Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

У лютому 2023 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 30 січня 2021 року вони уклали шлюб. Зазначає, що спільне подружнє життя не склалось, оскільки у них із відповідачем різні погляди на життя, ведення домашнього господарства. Крім того, позивач вказує, що вони із відповідачкою втратили почуття любові один до одного, постійні сварки звели нанівець шлюбно-сімейні стосунки. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 лютого 2023 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 06.03.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] , в якому вона зазначила, що з позовними вимогами [PERSON] не погоджується та заперечує проти розірвання шлюбу. Вказувала, що суттєвих причин для припинення сімейних відносин та розірвання шлюбу немає, вважає позов про розірвання шлюбу передчасним. Просила надати строк для примирення терміном шість місяців. 17 березня 2023 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва змінено порядок розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу із спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 20.03.2023 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що наполягає на тому, що збереження шлюбу між сторонами не має жодного сенсу, а також, що він повністю заперечує проти надання строку на примирення. Через канцелярію суду 07 квітня 2023 року відповідачка [PERSON] подала заяву, в якій вказала, що просить суд не брати до уваги відзив на позовну заяву від 06.03.2023 року, позовні вимоги відтримує та просить задовольнити. У судове засідання позивач не з`явився, до початку судового засідання через канцелярію суду подав заяву про розгляд цивільної справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, 07.04.2023 року подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні учасниками справи не подавалися. Зважаючи на вищезазначене, суд прийшов до висновку про можливість вирішення питання про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , шлюб між сторонами зареєстрований Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 30 січня 2021 року, актовий запис №28. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 травня 2021 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Позивач наголошував, що спільного господарства з відповідачкою не веде вже тривалий час, у кожного свій бюджет. Тривалий час сторони проживають окремо один від одного, в подальшому збереження сім`ї неможливе, шлюб існує лише формально. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, вказує, що твердо вирішив розірвати шлюб. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачкою. Приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При таких обставинах справи суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя і тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір, але в своїй позовній заяві, поданій до суду не зазначив, що бажає стягнути сплачений судовий збір з відповідачки, тому судовий збір у сумі 1073,60 грн. з відповідачки стягненню не підлягає.

Outcome: approved