменти на утримання спільної дитини сторін, водночас розмір таких аліментів відповідачем визначено самостійно без домовленості із позивачем. Виходячи із вказаного, суд вбачає у даній справі спір з приводу розміру аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини сторін, а тому провадження у справі не підлягає до закриття у зв`язку із відсутністю предмету спору і вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки відповідно до приписів законодавства України та усталеної судової практики спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Також на переконання суду освітлені раніше фактичні обставини справи дають достатні підстави вважати, що відповідач здатен сплачувати на користь позивача аліменти на утримання спільної дитини сторін у заявленому розмірі. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову про стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved