Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , в якому просив визначити місце проживання синів [PERSON] та [PERSON] з батьком, за місцем його реєстрації або проживання. Позовні вимоги обгрунував тим, що 16.06.2012 Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стіну Головного територіального управління юстиції у Черкаській області між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу мають двох синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На початку березня [PERSON] разом з дітьми, у зв`язку з запровадженням воєнного стану, виїхали до Чехії де знаходяться і донині. Під час відвідування дітей у Чехії та спілкування з ними він почав помічати, що дружина перестала виконувати свої материнські обов`язки: не займається розвитком дітей, не грається з ними, діти постійно сидять з телефонами, у старшого сина декілька разів були переломи кінцівок. Також старший син при розмові повідомляв, що мати часто не ночує вдома. Зазначив, що [PERSON] не працює та не має змоги матеріально забезпечити дітей, він же офіційно працевлаштований, має постійний дохід, хоче віддавати дітям свою любов і турботу, а також приділяти велику увагу їх розвитку. Наголошує, що не буде перешкоджати спілкуванню відповідачки з дітьми, але на сьогоднішній день, її недисциплінованість і безвідповідальність щодо здоров`я дітей ускладнюють виконання материнських обов`язків. Психологічно діти не готові проживати разом з матір`ю, оскільки вихованням дітей здебільшого займався він і між ними існують тісні зв`язки. Зазначив, що створив найкращі умови для дітей, в них є свій дитячий куточок, спальні місця, іграшки та інші речі для розвитку. Вважав, що проживання синів разом із ним відповідатиме їх інтересам, оскільки він має можливість займатися їх вихованням та забезпечити їм належні умови проживання. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.11.2022 відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 20.12.2022 від представника [PERSON] - адвоката Левченко М.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила суд відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин, на які він посилається у позовній заяві. Так, відповідачка перебуваючи в Чехії всіляко розвиває та навчає дітей, зокрема діти на постійній основі відвідують курси вивчення чеської мови та підготовчу школу. Діти забезпечені всім необхідним, належно харчуються та подорожують. Відповідачка на постійній основі підтримує комунікацію дітей з позивачем та всіляко їх до того заохочує. Певний час позивач був задоволений перебуванням відповідачки з дітьми за кордоном та всіляко цьому сприяв, однак останнім часом, через непорозуміння в особистих стосунках, між сторонами погіршилися відносини і позивач вирішив забрати у відповідача дітей, мотивуючи тим, що в Україні їм буде краще. У вересні 2022 року позивач мав змогу виїхати в Чехію на 21 день, щоб побачитися з сім`єю, однак не виявив бажання проводити багато часу з дітьми та на 11 день свого перебування повернувся в Україну. Знаходячись в Україні діти з батьком практично не проводили час, він ніколи не вчив уроки зі старшим сином, не мав бажання проводити з ним час. Єдине чого навчив батько сина - грати в онлайн ігри. Здебільшого вихованням і розвитком дітей займалася відповідачка. Наразі діти в Чехії забезпечені всім необхідним, мають чудові умови проживання, комфортні ліжка, меблі, іграшки. Старший син ходить до школи, відвідує басейн, спілкується з однолітками. Молодший син відвідує дитячий садок, має українську і чеську виховательку. Діти психологічно здорові, спокійні, в безпеці. Враховуючи обставини які склалися, відповідачка має бажання залишитися проживати в Чехії та надати дітям гідну освіту і безпечне майбутнє. На думку відповідачки, через постійні обстріли в Україні дітям поки повертатись додому небезпечно. Відсутність електроенергії, тепла і води може негативно вплинути як на їх фізичне так і психологічне здоров`я. Твердження позивача щодо відсутності фінансових можливостей утримувати спільних дітей не відповідає дійсності, оскільки в Чехії відповідачка отримує належну фінансову допомогу від держави, безкоштовне житло та щомісячні соціальні виплати. Окрім фінансової допомоги від уряду [PERSON] підробляє прибираючи у квартирах та офісах, а також займається фотографуванням. За час перебування в Чехії відповідачка жила виключно на свої гроші, одягала і годувала дітей до садочку та школи також за свої гроші. Отже, відповідачка фінансово забезпечена і може належним чином утримувати спільних з позивачем дітей. Діти ніколи не залишаються без догляду, під час відвідування роботи відповідачкою, вони завжди залишаються з бабусею - [PERSON] , а під час від`їзду в Україну з двоюрідною сестрою - [PERSON] , які також виїхали в Чехію. Таким чином, з урахуванням наведеного не вбачається підстав для задоволення позову та визначення місця проживання дітей разом з батьком. 02.01.2023 від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій останній наполягав на задоволенні позову. Зазначив, що під час подорожей відповідачки діти залишаються разом з її матір`ю або двоюрідною сестрою, водночас під час телефонних дзвінків відповідачка неодноразово жалілась на безвідповідальність сестри, тому покладати на таку людину догляд за своїми дітьми вважає неприпустимим. Під час телефонної розмови 15.10.2022 відповідачкою зазначалося, що молодший син до садочку не ходить, що свідчить про те, що протягом восьми місяців перебування дитини в Чехії вона позбавлена повноцінного спілкування з однолітками та нормального розвитку. Зусилля щодо забезпечення розвитку та навчання дітей [PERSON] було вжито лише у вересні 2022 року, після його візиту в Чехію і ознайомленням з умовами їх проживання, ставленням відповідачки до батьківських обов`язків та пред`явленням вимоги повернути дітей додому. Твердження відповідачки щодо постійного підтримання комунікації дітей із батьком не відповідає дійсності, насправді ж вона та її матір різними способами перешкоджають та створюють перепони у їх спілкуванні. Перебуваючи у вересні 2022 року в Чехії ним було виявлено нехтування та зневажливе ставлення [PERSON] до інституту сім`ї та шлюбу. Така її поведінка стала для нього сильним емоційним потрясінням, він був розчарованим, сповненим розпачу та відчаю, тому прийняв рішення поїхати з Чехії на декілька днів раніше. Зазначені у відзиві доводи про причини від`їзду, небажання проводити з дітьми час та про те, що він не попрощався з дітьми є відвертою неправдою. У відзиві відповідачка вказала, що в Україні діти з батьком практично не проводили час, однак це не відповідає дійсності оскільки весь вільний час вони з дітьми завжди проводили разом за прогулянками, відвідуванням ігрових, іграми вдома та переглядом мультфільмів, що підтверджується наданими фото та відеофайлами. Твердження відповідачки щодо того, що єдине чого навчив батько сина - грати в онлайн ігри на комп`ютері та телефоні є свідомо неправдивими. Він з малечку розповідав сину про те, як влаштований світ навколо, елементарні фізичні закони та властивості речей, влаштування сонячної системи, природу, рослинний та тваринний світ і багато іншого. Навіть зараз коли у старшого сина є доступ до телефону та інтернету він часто дивиться науково-популярні відео та прагне щось пізнати. Одним із їх спільних захоплень є комп`ютерна техніка та комп`ютерні ігри і вони із задоволенням проводять час за цим заняттям. Однак, під час проживання в Україні час комп`ютерних ігор старшого сина був досить обмеженим, не більше трьох годин на тиждень, з причин, що він був майже постійно зайнятий, в будні до 15:00 у школі, потім декілька разів на тиждень відвідував спортивну секцію, ввечері шкільне домашнє завдання і відпочинок, тільки на вихідних він мав змогу грати під час денного сну молодшого сина та іноді ввечері. Молодший син взагалі не мав звички грати в комп`ютерні ігри окрім дитячих розмальовок на телефоні, та й то досить рідко. За час же перебування дітей в Чехії у них виробилася стійка залежність від смартфонів та електронних розваг на них, кількість часу, що діти проводили за іграми на телефонах неодноразово викликала у нього занепокоєння, про що він повідомляв відповідачку, проте у відповідь отримував тільки відмовки, а іноді і зустрічні звинувачення. Відповідачка стверджує, що перебуваючи в Чехії жила та забезпечувала дітей виключно за власні кошти, однак ці твердження також не відповідають дійсності. Виїжджаючи за кордон вона взяла з собою заощадження із сімейного бюджету. Також він неодноразово перераховував їй гроші через електронну платіжну систему PayPal та передавав готівку. Під час перебування в Чехії оплачував купівлю продуктів в супермаркеті, одяг та особисті речі для відповідачки, одяг та іграшки для дітей, а також невеликі подарунки для її сестри. Відповідачка стверджує, що діти завжди знаходяться під наглядом її матері, або двоюрідної сестри, проте данні твердження далеко не завжди відповідають дійсності. Матір відповідачки часто їздить до України і знаходиться там по декілька місяців, стосунки ж відповідачки з сестрою не можна назвати дружніми та приязними, старший син в розмовах неодноразово скаржився на сварки та непорозуміння між дорослими при спільному проживанні. На момент складання відповіді на відзив, матір відповідачки вже другий місяць знаходиться в Україні і, принаймні, старшому сину доводиться залишатися самому в компанії абсолютно чужих йому людей. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Левченко М.М. заперечувала щодо задоволення позовних вимог, з підстав наведених у відзиві на позов. Додатково пояснила, що відповідачка належним чином виконує свої материнські обов`язки та жодним чином не перешкоджає позивачу спілкуватися з дітьми, навпаки сприяє цьому пропонуючи відповідні дні та час для їх спілкування. Наголошувала та звертала увагу суду на те, що наразі малолітні діти сторін відвідують освітні заклади в Чехії, крім того старший син також дистанційно навчається в українській школі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування ЧМР за довіреністю Зубалій Н.А. в судовому засіданні пояснила, що органом опіки та піклування готувався висновок про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . На засіданні комісії був присутній батько дітей, який підтвердив своє бажання, щоб малолітні діти проживали разом з ним, а також надав характеризуючі документи та відомості про рівень доходів. Також за допомогою месенджера «Viber» була вислухана думка мами, яка пояснила, що разом з дітьми проживає у Чехії, де їм було надано безкоштовне житло, отримує там дохід, діти відвідують чеську школу, а старший син також виконує завдання надані школою, яку він відвідував коли проживав в м. Черкаси. Оскільки мати дітей проживає за межами України, то комісія не змогла порівняти житлово-побутові умови проживання батьків, їх матеріальне становище та виховні можливості, тому лише констатувала той факт, що батьком створені умови для проживання дітей. Представник третьої особи Служба у справах дітей ЧМР в судове засідання не з`явився. про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 16.06.2012 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.11.2022 було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] відповідно, виданими Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повторно 12.10.2022. Згідно паспортних даних [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою зареєстровані і їх малолітні діти - [PERSON] та [PERSON] , про що свідчать витяги з реєстру територіальної громади від 14.10.2022. Судом також встановлено, що на початку березня 2022 року, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, відповідач [PERSON] разом з малолітніми дітьми виїхали до Чеської Республіки де знаходяться і дотепер. Діти там відвідують освітні заклади, що не заперечувалося позивачем. На даний час, сторони не можуть дійти згоди щодо того, з ким із них мають проживати малолітні діти. Позивач стверджує, що проживання малолітніх дітей разом із ним буде відповідати інтересам дітей, оскільки відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, а він має можливість забезпечити дітям належні умови проживання та повною мірою займатися їх вихованням. Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК України встановлено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини 1 статті 18, частини 1 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України та частини 1 статті 160 СК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно частини 1 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У постанові Верховного Суду від 14.02.2019 в справі № 377/128/18 суд дійшов висновку, що тлумачення частини 1 статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11.07.2017, Європейський суд з прав людини вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі необхідно брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. В параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини необхідно насамперед виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.03.2023 у справі № 577/3878/21. Положеннями статті 19 СК України встановлено, що під час розгляду спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно пункту 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею. Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Так, на виконання ухвали суду органом опіки та піклування був наданий Висновок про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] № 596-01-21 від 01.03.2023 з якого вбачається, що враховуючи ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків та виходячи з балансу інтересів батьків та дітей, орган опіки та піклування м. Черкаси вважав, що батьком дітей [PERSON] створені умови для проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Втім, вказаний висновок є неповним та однобічним, оскільки не містить відомостей на підставі яких можливо було б порівняти житлово-побутові умови проживання батьків - [PERSON] та [PERSON] , їх матеріальне забезпечення та виховні можливості. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про неналежне виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків або її негативний вплив на виховання дітей, а також не довів обставин, які б давали підстави стверджувати, що проживання дітей з матір`ю суперечить їх інтересам, натомість проживання дітей з батьком буде для них кращим. При цьому суд також враховує, що всі доводи позивача ґрунтуються виключно на його твердженні, що дітям буде краще з ним, без будь якого обґрунтування. Суд зауважує, що в умовах воєнного стану, який діє на території України з 24.02.2022 по даний час, при вирішенні спору щодо визначення місця проживання дитини слід враховувати пріоритет інтересів дитини, а також невід`ємне право дитини на життя та перебування в безпечному середовищі. Враховуючи викладене, беручи до уваги фактичні обставини справи, ставлення обох батьків до дітей, а також необхідність забезпечення розвитку дітей у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, суд вважає, що визначення місця проживання дітей із батьком не відповідатиме їх інтересам, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що проживання дітей з одним із батьків, ніяким чином не перешкоджає іншому з них брати участь у їх вихованні, матеріальному забезпеченні та спілкуванні з ними, що передбачено чинним законодавством, а в разі зміни обставин, які впливають на вирішення спору про місце проживання дітей, другий з батьків не обмежений повторно ставити таке питання. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed