Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

Позивач ТОВ "Фінансова компанія «Сіті Голд» звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , ТОВ «Траєкторія» про стягнення грошових коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.04.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 28-07-И/02. 04.04.2019 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Арагон» був укладений Договір № 18 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступив право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 28-07-И/02 від 19.04.2007 року. 31.05.2019 року між ТОВ «ФК «Арагон» (Кредитор) та ТОВ «ФК «Сіті Голд» (Поручитель) був укладений Договір поруки № 31/05-п, відповідно до якого, Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором, за виконання [PERSON] , своїх зобов`язань, що виникли за Кредитним договором № 28-07-И/02 від 19.04.2007 року укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] . Відповідно до п. 2.1. Договору поруки № 31/05-п Поручитель цією порукою забезпечує виконання зобов`язання Позичальника за Кредитним договором частково. Відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується сплатою суми у розмірі 403 560, 00 грн. Отримавши Вимогу ТОВ «ФК «Арагон» вих. № 12/08-1 від 12.08.2019 року, з метою уникнення порушення Договору поруки № 31/05-п позивач як поручитель частково погасив заборгованість [PERSON] згідно до Кредитного договору у розмірі 403 560, 00 грн. Враховуючи вищезазначене, до позивача частково перейшло право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 28-07-И/02 від 19.04.2007 року, а саме право вимоги у розмірі 403 560, 00 грн. З метою досудового врегулювання спірних правовідносин, Позивач направив на адресу [PERSON] . Вимогу вих. № 06/08-4 від 06.08.2020 року, в якій вимагав сплатити заборгованість у розмірі 403 560, 00 грн. Однак, [PERSON] проігнорував дану Вимогу та станом на 31.08.2020 року не сплатив заборгованість. Також Позивачу стало відомо, що в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] було укладено ряд договорів порук, а саме: Договір поруки № 04/06-п2 від 04.06.2020 року укладений між ТОВ «Траєкторія» та ТОВ «ФК «Арагон». На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] , ТОВ «Траєкторія» на користь ТОВ «ФК «Сіті Голд» грошові кошти у розмірі 403 560, 00 грн. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 26.11.2020 року цивільну справу за позовом ТОВ "ФК «Сіті Голд» до [PERSON] , ТОВ «Траєкторія» про стягнення заборгованості передано на розгляд за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 18.08.2021 року відкрито провадження по справі. 29.11.2021 року під представника позивача до суду надійшла Уточнена позовна заява, відповідно до якої зазначено, що 04.06.2020 року між ТОВ «Траєкторія» та ТОВ «ФК «Арагон» було укладено Договір поруки № 04/06-п2. Згідно п. 2.2. Договору поруки поручитель несе відповідальність перед кредитором, як солідарний боржник. З огляду на те, що згідно законодавства та укладеного договору поруки № 04/06-п2 від 04.06.2020 року, поручитель ТОВ «Траєкторія» разом з боржником [PERSON] несуть солідарну відповідальність за порушення зобов`язань за кредитним договором № 28-07-И/02 від 19.04.2007 року. Сума заборгованості у розмірі 403 560, 00 грн. підлягає стягненню солідарно з боржника [PERSON] та поручителя ТОВ «Траєкторія». На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] , ТОВ «Траєкторія» на користь ТОВ «ФК «Сіті Голд» грошові кошти у розмірі 403 560, 00 грн. та судові витрати. 21.12.2021 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «ФК «Сіті Голд», ТОВ «ФК «Арагон», третя особа: ТОВ «Траєкторія», про визнання договору поруки недійсним. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.04. 2007 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит», як кредитором, та [PERSON] , як позичальником, було укладено Кредитний договір, та іпотечний договір на забезпечення виконання грошового зобов`язання за Кредитним договором. 04.04.2019 року право вимоги за Кредитним договором та права за забезпечувальним договором іпотеки перейшло до ТОВ «ФК «Арагон». 31.05.2019 року було укладено договір поруки за виконання [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором між ТОВ «ФК «Арагон» у якості кредитора та ТОВ «ФК «Сіті Голд» у якості поручителя на суму 403 650, 00 грн. 04.06.2019 року було укладено договір поруки за виконання [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором між ТОВ «ФК «Арагон» у якості кредитора та ТОВ «Траєкторія» у якості поручителя на суму 1 000 000,00 грн. 04.07.2019 року було укладено договір поруки за виконання [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором між ТОВ «ФК «Арагон» у якості кредитора та ТОВ «Ваканда» у якості поручителя № 04/07-П. 10.09.2019 року право вимоги за Кредитним договором було відступлене ТОВ «ФК «Арагон» на користь ТОВ «ФК «Смарт Груп». 17.09.2019 року право вимоги за Іпотечним договором було відступлене ТОВ «ФК «Арагон» на користь ТОВ «Ваканда». 28.11.2019 року право власності на іпотечне майно (квартиру, яка була придбана за кошти, надані на підставі Кредитного договору) було зареєстроване за ТОВ «Ваканда». Позивач за зустрічним позовом зазначає, що він ніколи не спілкувався з представниками ТОВ «Ваканда», ТОВ «ФК «Сіті Голд» та ТОВ «Траєкторія», та, відповідно, не звертався до них з проханням (пропозицією) виступити у якості поручителів за його зобов`язанням. Кінцевим бенефіціарним власником компаній ТОВ «Ваканда» (яка є зараз власником іпотечного майна та одночасно поручителем), ТОВ «ФК «Сіті Голд» та ТОВ «Траєкторія» (які є поручителями за договорами поруки) є одна і та ж сама особа - [PERSON] . Фактично, з [PERSON] намагаються стягнути одну і ту ж саму суму боргу за одним Кредитним договором декілька разів, збільшуючи зобов`язання у незаконний спосіб. На даний час, не зважаючи на те, що вже відбулося звернення стягнення на іпотечне майно, яке виступало у якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, група компаній, які пов`язані через кінцевого бенефіціарного власника, шляхом незаконного відокремлення іпотечного зобов`язання від основного зобов`язання, та укладання договорів поруки поза волею [PERSON] та без повідомлення його, - його зобов`язання продовжує існувати, та з нього намагаються стягнути додаткові суми коштів, чим порушують його права як споживача фінансової послуги. Таким чином, позивач за зустрічним позовом вважає, що договір поруки № 31/05-п, укладений 31.05.2019 року між ТОВ «ФК «Арагон» у якості кредитора та ТОВ «ФК «Сіті Голд» у якості поручителя укладений з порушенням чинного законодавства, та повинен бути визнаним недійсним. На підставі викладеного, [PERSON] просить суд визнати недійсним договір поруки № 31/05-п, укладений 31.05.2019 року між ТОВ «ФК «Арагон» у якості кредитора та ТОВ «ФК «Сіті Голд» у якості поручителя. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.12.2021 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до ТОВ «ФК «Сіті Голд», ТОВ «ФК «Арагон», третя особа: ТОВ «Траєкторія», про визнання договору поруки недійсним до розгляду в одному провадженні у вищевказаній цивільній справі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.06.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення уточненої позовної заяви без розгляду. 19.07.2022 року під представника позивача до суду надійшла Уточнена позовна заява, відповідно до якої представник просить стягнути з [PERSON] , ТОВ «Траєкторія» на користь ТОВ «ФК «Сіті Голд» грошові кошти у розмірі 403 560, 00 грн. та судові витрати. 10.08.2022 року до суду від представника відповідача за зустрічним позовом - ТОВ «ФК «Сіті Голд» надійшов Відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , відповідно до якого зазначено, що 19.04.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 28-07-И/02. 04.04.2019 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Арагон» укладений Договір № 18 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступив право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 28-07-И/02 від 19.04.2007 року. 31.05.2019 року між ТОВ «ФК «Арагон» (Кредитор) та ТОВ «ФК «Сіті Голд» (Позивач; Поручитель) був укладений Договір поруки № 31/05п, відповідно до якого, Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором, за виконання [PERSON] своїх зобов`язань, що виникли за кредитним договором № 28-07-И/02 від 19.04.2007 року, укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та [PERSON] . Представник зазначає, що в діючому законодавстві України відсутні процесуальні норми щодо необхідності інформування та/або необхідності отримання згоди Боржника при укладенні договору поруки. Оскільки [PERSON] грубо порушив свої зобов`язання перед ТОВ «ФК «Арагон» як Кредитором щодо сплати грошових коштів за Кредитним договором № 28-07-И/02 від 19.04.2007 року, Позивач за первісним позовом, як Поручитель відповідно до Договору поруки № 31/05-п, змушений був частково погасити дану заборгованість перед ТОВ «ФК «Арагон». Відповідно до п. 4.6. Договору поруки № 31/05п у випадку виконання Поручителем своїх зобов`язань, передбачених п.п. 2.1., 4.3. даного Договору, до Поручителя, згідно положень ст. 514, 556 ЦК України, переходять права Кредитора, які виникли за Кредитним договором, у тому числі й ті, що забезпечують його виконання. Згідно із нормами ст. 514 ЦК України - до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Враховуючи викладене, представник вважає, що укладений 31.05.2019 року між ТОВ «Арагон» та ТОВ «ФК «Сіті Голд» Договір поруки № 31/05п є законним та таким, що не підлягає визнанню недійсним. На підставі викладеного представник ТОВ «ФК «Сіті Голд» просить відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви. 12.10.2022 року від представника відповідача [PERSON] за первісним позовом до суду надійшов Відзив на уточнену позовну заяву в редакції від 19.07.2022 року, відповідно до якого представник зазначає, що первинні грошові зобов`язання відповідача виникли на підставі укладеного між [PERSON] та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПАТ Банк «Фінанси та Кредит») 19.04.2007 року Кредитного договору № 28-07-И/02. У той же день на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 19.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Щербою Л.О., зареєстрованого в реєстрі за №1177, відповідач набув право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальна площа (кв.м): 57,2, житлова площа (кв.м): 30. На забезпечення виконання зобов`язань, які виникли з підстав укладеного Кредитного договору, вказану квартиру було передано у іпотеку, для чого між відповідачем та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» 19.04.2007 року було укладено Іпотечний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Щербою Л.О., реєстровий № 1182. 03.12.2019 року приватним нотаріусом КМНО Журавльовою Л.М. право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано за ТОВ «Ваканда». Підставою для виникнення права власності, відповідно до інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно, стало: Повідомлення про порушення основного зобов`язання, повідомлення-вимога, серія та номер: 17/09, виданий 17.09.2019, видавник: ТОВ «Ваканда» (новий іпотекодержатель); Рекомендоване повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 25.10.2019, видавник: ТОВ -Ваканда»; Договір іпотеки, серія та номер: 1182, виданий 19.04.2007, видавник: Щерба Л.О., приватний нотаріус КМНО; Договір про відступлення права вимоги, серія та номер: 267, виданий 04.04.2019, видавник: Журавльова Л.М., приватний нотаріус КМНО; Договір про відступлення права вимоги, серія та номер: 742, виданий 17.09.2019, видавник: Журавльова Л.М., приватний нотаріус КМНО. Тобто, правонаступником кредитора за основним зобов`язанням ще 03.12.2019 року на підставі Іпотечного договору було звернено стягнення на іпотечне майно - житлову квартиру, іпотекою якої в цілому (повністю) було забезпечено виконання боржником грошових зобов`язань за Кредитним договором. У ч. 4 ст. 591 ЦК України міститься загальне правило: якщо одержана від реалізації предмета застави сума не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» є спеціальною нормою, яка поширюється на зобов`язання, забезпечені іпотекою, що виключає застосування загальної норми ст. 599 ЦК України про припинення зобов`язання лише належним виконанням. Така спеціальна підстава припинення забезпеченого іпотекою зобов`язання означає, що припиняються будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання. Це правило поширюється на всі випадки позасудового врегулювання вимог іпотекодержателя щодо основного зобов`язання в повному обсязі, включаючи як основний обов`язок боржника, так і додаткові обов`язки, що існують у межах тих самих зобов`язальних правовідносин. Та обставина, чи залишилася після вказаного позасудового врегулювання фактично невиконаною будь-яка частина основного зобов`язання, правового значення не має. Таким чином, враховуючи, що кредитором за основним зобов`язанням звернено стягнення на предмет іпотеки, яким було забезпечено виконання зобов`язань за Кредитним договором (завершене позасудове врегулювання), представник вважає, що підстави для стягнення з відповідача за первісним позовом на користь ТОВ «ФК «Сіті Голд» грошових коштів у розмірі 430 560, 00 грн. та судових витрат - відсутні. На підставі викладеного представник відповідача [PERSON] просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 430560,00 грн. та судового збору. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 17.10.2022 року відмовлено представнику відповідача [PERSON] у задоволенні заяви про відвід судді Лісовської О.В. Передано заяву представника відповідача [PERSON] про відвід судді Лісовської О.В. на розгляді іншому судді у порядку, визначеному ст. 33 ЦПК України. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 19.10.2022 року відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - адвоката Чекмана М.П. про відвід судді Деснянського районного суджу м. Києва Лісовської О.В. в цивільній справі №760/19229/20 за позовом ТОВ "ФК «Сіті Голд» до [PERSON] , ТОВ «Траєкторія» про стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом [PERSON] до ТОВ «ФК «Сіті Голд», ТОВ «ФК «Арагон», третя особа: ТОВ «Траєкторія», про визнання договору поруки недійсним. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом повністю підтримав позовні вимоги первісного позову та просив їх задовольнити, у задоволенні зустрічних позовних вимог просив відмовити. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник проти основного позову в частині стягнення грошових коштів з [PERSON] заперечували, повністю підтримали зустрічний позов, просили його задовольнити. Представник відповідача за первісним позовом - ТОВ «Траєкторія» - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Представник відповідача за зустрічним позовом - ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Сіті Голд» підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 19.04.