Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] в січні 2023 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини. Позов мотивовано тим, що 29.04.2014 року позивач уклала шлюб із відповідачем [PERSON] . Від спільного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що на протязі останніх років їх поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення сімейних відносин. Наразі відповідач проживає окремо, подружжя не підтримує будь які відносини, відповідач не надає достатньо коштів на утримання дітей. Станом на сьогоднішній день усі витрати пов`язані із харчуванням, забезпеченням одягу, лікуванням, навчання дітей позивач несе особисто. У зв`язку з вищевикладеним позивач звернулася до суду та просила стягувати з відповідача на її користь, аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 18.01.2023 року до досягнення старшою дитиною повноліття, а також стягувати з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 18.01.2023 року і до досягнення дитиною трирічного віку. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача заперечив в задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини. Також надав суду відзив, в якому зазначено, що вимоги позовної заяви в частині стягнення аліментів на утримання дружини є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Матеріали справи не містять доказу на підтвердження того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу у такому розмірі, як просить стягнути позивач. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 29.04.2014 року між сторонами було зареєстровано шлюб, відповідний актовий запис № 701, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 29.04.2014 року. Від даного шлюбу у сторін народилося два сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 14.10.2014 року, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 09.03.2022 року. Відповідно до акту фактичного місця проживання від 09.01.2022 року позивач [PERSON] та два сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , дійсно проживають за адресою: [ADDRESS] . У частині третій\~статті 51 Конституції України\~визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до\~статті 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Згідно з частиною другою\~статті 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~статті 182 СК України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» 17.05.2017 року № 2037-VIII внесено ряд змін та доповнень до\~Сімейного кодексу України, так зокрема внесено зміни в ч. 2ст. 182\~СК України\~та згідно даних змін передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з\~статтею 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~статті 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до\~ст.\~7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2023\~рік» прожитковий\~мінімум для\~дітей віком\~до 6\~років -\~2272\~гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Дітям [PERSON] , [INFO] , виповнилося 8 років, [PERSON] року народження, виповнився 1 рік. Нормами статті 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на таке утримання є незалежним від того, чи працює дружина, незалежним від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.\~Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19). У відповідності до статті 80 СК України у разі визначення розміру аліментів одному із подружжя за рішенням суду, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом не встановлено виконання відповідачем своїх обов`язків по утриманню дітей та дружини, доказів щодо цих обставин відповідачем не надано та матеріали справи не містять, а тому слід дійти висновку, що відповідне право позивача є порушене та підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дітей (аліментів) та дружини. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Визначаючись щодо способу та розміру стягнення аліментів на утримання дітей, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дітей до їх повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа, та має можливість надавати матеріальну допомогу, а діти потребують такої допомоги. Суд бере до уваги, що відповідач доказів надання допомоги, неможливості утримувати дітей, відомостей про незадовільний стан здоров`я, підтвердження того, що у нього на утриманні знаходяться інші особи суду не надав, встановивши, що із матір`ю діти проживають більшість часу, а отже на [PERSON] покладено більше турбот щодо утримання дітей, а також те, що відповідач в цій частині позов визнав. Тому суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, встановлені обставини в їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі про який клопоче позивач. При визначені розміру аліментів судом враховані всі повідомлені обставини, визначені ст. 182 СК України. Суд також дійшов висновку, що підлягає частковому задоволенню позов в частині стягнення аліментів на утримання дружини. З урахуванням встановлених обставин, стягнення аліментів на утримання дітей, за відсутності доказів про неможливість утримувати дружину, того факту, що сторони працюють та отримують дохід, вважає справедливим встановити аліменти на утримання позивача в розмірі 1/8 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно,\~починаючи з дня подання позову до суду, і до досягнення молодшим сином трьох років. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст.ст. 79, 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 18.01.2023 року. У відповідності до п. 1. ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Що стосується витрат на правничу допомогу, то суд зважає, що відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з врахуванням чинників по фактичним обставинам, визначеним частиною четвертою вказаної статті. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу, суд враховує, що позивач скористалася допомогою адвоката, про що свідчить договір про надання правової допомоги від 09.01.2023 року, позивач сплатила за послуги адвоката кошти в розмірі 4000,00 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 5 від 09.01.2023 року. Суд вважає, що вказані витрати позивача на правничу допомогу пов`язані з розглядом справи, розмір останніх є обґрунтованим та пропорційним предмету спору. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки 3000,00 грн витрат на правничу допомогу. Також відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] 1073,60 грн. судового збору на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial