Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернувся до суду із позовом, в якому з урахуванням змінених та уточнених позовних вимог просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , стягнути з неї аліменти на їх утримання в розмірі по 1500 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та визначити місце проживання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] спільно з батьком [PERSON] , [INFO]., за місцем їх реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що він з 24.01.2005 перебував в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , в якому [INFO] у них народився син - [PERSON] , а [INFO] народився син - [PERSON] . Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24.06.2014, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з позивачем. На даний час позивач самостійно здійснює догляд за двома малолітніми дітьми, так як відповідачка самоусунулась від догляду за дітьми та не піклується про них, їх життям не цікавиться. У зв`язку з тим, що відповідачка усіляко відвертається від надання будь-якої допомоги та відмовляється у прийнятті участі у вихованні їхніх спільних дітей, позивач звернувся до Служби у справах дітей при Заставнівській міській раді Чернівецького району Чернівецької області з проханням позбавити відповідачку батьківських прав та отримав висновок «Про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO]., батьківських прав відносно неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO]., та [PERSON] , [INFO] » В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не вказала, заяви про відкладення розгляду справи та заперечення до суду від неї не надходило. Про розгляд справи повідомлялася судовою повісткою, надісланою за адресою, вказаною в позовній заяві, однак до суду повернувся конверт, з відміткою Укрпошти про повернення у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою. З відповіді на запит у виконавчий комітет Недобоївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області стосовно місця реєстрації відповідачки (а.с.49) вбачається, що відповідачка [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , куди і направлявся судовий виклик. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] в судове засідання не з`явився, як вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення, він був завчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, однак, в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки. Відповідно до вимог ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин, враховуючи наявність підстав, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд зі згоди позивача ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, покази свідків, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши та оцінивши подані письмові докази по справі в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків, зокрема, по вихованню своєї дитини, піклуванню про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, освіту. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. Зокрема, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є позивач та відповідачка по справі, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 26.09.2005 та серії [NUMBER] від 12.05.2009 (а.с.17-18). Сторони з 24.01.2005 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 24.06.2014 між ними було розірвано, що підтверджується копією рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24.06.2014 по справі №716/449/14-ц (а.с.19). Після розірвання шлюбу неповнолітні діти - [PERSON] та [PERSON] залишилися проживати з батьком [PERSON] та проживають по даний час за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Заставнівської міської ради Чернівецької області №44 від 13.01.2023 (а.с.22). Вищенаведене також вбачається із акту обстеження матеріально-побутових умов від 07.02.2023, з якого видно, що неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають з батьком, за вищевказаною адресою, у належному йому житловому будинку. Діти знаходяться виключно під наглядом та опікою останнього. Матір не цікавиться життям дітей, не приймає участі у їх вихованні та фінансової допомоги на їх утримання не надає. Після розірвання шлюбу місцезнаходження матері невідоме (а.с.23). Згідно характеристики, виданої Заставнівським опорним ЗЗСО І-ІІІ ступенів від 20.01.2023 № 11, малолітній [PERSON] є учнем 8 - В класу даного закладу, перебуває на утриманні та вихованні батька [PERSON] , який відповідально ставиться до виховання та навчання сина, підтримує постійний зв`язок із класним керівником закладу, регулярно відвідує батьківські збори та шкільні заходи. Мати [PERSON] з сином не проживає та вихованням дитини не цікавиться (а.с.25). Згідно характеристики, виданої Вищим професійним училищем №24, від 19.01.2023 № 71, неповнолітній [PERSON] навчається у даному закладі та здобуває професію «Кухар, кондитер». За період навчання [PERSON] зарекомендував себе як добросовісний та наполегливий учень, його вихованням займається лише батько (а.с.24). Згідно висновків про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини від 17.01.2023 стан здоров`я дітей задовільний. Звертаючись до суду із позовними вимогами позивач [PERSON] , як батько неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , посилається на те, що матір дітей - відповідачка [PERSON] з часу припинення сімейно-шлюбних відносин з ним, повністю самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, а саме з дітьми не проживає, не проявляє материнської турботи щодо них, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавиться здоров`ям та успіхами у навчанні та вихованні, а також матеріально їх не забезпечує. Будучи допитаними в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] показали суду, що позивач впродовж останніх 8 років самостійно виховує двох синів, матір до них не навідується з 2014 року. Як вбачається з довідки, виданої Недобоївською сільською радою Чернівецької області №68 від 07.02.2023, відповідачка зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.32). Згідно акту обстеження матеріально - побутових умов Недобоївської сільської ради Дністровського району Чернівецької області від 07.02.2023 № 11 до складу сім`ї [PERSON] входять її діти [PERSON] , [INFO]., та [PERSON] , [INFO], однак на момент обстеження зазначена сім`я в будинку за вищевказаною адресою не проживає, місце їх перебування невідоме (а.