Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

Адвокат Маюрнікова Віта Нестерівна звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова в інтересах [PERSON] із позовом до [PERSON] , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Етуаль-Авто» в якому просить визнати частково недійсним (в частині покупця) договір купівлі-продажу від 09.01.2021 року №CRM0000055058 автомобіля марки КІА К5 укладений між ТОВ «Етуаль-Авто» та [PERSON] та визнати [PERSON] покупцем за вказаним договором, а також стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 09.01.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Етуаль-Авто» укладено договір №CRM0000055058 купівлі-продажу автомобіля марки КІА К5, рік випуску 2015, колір сірий, загальною вартістю 215 000,00 грн. Вказує, що у грудні 2020 року позивач вирішив придбати уживаний автомобіль марки КІА К5. З метою накопичення необхідної суми 01.12.2020 року він взяв у борг у громадянки [PERSON] 6000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становило 167 000,00 грн. Окрім того, 08.01.2021 року позивач продав свій старий автомобіль КІА Cerato, 2008 року випуску за суму 49 000,00 грн., таким чином станом на 09.01.2021 року [PERSON] мав грошові кошти у сумі 216 000,00 грн. В цей же час позивач підтримував близькі стосунки з відповідачем [PERSON] . 09.01.2021 року [PERSON] разом з відповідачем прийшли до автомобільного салону ТОВ «Етуаль-Авто», де останній мав на меті укласти договір купівлі-продажу спірного автомобіля. Безпосередньо перед купівлею з`ясувалось, що для укладення договору купівлі-продажу необхідна згода дружини позивача, оскільки на той час він перебував у зареєстрованому шлюбі. Зазначену згоду він отримати не міг, у зв`язку з чим останній досягнув усної домовленості з [PERSON] про те, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля покупцем буде вказаний не він, а відповідач по справі, а після державної реєстрації автомобіля [PERSON] подарує [PERSON] спірний автомобіль. В той же день у присутності менеджера автосалону позивач сплатив вартість автомобіля шляхом внесення готівкових коштів у банківський термінал самообслуговування двома платежами - 145 500,00 грн. та 70 500,00 грн., після чого представник продавця та [PERSON] підписали договір купівлі-продажу автомобіля. Через 10 днів спірний автомобіль було зареєстровано у Сервісному центрі МВС за [PERSON] та присвоєно державний номерний знак. [PERSON] , вважаючи себе власником спірного автомобіля став нести обов`язки по його утриманню, зокрема придбав комплект дисків, зимові та літні шини для автомобіля. В подальшому свою обіцянку передати автомобіль позивачу за договором дарування, відповідач не виконувала, а у квітні 2021 року між ними припинились будь-які стосунки. Враховуючи викладене, вважає, що договір купівлі-продажу автомобіля фактично був укладений позивачем, як покупцем, та за рахунок його коштів, а отже просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі та визнати покупцем за договором купівлі - продажу автомобіля саме [PERSON] . Представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі з огляду на наступне. Так, зазначає, що [PERSON] дійсно уклала договір купівлі-продажу автомобіля марки КІА К5 з ТОВ «Етуаль Авто». Посилання позивача на те, що саме він вносив грошові кошти за спірний автомобіль є безпідставними, оскільки з наданих позивачем квитанцій вбачається, що платником є саме [PERSON] , а не [PERSON] . Інших доказів, які б спростовували правомірність укладеного договору позивачем не надано, а отже вважає, що останній в такій спосіб хоче неправомірно заволодіти майном, який належить відповідачу на праві власності, договір купівлі-продажу спірного автомобіля відповідає основним вимогам, викладеним у ст.203 ЦК України. На підставі викладеного вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Ухвалою суду від 31.12.2021 року відмовлено у задоволенні заяви адвоката Маюрнікової Віти Нестерівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Етуаль-Авто» про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині та визнання особи покупцем за договором купівлі-продажу. Ухвалою суду від 26.01.2022 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Ухвалою суду від 05.08.2022 року задоволено клопотання представника про проведення судових засідань у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням представником позивача власних технічних засобів за допомогою системи EasyCon. Ухвалою суду від 22.11.2022 року задоволено клопотання представника відповідача про проведення судових засідань у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням представником відповідача власних технічних засобів за допомогою системи EasyCon. В судовому засіданні від 28.12.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про виклик свідків у зв`язку із його необґрунтованістю. Ухвалою суду від 28.12.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Протокольною ухвалою суду від 05.04.2023 року залишено без розгляду клопотання представника позивача про витребування доказів у зв`язку із відмовою останнього від клопотання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволені позовних вимог відмовити, з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Судом встановлено, що 09 січня 2021 року між ТОВ «Етуаль-Авто», в особі Загребельної Ірини Володимирівни та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу №CRM0000055058, предметом якого є автомобіль марки КІА К5, VIN [NUMBER] , рік виготовлення 2015, сірого кольору, загальною вартістю 215 000,00 грн. Вказаний договір підписаний сторонами, в графі покупець зазначена « [PERSON] ». Як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що саме ним були сплачені грошові кошти двома платежами на суму 145 000,00 грн. та 70 000,00 грн., а отже фактично саме він є покупцем спірного автомобіля. Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 6 ЦК України визначено право сторін на укладення договору та врегулювання в ньому своїх відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Вбачається, що законом визначено право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору за умови дотримання вимог закону при укладенні договору. За приписами ст.ст.655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Відповідно до ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Статтею 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору, всі права, набуті сторонами правочину повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Вказана позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №643/17966/14-ц. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Частинами 1-3, 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно копії квитанції №0.0.1969493896.1 від 09.01.2021 року [PERSON] сплатила через термінал самообслуговування 145 000,00 грн. Призначення платежу: оплата за автомобіль відповідно до договору № CRM0000055058. Також, згідно копії квитанції №0.0.1969503012.1 від 09.01.2021 року [PERSON] сплатила через термінал самообслуговування 70 000,00 грн. Призначення платежу: оплата за автомобіль відповідно до договору № CRM0000055058. Таким чином, судом встановлено, що саме [PERSON] сплатила за договором купівлі-продажу автомобіля №CRM0000055058 від 09.01.2021 року грошові кошти у загальній сумі 215 000,00 грн. Зазначеними доказами підтверджується презумпція правомірності правочину, а сам договір купівлі-продажу автомобіля № CRM0000055058 від 09.01.2021 року в повній мірі відповідає основним вимогам, визначеним у ст. 203 ЦК України, а саме зміст правочину не суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, [PERSON] , яка вчинила правочин має необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення є вільним та відповідає її внутрішній волі (що також підтверджено представником відповідача в судовому засіданні), правочин вчинений у письмовій формі, встановленій законом за відплатним договором та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При цьому, позивачем не зазначено яких саме вимог, встановлених статтею 203 ЦК України було недодержано при вчиненні правочину, відповідно презумпція правомірності правочину не спростована та викладеними у позові обставинами суду не доведена. Щодо посилання позивача на такі докази як копії товарних чеків за придбання комплекту дисків та гуми для автомобіля, копії розписки про отримання коштів у позику, суд зазначає, що вказані докази є такими, що не містять інформацію щодо предмета доказування та не підтверджують факт внесення коштів [PERSON] за придбане рухоме майно (автомобіль). При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч.1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Положеннями ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з наведеного та враховуючи те, що на момент вчинення оспорюваного правочину договір купівлі-продажу за формою і змістом відповідав вимогам чинного законодавства, доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір мав бути вчинений саме позивачем, [PERSON] не надано, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання договору купівлі-продажу автомобіля частково недійсним в частині покупця. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed