Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначила, що 08.01.2017 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілю «NISSAN JUKE», д.н.з [NUMBER] , який належить [PERSON] , за кермом котрого знаходився чоловік [PERSON] - [PERSON] та автомобілем «RENAULT MEGANE», д.н. з. [NUMBER] , який належав [PERSON] та був під його керуванням. Згідно постанови Подільського районного суду м. Києва від 09.03.2017 водій [PERSON] був визнаний винним у вчиненні ДТП. Про настання страхового випадку було повідомлено ТДВ «Страхове товариство «Домінанта». На підставі протоколу ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» складено ремонтну калькуляцію та було встановлено суму страхового відшкодування. Вказує, що частина коштів були перераховані на рахунок [PERSON] , а саме: 06.10.2017 в розмірі 12 687,70 грн та 13.04.2018 в розмірі 24513,64 грн. Однак, з акту виконаних робіт № ЗН-102250 від 13.02.2017, вартість ремонту пошкодженого автомобіля «NISSAN JUKE», д.н.з [NUMBER] склала 62022,53 грн. Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» знаходиться в стадії припинення, внаслідок чого позивач звертається в даному позові щодо стягнення матеріальних збитків, спричинених дорожньо-транспортною пригодою до відповідача як винуватця дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, загальна вартість майнової шкоди, що підлягає стягненню з відповідача склала 24515,80 грн. Також зазначає, що неправомірними діями відповідача їй спричинена також і моральна шкода, яка виразилась в тому, що вона втратила на тривалий час можливістю користуватись належним їй автомобілем у зв`язку з його пошкодженням, була змушена власними силами та за власний рахунок ремонтувати транспортний засіб, що викликало суттєві незручності та певні проблеми і труднощі у пересуванні, внаслідок чого позивачка перебувала у пригніченому стані. Посилаючись на викладене, просила задовольнити позов. 11 грудня 2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Васильченко О.В. Ухвалою суду від 27.03.2020 в справі відкрито спрощене позовне провадження. Справу було призначено до розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 19 квітня 2021 року згідно розпорядження та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М. 29 листопада 2022 року до суду від представника відповідача надійшла заява про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 4000,00 грн. Відзив на позовну заяву відповідачем подано не було. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подано до суду заяву в якій просить справу слухати у відсутність позивача та його представника. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. За правилом ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами 1 та 2 статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що 08.01.2017 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілю «NISSAN JUKE», д.н.з [NUMBER] , який належить [PERSON] , за кермом котрого знаходився чоловік [PERSON] - [PERSON] та автомобілем «RENAULT MEGANE», д.н. з. [NUMBER] , який належав [PERSON] та був під його керуванням. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 17.02.2017 визнано винним [PERSON] у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на нього штраф. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, таким чином факт ДТП та вина відповідача у його вчиненні додаткового доказування не потребує. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом ч.1, п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з акту виконаних робіт № ЗН-102250 від 13.02.2017, вартість ремонту пошкодженого автомобіля «NISSAN JUKE», д.н.з [NUMBER] склала 62022,53 грн. Як вбачається з матеріалів справи, цивільна відповідальність відповідача застрахована в ТДВ СК «Домінанта». Також, матеріалами справи встановлено, що ТДВ СК «Домінанта» виплачено позивачу страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 06.10.2017 в розмірі 12 687,70 грн та 13.04.2018 в розмірі 24513,64 грн. Таким чином, різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля позивача та страховим відшкодуванням виплаченим страховиком становить 24515,80 грн. Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних в цій частині. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Частина 1 статті 27 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2 вказаної норми моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 3 вказаної норми встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. (ч. 4 ст. 27 ЦК України) Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 5 ст. 27 ЦК України) Статтею 280 ЦК України встановлено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. В контексті практики Європейського суду з прав людини варто зазначити, що справедливість компенсації як категорія, що застосовується й національним законодавцем, проте є не розкритою в судових прецедентах, визначається ЄСПЛ з урахуванням усіх обставин, а також особливостей справи. Суд суворо дотримується позиції, що відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер. У відповідності до вимог ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз`яснено в п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001 та від 27.02.2009), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. З урахуванням наведеного і виходячи з принципу справедливості та розумності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і з відповідача слід стягнути на користь позивача 2000, 00 грн відшкодування моральної шкоди. Щодо вимог про стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на правову допомогу у розмірі 9000,00 тис. грн, суд зазначає наступне. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 1 зазначеного вище Закону передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Така позиція закріплена і у п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у яких судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Зокрема, п. 48 зазначеної вище постанови встановлено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З урахуванням того, що позивачем були надані копія договору про надання правничої допомоги від 09.12.2019, розрахунок суми витрат за надану правничу допомогу, відповідно до якого позивачем було сплачено за послуги 6000,00 грн, що також підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 5, що також свідчать про оплату послуг наданих адвокатом, оформлені у встановленому законом порядку. Разом з тим, суд вважає, що вимога про відшкодування витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума витрат на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial