Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

21 листопада 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві покликається на ту обставину, що 13 липня 2017 року виконавчим комітетом Зимнівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області між відповідачем та нею було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис № 08. Відповідач за власним бажанням усиновив двоє її дітей від першого шлюбу, у зв`язку із чим є батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки сторони мають кардинально протилежні погляди на сімейне життя та на обов`язки кожного з подружжя, будь-які почуття один до одного між ними зникли, у зв`язку з чим проживають окремо один від одного. Діти проживають разом з нею. Вважає, що подружні відносини між ними припинилися. Будь-які спроби дійти згоди щодо подальшого сімейного життя виявилися марними, а тому вважає, що розірвання шлюбу між ними - це єдиний вихід у ситуації, яка склалася. Просить шлюб, зареєстрований 13 липня 2017 року виконавчим комітетом Зимнівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області між відповідачем та нею, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис № 08, розірвати. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02 грудня 2022 року позовну заяву прийнято та відкрито провадження у справі. 14 грудня 2022 року відповідач [PERSON] подав суду заяву про надання строку для примирення подружжя, заперечивши позовні вимоги, обставини та підстави, з яких заявлено позов. Вважає, що у кожній сім`ї бувають важкі періоди у спільному подружньому житті, їх треба пережити, і це не може бути підставою для розірвання шлюбу. Зазначає, що сім`я та діти для нього є найбільшою цінністю. Вказує, що позивачем не було надано доказів розпаду сім`ї та неможливості її збереження. Позивачем зазначено абстрактні причини для розірвання шлюбу, які не підтверджені доказами. Суттєвих причин не зазначено. Непорозуміння в сім`ї носять тимчасовий характер. Зазначає, що бажає зберегти сім`ю. Просить надати термін для примирення 6 місяців. 14 грудня 2022 року за клопотанням відповідача [PERSON] ухвалою суду призначено подружжю строк для примирення три місяці, до 14 березня 2023 року, а провадження у справі зупинено. 16 березня 2023 року ухвалою суду поновлено провадження у справі. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, в своїх поясненнях послалась на обставини, викладені у позовній заяві. Також вказала про те, що надання судом строку на примирення не призвело до бажаного результату, а тому наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись те, що причини розірвання шлюбу йому є незрозумілими, позивачка йому так і не пояснила, чому не бажає надалі перебувати з ним у шлюбі. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю та недоведеністю. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 13 липня 2017 року виконавчим комітетом Зимнівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області між відповідачем та нею було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис № 08, що стверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про їх народження. Сторони проживали однією сім`єю, проте як зазначає позивач, спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки сторони мають кардинально протилежні погляди на сімейне життя та на обов`язки кожного з подружжя, будь-які почуття один до одного між ними зникли, у зв`язку з чим проживають окремо один від одного. Діти проживають разом з нею. Можливості та бажання зберегти сім`ю вона не має, заходи по примиренню подружжя, вжиті судом, не дали позитивного результату. Відповідач у\~своїх заявах\~зазначив,\~що непорозуміння в сім`ї носять тимчасовий характер. Зазначає, що бажає зберегти шлюб, бо сім`я та діти для нього є сенсом життя. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони через протилежні погляди на сімейне життя не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та проживають у різних населених пунктах. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позову в суді, примирення між сторонами не відбулось. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам позивача, яка не бажає надалі перебувати у шлюбі з відповідачем та наполягає на його розірванні. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved