Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.10.2011. У даному шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що з моменту народження дитини по день пред`явлення до суду вказаного позову дитина сторін проживає разом з позивачем. Відповідач належним чином не виконує батьківські обов`язки по відношенню до дочки, а після розірвання шлюбу взагалі ухиляється від виконання обов`язків щодо виховання дитини, оскільки не цікавиться донькою та не підтримує спілкування з нею. Також позивач вказала, що відповідач працює та фактично проживає у Сполучених Штатах Америки, де і проводить більшість часу. Станом на 2021 рік постановою Тернопільського апеляційного суду від 26.01.2021 (справа № 607/2735/20) встановлено, що [PERSON] протягом останніх п`яти років не приїжджає в Україну зі Сполучених Штатів Америки та не здійснює побачень з неповнолітньою донькою. При цьому позивач не чинить відповідачу жодних перешкод в його участі в житті дитини (вихованні, спілкуванні тощо), однак за усі 12 років життя доньки відповідач жодного разу не намагався змінити свою поведінку щодо дитини. Відтак позивач вважає, що з метою найкращого забезпечення інтересів дитини [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Крім цього, позивач зазначила, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.02.2012 ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 30.12.2011 та до досягнення дитиною повноліття. Надалі рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.09.2020 ухвалено збільшити розмір аліментів до 2318 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 26.01.2021 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по індексації аліментів у розмірі 31163,50 грн. Однак відповідач рішення суду в частині стягнення заборгованості по індексації аліментів не виконує, що підтверджується включенням його до реєстру боржників за виконавчим провадженням № 65534432, відкритим Кременецьким відділом ДВС у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Позивач зазначила, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введений воєнний стан, що призвело до зростання рівня інфляції, цін на продукти харчування, товари та послуги. Відтак аліменти у розмірі 2318 грн не є достатніми для утримання і належного забезпечення дитини сторін. Відповідач є працездатною, здоровою особою та може забезпечувати належний рівень утримання дитини. Перебуваючи за кордоном, відповідач не зазнав негативних наслідків від війни. За таких підстав позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , а також збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми у розмірі 2318 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, щомісячно, на тверду грошову суму у розмірі 2744 гривні щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. 05.09.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 04.10.2022, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. Також зобов`язано орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради надати письмовий висновок щодо розв`язання даного спору. 04.10.2022 підготовче засідання відкладене на 01.11.2022 за письмовим клопотанням представника позивача. 14.10.2022 до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов відзив відповідача [PERSON] , від імені якого діє адвокат Синюк А.С. У відзиві відповідач позов в частині збільшення розміру аліментів визнав повністю, однак заперечував проти задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав. Відзив мотивований тим, що дитина сторін дійсно проживає разом з позивачем, однак відповідач намагається спілкуватись з дитиною, телефонуючи позивачу через мережу Інтернет. Проте позивач перешкоджає у спілкуванні відповідача з донькою, що підтверджується наявністю цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Натомість відповідач надав позивачу нотаріально посвідчену згоду для виїзду дитини за кордон, оскільки піклується про доньку та цікавиться її розвитком. Також з метою спілкування з дитиною відповідач відвідував навчальний заклад дитини, оскільки позивач влаштувала лише одну зустріч для того, щоб відповідач міг побачити дочку. Крім того, відповідач не притягався до кримінальної відповідальності, будучи в Україні, не вчиняв домашнього насильства щодо своєї доньки чи позивача, а думка дитини може бути зумовлена впливом позивача на неї. На думку відповідача, дії позивача, зокрема подання до навчального закладу письмової заяви про заборону спілкування відповідача з дитиною, свідчать про особисту неприязнь позивача до відповідача, яка не може слугувати підставою для позбавлення батьківських прав. Твердження позивача щодо нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками не вмотивовані та доказами не підтверджені. Натомість донька потребує батьківської уваги та турботи, яку відповідач бажає надати дитині. 01.11.2022 розгляд справи не відбувався у зв`язку з оголошенням Тернопільською обласною адміністрацією на території Тернопільської області повітряної тривоги. Підготовче засідання призначено на 23.11.2022. 23.11.2022 підготовче засідання відкладено на 20.12.2022 у зв`язку з наданням сторонам можливості укласти мирову угоду. 20.12.2022 підготовче засідання відкладено на 26.01.2023 у зв`язку з ненадходженням висновку органу опіки та піклування. 26.01.2023 підготовче засідання відкладено на 27.02.2023 у зв`язку з ненадходженням висновку органу опіки та піклування. 27.02.2023 без виходу до нарадчої кімнати усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 21.03.2023. У судовому засіданні 21.03.2023 позивач [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Пояснила, що з 2011 року відповідач не приймає участь у вихованні дитини та за період 2011-2023 роки бачив дитину лише один раз. Позивач усвідомлює, що відповідач проживає у Сполучених Штатах Америки, однак вважає, що відповідач має можливість приїжджати в Україну, а тому невчинення таких дій свідчить про небажання відповідача спілкуватись з дочкою та про ухилення від виконання батьківських обов`язків. Зазначила, що у 2022 році, коли відповідач приїжджав в Україну, останній не намагався зустрітись з дочкою та ініціатором такої зустрічі була саме позивач. При цьому, коли відповідач відвідував школу, де навчається дочка, він навіть не впізнав дитину, коли остання проходила поруч з ним. Пояснила, що жодним чином не перешкоджає відповідачу у спілкуванні з дитиною та не налаштовує останню проти батька. Однак саме дитина була ініціатором подання цього позову, оскільки під час особистої зустрічі у 2022 році відповідач не виявив до дочки належної батьківської любові та турботи, не надав дозвіл на виїзд дитини за кордон, що призвело до образи дочки на батька. Уважає, що такі дії відповідача чинять дочці психологічну травму, а тому позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту інтересів дитини. У судовому засіданні 21.03.2023 представник позивача адвокат Притула О.Б. позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Пояснила, що під час складення висновку органом опіки та піклування дитина спілкувалась з психологом та наполягала на позбавленні відповідача батьківських прав. Зазначила, що пред`явлення позову обумовлене позбавленням відповідача можливості у подальшому звертатись з різними позовами до суду, а також зі скаргами та заявами у поліцію, оскільки це негативно впливає на дитину. Звернула увагу, що відповідач не позбавлений права поновити батьківські права після усунення обставин, що мають місце на даний час. У судовому засіданні 21.03.2023 свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача та перебуває з останньою у дружніх відносинах. Свідок показала, що за весь час бачила відповідача лише двічі на весіллі сторін та коли дитині сторін був 1 рік. Після цього відповідач жодного разу не відвідував дитину. Натомість позивача з дитиною свідок бачить щодня. Дитина про батька не говорить взагалі. Позивач забезпечила дитині належні умови для проживання. У судовому засіданні 21.03.2023 свідок [PERSON] пояснила, що перебуває з позивачем у дружніх відносинах. Свідок показала, що дитина позивача з батьком не спілкується взагалі. Коли свідок, позивач та їхні діти разом відпочивають, усі уникають розмов про батьків, оскільки ця тема спричиняє Таїсії страждання. 21.03.2023 у судовому засіданні оголошено перерву до 23.03.2023 згідно з визначеним раніше порядком з`ясування обставин справи та дослідження доказів. 23.03.2023 розгляд справи не відбувався у зв`язку з оголошенням Тернопільською обласною адміністрацією на території Тернопільської області повітряної тривоги. Судове засідання призначено на 21.04.2023. У судовому засіданні 21.04.2023 представник відповідача [PERSON] - адвокат Недокус В.І. повністю визнав позов в частині збільшення розміру аліментів та не визнав позов в частині позбавлення батьківських прав з підстав, викладених у відзиві. Пояснив, що саме позивач чинить перешкоди у спілкуванні відповідача з донькою. Зазначив, що перебування відповідача за кордоном обумовлене необхідністю матеріального забезпечення дитини. Відповідач не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, матеріально забезпечує дитину та надавав дозвіл на виїзд дитини за кордон. Також відповідач пропонував позивачу, щоб дитина виїхала до нього, однак позивач не надала дозвіл на виїзд дитини за кордон. У судовому засіданні 21.04.2023 свідок [PERSON] пояснив, що є колишнім чоловіком позивача [PERSON] . Свідок показав, що також має з позивачем спільну дитину. У 2022 році свідок зустрічався з відповідачем [PERSON] з приводу того, що позивач їм обом не дає можливість бачитись з дітьми. Свідок та відповідач разом ходили у навчальні заклади, де навчаються діти, звертались до органу опіки та піклування з відповідними заявами. Також свідок показав, що на час одруження з позивачем був свідком подій, коли відповідач дзвонив до позивача, щоб поспілкуватись з дочкою [PERSON] , ходив у садочок до дитини, а позивач перешкоджала відповідачу спілкуватись з дитиною та не давала йому на це дозвіл. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, однак приймає участь у судовому процесі через свого представника. У судове засідання уповноважений представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради не з`явився, однак подав до суду заяву про здійснення розгляду справи без його участі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Щодо позовної вимоги про збільшення розміру аліментів суд зазначає таке. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина. Суд установив, що сторони є батьками дитини [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції (а.с. 11). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.10.2011 у справі № 2-7160/2011 розірвано шлюб між сторонами (а.с. 15). Згідно з довідкою ОСББ «Лучаківського 4» № 35 від 08.07.2022 дитина сторін проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.09.2020 та постанови Тернопільського апеляційного суду від 26.01.2021 у справі № 607/2735/20 збільшено розмір аліментів, стягуваних із [PERSON] на користь [PERSON] на неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , та вирішено стягувати аліменти у розмірі 2318 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексації, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 17-18). Так, правовідносини щодо утримання батьками дитини регулюються главою 15 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина (ст. 180 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина 1\~ст. 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Ураховуючи положення ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. При цьому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки\~ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (зокрема, ст.\~182,\~183 СК України). Такий висновок неодноразово наводив Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, у постанові від 12.09.2018 у справі № 459/2181/17. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст. 182 СК України\~визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, згідно зі\~ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік»\~прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.07.2022 становить 2744 грн. При цьому згідно зі\~ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік»\~прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2023 становить 2833 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Так, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2318 грн були визначені судом ще у 2020 році. Однак виходячи з ринкових цін на товари та послуги, яких щоденно потребує дитина сторін, рівень інфляції в країні, розмір раніше визначених на утримання дитини [PERSON] аліментів є недостатнім для забезпечення належного життєвого рівня останньої. Відтак, зважаючи на зміну з часу ухвалення судового рішення від 11.09.2020 мінімально необхідного рівня матеріального забезпечення дитини відповідного віку, на збільшення витрат на утримання дитини сторін, на рівний обов`язок батьків утримувати дитину, враховуючи визнання відповідачем позову у цій частині, суд вважає, що достатніми та фінансово можливими для відповідача для забезпечення належного рівня життя дитини будуть аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2744 грн, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Також згідно з ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів підлягатиме індексації відповідно до закону. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов в частині збільшення розміру аліментів є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо позову в частині позбавлення батьківських прав суд зазначає таке. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замініють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 ст. 164 СК України\~передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тобто ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і усі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Так, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, оскільки з моменту народження доньки належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, не цікавиться донькою та не підтримує спілкування з нею. Більше того відповідач проживає та працює в Сполучених Штатах Америки. Також відповідач жодного разу не намагався змінити свою поведінку щодо дитини, а звернення до суду з даною вимогою обумовлене проханням самої дитини. Надаючи оцінку доводам позивача, суд виходить з такого. Дійсно, станом на 12.08.2022 у Єдиному реєстрі боржників наявні відомості щодо боржника [PERSON] в межах виконавчого провадження № 65534432, яке перебуває на виконанні у Кременецькому відділі державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с. 22). Разом з тим з постанови про відкриття виконавчого провадження № 65534432 від 24.05.2021 вбачається, що таке виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа № 607/2735/20 від 02.04.2021, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості по індексації аліментів у розмірі 31163,50 грн (а.с. 21). Докази на підтвердження наявності у відповідача заборгованості по сплаті на користь позивача безпосередньо аліментів на утримання дитини суду не надані. При цьому сама по собі заборгованість відповідача зі сплати індексації з аліментів не є обставиною, з якою положення ст. 164 СК України пов`язують позбавлення особи батьківських прав. Натомість відповідач, заперечуючи проти позбавлення батьківських прав, зазначив, що не ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини [PERSON] та бажає спілкуватися з дитиною, виховувати її та приймати участь у її житті. Так, суд вважає доведеним факт тривалого, з 2011 року по даний час, проживання відповідача у Сполучених Штатах Америки. Такі обставини визнавались та не заперечувались учасниками справи у судовому засіданні. Разом з тим перебування відповідача за межами України зумовлене необхідністю матеріального забезпечення дитини сторін, створення умов для її належного проживання та розвитку, що підтверджується, у тому числі сплатою відповідачем аліментів на користь позивача. При цьому 18.02.2022 відповідач надав нотаріально засвідчену згоду на виїзд дочки Таїсії за кордон (а.с. 63), що спростовує доводи позивача про ненадання відповідачем такої згоди, а також свідчить про бажання останнього забезпечити культурний та духовний розвиток дитини шляхом відвідування інших країн. Водночас суд враховує наявність доказів, які підтверджують небажання позивача надати відповідачеві можливість спілкуватися з дочкою та створення перешкод для такого спілкування. Так, наявність судової справи № 1915/15905/2012 (а.с. 62) за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною свідчить не просто про необхідність визначення конкретного способу та порядку спілкування відповідача з дитиною, оскільки у такому випадку мало б місце звернення з відповідним позовом, а саме про створення [PERSON] перешкод у реалізації відповідачем батьківських прав, за захистом яких він і звернувся до суду. Такі обставини також підтверджуються відповіддю адміністрації Тернопільського дошкільного навчального закладу № 19 Тернопільської міської ради Тернопільської області від 29.09.2022, з якої вбачається, що у зв`язку з наявними письмовими заявами [PERSON] з проханням не пускати до відвідування дитини сторонніх осіб без її згоди та наявністю рішення виконавчого комітету від 21.03.2012, яким встановлено графік побачень батька і дитини, адміністрація не може дозволити відвідування батьком дитини на території садка (а.с. 64). Також бажання відповідача спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні, а також перешкоджання у цьому позивачем підтверджуються показаннями свідка [PERSON] , наданими у судовому засіданні. Натомість свідки [PERSON] та [PERSON] не підтвердили факт умисного невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, оскільки лише констатували відсутність відповідача на території України та нез`явлення його за місцем проживання дитини. При цьому суд зауважує, що негативні емоції, які викликають у дитини сторін розмови про батька, можуть бути не лише емоціями гніву, злості тощо, а й емоціями суму та туги за батьком, який на даний час відсутній. Більше того, як встановлено у судовому засіданні з пояснень саме позивача, після введення в Україні воєнного стану відповідач пропонував позивачу надати дозвіл для виїзду дочки за кордон за місцем проживання відповідача, що також спростовує доводи позивача про те, що відповідач не турбується за життя та здоров`я дитини. Крім цього, суд враховує факт регулярного з`явлення представника відповідача в судові засідання та категоричне заперечення позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав. Указані дії відповідача свідчать про бажання останнього брати участь у вихованні дитини та прикласти свої зусилля і змінити відносини, що склались між відповідачем та дочкою. Суд звертає увагу, що сьогодні дедалі більшої актуальності набуває таке негативне соціальне явище як синдром відчуження одного з батьків (PAS parental alienation syndrome), який виникає у процесі або після вирішення спору про встановлення місця проживання дитини, про участь одного з батьків у вихованні дитини тощо як результат прямих або опосередкованих маніпуляцій одного з батьків щодо другого з батьків. Так, відчуження одного з батьків: 1) це дія одного з них, яка змушує дитину без будь-якої правомірної причини відмовитися від контактів із другим з батьків, якого/-у вона до цього любила; 2) може бути навмисним, виникати внаслідок розладу особистості та/або психічного розладу і/або гострого болісного реагування на розрив між батьками; 3) може виникати в результаті неспроможності встановити кордони дитячої реакції на розрив між батьками; 4) відчуження слід відрізняти від адекватної реакції дитини на насилля або відсутність батьківської турботи відчужених батька чи матері. Внаслідок цього дитина може страждати від порушення самоідентифікації та мати психологічні вади і проблеми з розвитком, хибної оцінки реальності, нелогічності когнітивних дій, занадто спрощеної та негнучкої обробки інформації, неточного та викривленого міжособистісного сприйняття, порушення та відмови від міжособистісних стосунків, почуття ненависті до себе, низької або завищеної самооцінки чи манії величі тощо. При цьому психологічні травми, отримані через таке насилля, можуть зберігатися в дорослому житті. Відтак суду не доведено наявність безсумнівних доказів винної поведінки відповідача, його свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно дитини [PERSON] та що такі дії відповідача не зумовлені непереборними об`єктивними обставинами, які не залежать від волі відповідача. При цьому з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 171 від 15.02.2023, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , однак вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання доньки (а.с. 123, 124). Також з указаного висновку вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Таїсія повідомила, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав батька, оскільки він не бере участі у її житті. Такі обставини спростовують доводи позивача, що звернення з даним позовом обумовлене бажанням самої дитини [PERSON] , про яке вона повідомила у тому числі і психологу, оскільки незаперечення дитини про позбавлення батька батьківських прав, яке може бути спричинене різними факторами, не свідчить про свідоме бажання самої дитини щодо вчинення таких дій. Так само суд не приймає до уваги посилання представника позивача на постанову Верховного Суду від 26.04.2022 у справі № 520/8264/19 від 26.04.2022, оскільки обставини, що мали місце у тій справі, не є повністю релевантними обставинам у цій справі, що розглядається. Так, хоча в обох справах відповідачі і проживають за кордоном, що певним чином негативно впливає на виконання ними своїх батьківських обов`язків, однак у справі, що переглядалась Верховним Судом, відповідач був достовірно обізнаний про тяжку життєву ситуацію дітей, викликаною хворобою та смертю їх матері, однак не вжив заходів на забезпечення догляду за дітьми, які після смерті матері були позбавлені будь-якого батьківського піклування, що викликало необхідність встановлення опіки над дітьми та призначення опікуном діда. Натомість у даному випадку відповідач піклується про безпеку дочки та, як зазначав суд вище, пропонував позивачеві, щоб дитина виїхала з країни, у тому числі і для уникнення наслідків воєнного стану. З урахуванням викладених обставин суд вважає, що позивач не довела належними, допустимими та достатніми доказами, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, що в розумінні ст. 164 СК України могло би бути достатньою підставою для ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав. За таких підстав, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, які не виконують батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про передчасність прийняття такого рішення і про необхідність надання відповідачу можливості покращити відносини з дочкою, відновити між ними психологічний зв`язок, що якраз і відповідатиме найкращим інтересам дитини. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов у частині позбавлення батьківських прав не є обґрунтованим та задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~142\~ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 50 відсотків судового збору у сумі 496,20 грн, а інші 50 відсотків судового збору у сумі 496,20 грн необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Також при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0.2638620474.1 від 12.08.2022 (а.с. 1). Відтак з урахуванням вказаних норм закону, а також того, що у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав відмовлено, сплачений судовий збір слід покласти на позивача.

Outcome: partial