с.30). У своїй заяві, яка була нотаріально посвідчена та зареєстрована 22.02.2023 в реєстрі за №359, відповідачка [PERSON] надала згоду на позбавлення її батьківських прав відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.36). Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а зазначені у ст. 164 СК України фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Питання про застосування такого крайнього заходу слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц та у постанові КЦС ВС від 29 листопада 2019 року у справі № 127/23281/18, зроблено висновок по застосуванню п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Враховуючи вищезазначені норми Закону, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. 06.03.2023 орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Заставнівської міської ради Чернівецького району Чернівецької області прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням виконавчого комітету Заставнівської міської ради Чернівецького району Чернівецької області №21 від 06.03.2023 (а.с.35). При прийнятті вказаного висновку органом опіки та піклування взято до уваги те, що матір [PERSON] з часу припинення сімейних відносин із батьком дітей по сьогоднішній день, не бере участі у вихованні останніх, не утримує їх матеріально, не спілкується з дітьми, не цікавиться їх розвитком та станом здоров`я, не проявляє належної материнської турботи та не виходить на контакт з дітьми. Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи, беручи до уваги те, що відповідачка у своїй письмовій заяві надала згоду на позбавлення її батьківських прав відносно її малолітніх синів [PERSON] та [PERSON] , будь-яких спроб виправити свою поведінку не робила, судом безспірно встановлено, що [PERSON] , як матір, свідомо ухиляється від виконання своїх материнських обов`язків по вихованню дітей, а саме: не піклується про їхній фізичний та духовний розвиток, не цікавиться їхнім здоров`ям, навчанням і таким чином ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Крім цього, матеріально дітей не забезпечує. Обставини справи свідчать про небажання відповідачки займатися вихованням дітей, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про її намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на турботу про дітей. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи міститься достатньо доказів, які свідчать про те, що поведінка останньої відносно дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. На переконання суду позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON] не зашкодить інтересам дітей та їх подальшому вихованню та утриманню. Окрім того, відповідно до частини другої статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо її утримання. Згідно з частиною третьою статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до вимог ч.1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд може визначити аліменти у твердій грошовій сумі та відповідно до ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як було встановлено в судовому засіданні, малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом із батьком [PERSON] та перебувають всеціло на його утриманні, відповідачка в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання синів не надає, хоча має таку можливість, оскільки є особою працездатного віку. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідачки, суд виходить з принципу справедливості і обов`язку батьків приймати участь в утриманні дітей та у відповідності до вимог ст. 182 СК України враховує, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» від 3 листопада 2022 року № 2710-IX прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 01.12.2023 по 31.12.2023 визначено у розмірі 2833 грн. Звертаючись до суду із вимогою про стягнення аліментів, позивач просить стягувати з відповідачки на його користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 грн на кожну дитину, щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня подання даного позову до суду до досягнення дітьми повноліття. Таким чином, виходячи з обов`язку батьків утримувати дітей, конституційного права особи на прожитковий мінімум, суд вважає, що є підстави для призначення аліментів у заявленому розмірі з дати пред`явлення позову згідно вимог ч. 1 ст. 191 СК України. З приводу вимоги щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , спільно з його батьком [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої та третьої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суд насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Встановивши, що батьком створено належні умови для виховання та розвитку дитини, суд, виходячи із найкращих інтересів неповнолітнього [PERSON] , 2009 р.н., врахувавши у тому числі вік дитини, право на гармонійний розвиток і належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами та обов`язками батьків, приходить до висновку про визначення місця проживання дитини спільно з батьком. На думку суду, у спірних правовідносинах якнайкращим інтересам дитини відповідатиме те, що малолітній [PERSON] залишиться проживати у звичному для нього середовищі, з батьком, який добросовісно виконує батьківські обов`язки, враховуючи, що матір [PERSON] у своїй заяві добровільно надала згоду на позбавлення її батьківських прав, а тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved