Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

25 березня 2021 до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила суд ухвалити рішення, на підставі якого стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію у вигляді дійсної ринкової вартості частини автомобілюмарки «Mercedes-Benz Vito 111 СDІ», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] , який є спільною сумісною власністю подружжя, придбаного у шлюбі та відчуженого без згоди іншого з подружжя у розмірі 141 250,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 09.08.2003 сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають доньку, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.02.2015 шлюб між подружжям [PERSON] було розірвано. [INFO] у [PERSON] народилася друга донька, [PERSON] . За час перебування у шлюбі, а саме у 2012 році, подружжям за спільні кошти було придбано автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito 111 СDІ», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] , який зареєстровано за відповідачем. Позивач зазначає, що про порушення своїх майнових прав вона дізналася 20 жовтня 2020 року. Їй стало відомо, що 13 червня 2018 року через ТСЦ 6341, Харківської області, м. Харків, вул. Шевченка 26, відповідачем [PERSON] було здійснено перереєстрацію ТЗ на нового власника за договором комісії №7089/18/006141, тобто відчуження рухомої власності. Відповідач розпорядився спірним транспортним засобом на власний розсуд, без згоди колишньої дружини. 22.10.2020 позивач звернулась з заявою до міжрайонного ВДВС з проханням витребувати з ГСЦ МВС РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області та надати їй інформацію щодо продажу транспортного засобу [NUMBER] , та звернути стягнення на дохід отриманий [PERSON] за наслідками відчуження транспортного засобу державний номер [NUMBER] . Також вона просила скласти розрахунок заборгованості за червень 2018 року зі сплати аліментів з доходу отриманого [PERSON] з урахуванням відчуження спірного автомобілю. 07.12.2020 вона отримала відповідь та розрахунок заборгованості по аліментам. З отриманої відповіді від 20.11.2020 №131220 позивачу стало відомо про відчуження 13.06.2018 відповідачем [PERSON] спірного автомобілю на підставі договору комісії №7089/18/006141 за ціною 49 000,00 грн. Позивач [PERSON] зазначає, що спірний автомобіль було придбано подружжям під час перебування у шлюбі, за сумісні кошти, а отже кожна із сторін має рівні права на нього. Разом з тим, відповідач без згоди позивач здійснив відчуження спірного транспортного засобу, а отриманими коштами він розпорядився на свій розсуд. Позивач вважає, що має право на грошову компенсацію від дійсної ринкової вартості автомобілю на момент розгляду справи. Вищевикладені обставини і стали підставою для звернення [PERSON] до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 квітня 2021 року відкрито провадження по справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації. Призначено судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 липня 2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано з Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області: ?інформацію про реєстрацію автомобіля марки «MERCEDES- BENZ VITO 111 CDІ», 2008 року випуску, синього кольору, VIN, № кузова (шасі, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; ?інформацію щодо дійсних власників автомобіля марки «MERCEDES- BENZ VITO 111 CDІ», 2008 року випуску, синього кольору, VIN, № кузова (шасі, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; ¦належним чином засвідчену копію договору комісії № 7089/18/006141 від 13.06.2018 року, на підставі якого [PERSON] відчужено ТЗ «MERCEDES- BENZ VITO 111 CDІ», 2008 року випуску, синього кольору, VIN, № кузова (шасі, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] на користь ТОВ "Автоконсалтинг Україна" уповноваженого наказом (дорученням) [PERSON] та інформацію про вчинення будь-якого правочину пов`язаного з вказаним автомобілем; фотокопії огляду транспортного засобу до акту огляду реалізації автомобіля, марки «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDІ», 2008 року випуску, синього кольору, VIN, № кузова (шасі, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , (дані докази необхідні для підтвердження того, що відчужений відповідачем автомобіль, не був пошкоджений та перебував у нормальному стані). 09 серпня 2021 року на виконання ухвали суду надійшла інформація, яка була витребувана судом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 вересня 2021 року клопотання позивача [PERSON] про призначення судової авто-товарознавчої експертизи у цивільній справі № 639/2017/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації задоволено. Призначено у цивільній справі № 639/2017/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації, судову авто-товарознавчу експертизу. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 10 лютого 2022 року на адресу суду надійшло повідомлення експерта про неможливість надати висновок. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 лютого 2022 року поновлено провадження у справі № 639/2017/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації. Призначено судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 червня 2022 року задоволено клопотання позивача [PERSON] про призначення судової авто-товарознавчої експертизи у цивільній справі № 639/2017/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації. Призначено у цивільній справі № 639/2017/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації, судову авто-товарознавчу експертизу. Провадження у справі зупинено. 29 липня 2022 року на адресу суду надійшов висновок експерта №15235 від 21.07.2022. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 серпня 2022 року поновлено провадження у справі № 639/2017/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації. Призначено судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 вересня 2022 року відмовлено у задоволені клопотання відповідача [PERSON] про направлення цивільної справи № 639/2017/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації за підсудністю. 01 березня 2023 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Гримайло К.Л. надійшла заява про застосування строків позовної давності, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволені позову [PERSON] 27 березня 2023 року від позивача [PERSON] надійшли заперечення щодо застосування строку позовної давності, в яких вона, окрім іншого, зазначила про те, що незважаючи на розірвання шлюбу з відповідачем 03 лютого 2015 року, вони продовжували жити разом, [INFO] у них народилася спільна донька. Також позивач зазначає, що після розірвання шлюбу, її права, як співвласника автомобілю, не порушувалися, оскільки вона вільно ним користувалася в межах потреб. 13 червня 2018 року відповідач таємно переоформив спірний транспортний засіб на іншого власника. Отже, до цього часу, права позивача, як власника, у тому числі і на володіння, розпорядження та користування не були порушені. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила суд позов задовольнити, стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію частини вартості транспортного засобу у сумі 141 250,00 грн., судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1 412,50 грн., за проведення експертизи в сумі 2 745,76 грн. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Гримайло К.Л. в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися, остання надала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність відповідача, у задоволені позову [PERSON] відмовити, застосувавши строк позовної давності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні було встановлено, що з 09 серпня 2003 року сторони перебували у шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2015 року. ( а.с. 14) Як зазначає позивач, під час шлюбу з відповідачем [PERSON] подружжям було придбано автомобіль марки «MERCEDES- BENZ VITO 111 CDІ», 2008 року випуску, синього кольору, VIN, № кузова (шасі, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який було зареєстровано на ім`я [PERSON] . Згідно довідки Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області від 04.08.2021 № 31/20/1-1575, автомобіль марки «MERCEDES- BENZ VITO 111 CDІ», 2008 року випуску, синього кольору, № двигуна [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , 02.11.2012 зареєстровано на ім`я [PERSON] . ( а.с. 74) Отже, спірний автомобіль було придбано у власність [PERSON] під час зареєстрованого шлюбу з [PERSON] . Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому п. 3 ч. 1, ч. ч. 6, 7 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Оскільки відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що автомобіль марки «MERCEDES- BENZ VITO 111 CDІ», державний номерний знак [NUMBER] було придбано ним за його особисті кошти, та враховуючи також те, що автомобіль було придбано сторонами у 2012 році, тобто на час перебування сторін у шлюбі, то суд приходить до висновку, що він є спільною сумісною власністю подружжя. Як зазначає позивач [PERSON] , 20 жовтня 2020 року їй стало відомо про порушення її майнових прав, а саме про те, що 13 червня 2018 року через ТСЦ 6341, Харківської області, м. Харків, вул. Шевченка, 26, відповідачем [PERSON] було здійснено перереєстрацію ТЗ на нового власника за договором комісії №7089/18/006141, тобто відчуження рухової власності. Відповідач розпорядився спірним транспортним засобом на власний розсуд, без письмової згоди позивача. Дійсно, як вбачається з інформації Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області від 12.11.2020, з гр. [PERSON] , [INFO] , з 08.06.2018 на іншого власника було переоформлено один транспортний засіб, автомобіль «MERCEDES- BENZ VITO 111 CDІ», № кузова (шасі, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . ( а.с. 24) Дана інформація підтверджується договором комісії № 7089/18/006141 від 13.06.2018 та договором купівлі-продажу транспортного засобу № 7089/18/006141 від 13.06.2018. ( а.с. 25-26; 74-81) Позивач вважає, що оскільки кошти від відчуження майна відповідач отримав особисто, розпорядився ними на власний розсуд, вона має право на грошову компенсацію від дійсної ринкової вартості автомобілю на момент розгляду справи, оскільки це майно є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК) . Вказані позиції викладені також у Пленумі Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статті 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як вбачається з висновку експерта № 15235 від 21.07.2022 середня ринкова вартість транспортного засобу «MERCEDES- BENZ VITO 111 CDІ», державний номерний знак [NUMBER] на момент проведення експертизи, а саме 21.07.2022, становить 322 403,41 грн. (а.с. 129-133) Частиною 1,2 ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно ч.2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 22,30 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім*ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховуються при поділі. В постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду дійшла висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливості сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжям проти волі іншого. Позивач [PERSON] зазначила, що спірний автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя, був відчужений її колишнім чоловіком проти її волі, а тому вона і просить стягнути з відповідача грошову компенсацію у розмірі частини дійсної ринкової вартості автомобілю у сумі 141 250,00 грн. Як було зазначено у рішенні вище, згідно висновку експерта № 15235 від 21.07.2022 середня ринкова вартість транспортного засобу «MERCEDES- BENZ VITO 111 CDІ», державний номерний знак [NUMBER] на момент проведення експертизи, а саме 21.07.2022, становить 322 403,41 грн. Отже, частина середньої ринкової вартості становить 161 201,71 грн. (322 403,41 : 2= 161 201, 71). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача грошову компенсацію у вигляді дійсної ринкової вартості частини автомобілю марки «MERCEDES- BENZ VITO 111 CDІ», державний номерний знак [NUMBER] в сумі 141 250,00 грн., що є меншої від дійсної ринкової вартості даного автомобілю, яка визначена експертом, у відповідності до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 01.03.2023 від представника відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності та відмову у задоволені позову [PERSON] з цих підстав. Статтею 72 СК України передбачено, що позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 51). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 27 червня 2018 року в справі № 61-/894/16-ц (провадження № 61-5386св18) Верховний Суд сформулював такі висновки щодо застосування статті 261 ЦК України: «аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо». Тому вирішуючи питання перебігу позовної давності за вимогами про поділ спільного майна подружжя, суди мають враховувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року (провадження № 6-258цс15)). Отже, початок перебігу позовної давності у справах про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати розірвання шлюбу в державних органах РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України), тобто з моменту виникнення спору між ними. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження № 61-5400св19), від 13 лютого 2020 року у справі № 320/3072/18 (провадження № 61-5819св19), від 13 липня 2020 року у справі № 570/4234/16-ц (провадження № 61-15213ск19). Представник відповідача просить суд застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що шлюб між подружжям було розірвано 03 лютого 2015 року. А лише 21 березня 2021 року позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому зазначила, що після розлучення між сторонами добровільної згоди щодо поділу спільно нажитого майна не досягнуто. Отже, про своє порушене право позивач знала ще в лютому 2015 року, а звернулась з позовом лише 21 березня 2021 року. Сторона відповідача вважає, що позивач вводить суд в оману стверджуючи що про порушення свого права вона дізналася в грудні 2020 з відповіді ВДВС. Дійсно, як було встановлено судом, шлюб між сторонами було розірвано 03 лютого 2015 року. ( а.с. 17) Однак, як зазначає позивач, після розірвання шлюбу вона, як власник спірного автомобілю продовжувала ним користуватися. Про своє порушене право вона дізналася 20 жовтня 2020 року, саме тоді їй стало відомо, що відповідачем [PERSON] було відчужено спірний автомобіль, який належав на праві спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування своєї позиції надала суду письмові докази, які отримала від державних органів. ( а.с. 21-25) Також позивач зазначила і надала суду письмові докази про те, що автомобіль після розірвання шлюбу залишився у користуванні відповідача. ( а.с. 27) Не користування колишнім подружжям майном, яке було набуто у шлюбі, після його розірвання не позбавляє її права власності на це майно. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач не пропустила позовну давність, оскільки спір між сторонами про поділ спільного майна виник тоді, коли позивач дізналась про продаж відповідачем спірного автомобілю. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації обґрунтована та підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на наведенні вище положення, а також на те, що позов [PERSON] було задоволено, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за проведення судової авто - товарознавчої експертизи в сумі 2 745,76 грн. та судовий збір у розмірі 1 412,50 грн. ( а.с. 1-2, 136 ) На підставі викладеного і

Outcome: approved