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 28-07-И/02. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. 04.04.2019 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Арагон» був укладений Договір № 18 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступив право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 28-07-И/02 від 19.04.2007 року. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 31.05.2019 року між ТОВ «ФК «Арагон» (Кредитор) та ТОВ «ФК «Сіті Голд» (Поручитель) був укладений Договір поруки № 31/05-п, відповідно до якого, Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором, за виконання [PERSON] , своїх зобов`язань, що виникли за Кредитним договором № 28-07-И/02 від 19.04.2007 року укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] . Відповідно до п. 2.1. Договору поруки № 31/05-п Поручитель цією порукою забезпечує виконання зобов`язання Позичальника за Кредитним договором частково. Відповідальність Поручителя перед кредитором обмежується сплатою суми у розмірі 403560, 00 грн. На підставі п. 4.1. Договору поруки, у випадку невиконання Позичальником в установлені Кредитним договором строки зобов`язань, передбачених Кредитним договором, Кредитор зобов`язаний направити Поручителю письмове повідомлення, яким довести до відома Поручителя такт недотримання Позичальником вимог Кредитного договору. Пунктом 4.3. Договору поруки передбачено, що Поручитель протягом 15-ти банківських днів, наступних за днем отримання від Кредитора передбаченого п. 4.1. даного Договору повідомлення, зобов`язується перерахувати на поточний рахунок Кредитора суму, визначену останнім у розрахунку заборгованості Позичальника, але не більше суми встановленої у п. 2.1. цього Договору. Згідно із п. 4.6. Договору поруки у випадку виконання Поручителем своїх зобов`язань, передбачених п.п. 2.1., 4.3. даного Договору, в повному обсязі або частково, до Поручителя, згідно положень ст.ст. 514, 556 Цивільного кодексу України, переходять права Кредитора, які виникли за кредитним договором у тому числі ті, що забезпечують його виконання. 04.06.2019 року між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Траєкторія» був укладений Договір поруки № 04/06-п2, відповідно до якого, Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором, за виконання [PERSON] , своїх зобов`язань, що виникли за Кредитним договором № 28-07-И/02 від 19.04.2007 року укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] . Відповідно до п. 2.1. Договору поруки № 04/06-п2 Поручитель цією порукою забезпечує виконання зобов`язання Позичальника за Кредитним договором частково. Відповідальність Поручителя перед кредитором обмежується сплатою суми у розмірі 1000000, 00 грн. На підставі п. 4.1. Договору поруки, у випадку невиконання Позичальником в установлені Кредитним договором строки зобов`язань, передбачених Кредитним договором, Кредитор зобов`язаний направити Поручителю письмове повідомлення, яким довести до відома Поручителя такт недотримання Позичальником вимог Кредитного договору. Пунктом 4.3. Договору поруки передбачено, що Поручитель протягом 15-ти банківських днів, наступних за днем отримання від Кредитора передбаченого п. 4.1. даного Договору повідомлення, зобов`язується перерахувати на поточний рахунок Кредитора суму, визначену останнім у розрахунку заборгованості Позичальника, але не більше сум встановленої у п. 2.1. цього Договору. Згідно із п. 4.6. Договору поруки у випадку виконання Поручителем своїх зобов`язань, передбачених п.п. 2.1., 4.3. даного Договору, в повному обсязі або частково, до Поручителя, згідно положень ст.ст. 514, 556 Цивільного кодексу України, переходять права Кредитора, які виникли за кредитним договором у тому числі ті, що забезпечують його виконання. 12.08.2019 року ТОВ «ФК «Арагон» направило на адресу ТОВ «ФК «Сіті Голд» Вимогу вих. № 12/08-1, в якій вимагало сплатити заборгованість у розмірі 403 560, 00 грн. Отримавши Вимогу ТОВ «ФК «Арагон», з метою уникнення порушення Договору поруки № 31/05-п, позивач, як поручитель, частково погасив заборгованість [PERSON] згідно до Кредитного договору у розмірі 403 560, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6 від 19.08.2019 року. З метою досудового врегулювання спірних правовідносин, позивач направив на адресу [PERSON] . Вимогу вих. № 06/08-4 від 06.08.2020 року, в якій вимагав сплатити заборгованість у розмірі 403 560, 00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником за останні три роки, які передували зверненню позивача з відповідним позовом до суду. У ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, за своєю правовою договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає за умови його існування, відтак у поручителя не виникає власних зобов`язань перед кредитором, він несе виключно солідарну відповідальність за неналежне виконання боржником своїх зобов`язань. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як встановлено в судовому засіданні та доведено зібраними по справі доказами, Поручителем ТОВ «ФК «Сіті Голд» було сплачені грошові кошти у розмірі 403560,00 грн. у якості часткового погашення Поручителем заборгованості Позичальника [PERSON] . Відповідно до ч. 1,2 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Таким чином, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач у позовній заяві як на підставу для задоволення позову частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки ґрунтуються на наявних в матеріалах справи достатніх та допустимих доказах, тому суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з ТОВ «Траєкторія» на користь ТОВ «ФК «Сіті Голд» грошових коштів у розмірі 403560,00 грн. Щодо вимог позивача до відповідача [PERSON] , слід зазначити наступне. Судом встановлено, що в забезпечення виконання [PERSON] за Кредитним договором № 28-07-И/02 між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та [PERSON] був укладений Договір іпотеки квартири від 19.04.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Щербою Л.О., реєстровий № 1128. 17.09.2019 року право вимоги за Іпотечним договором від 19.04.2007 року за зареєстрованим номером № 1182, було відступлене ТОВ «ФК «Арагон» на користь ТОВ «Ваканда». Як вбачається зі змісту Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 28.11.2019 державний реєстратор приватний нотаріус КМНО Журавльова Л.М. на підставі повідомлення про порушення основного зобов`язання, повідомлення-вимоги, серія та номер: 17/09, виданий 17.09.2019, видавник: ТОВ «Ваканда» (новий іпотекодержатель); рекомендованого повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 25.10.2019, видавник: ТОВ -Ваканда»; договору іпотеки, серія та номер: 1182, виданий 19.04.2007, видавник: [PERSON] , приватний нотаріус КМНО; договору про відступлення права вимоги, серія та номер: 267, виданий 04.04.2019, видавник: [PERSON] , приватний нотаріус КМНО; договору про відступлення права вимоги, серія та номер: 742, виданий 17.09.2019, видавник: [PERSON] , приватний нотаріус КМНО., здійснила державну реєстрацію права приватної власності за ТОВ «Ваканда» на квартиру [ADDRESS] . Таким чином, ТОВ «Ваканда» було здійснено дії, щодо набуття права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що Іпотека припиняється у разі набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Отже, положення ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачають таку підставу припинення зобов`язання, як позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення вимог кредитора - іпотекодержателя. У разі завершення такого позасудового врегулювання, тобто звернення стягнення на предмет іпотеки у способи, визначені ст. 37 Закону України «Про іпотеку», зобов`язання припиняється, оскільки за положеннями Закону усі наступні вимоги є недійсними. Іпотекодержатель сам обрав такий спосіб захисту, як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, на підставі застереження про задоволення його вимог як іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, і зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки. Такий правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у справі № 756/31271/15-ц (провадження № 61-4156св18) від 20 червня 2018 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Сіті Голд» про стягнення грошових коштів з [PERSON] , слід відмовити за безпідставністю. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] , то слід зазначити наступне. У своїх зустрічних позовних вимогах [PERSON] просить визнати недійсним договір поруки №31/05-п від 31.05.2019 року, зважаючи на те, що при його укладенні було порушено вимоги діючого законодавства. Судом встановлено, що 31.05.2019 року між ТОВ «ФК «Арагон» (Кредитор) та ТОВ «ФК «Сіті Голд» (Поручитель) був укладений Договір поруки № 31/05-п, відповідно до якого, Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором, за виконання [PERSON] , своїх зобов`язань, що виникли за Кредитним договором № 28-07-И/02 від 19.04.2007 року укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] . Відповідно до п. 2.1. Договору поруки № 31/05-п Поручитель цією порукою забезпечує виконання зобов`язання Позичальника за Кредитним договором частково. Відповідальність Поручителя перед кредитором обмежується сплатою суми у розмірі 403560, 00 грн. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог ст. 203 ЦК України, а саме: - зміст правочину не має суперечити чинному законодавству та моральним засадам суспільства; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину; - вчинення правочину у формі, встановленій законом; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Згідно з п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення. Згідно з приписами ст. 553, 554 ЦК договір поруки укладається кредитором і поручителем за зобов`язанням, яке забезпечується договором поруки. Що ж стосується боржника, то він стороною договору поруки не виступає, а є учасником у зобов`язанні, забезпеченому порукою. Обов`язок кредитора або поручителя за договором поруки одержувати згоду боржника на укладення такого договору законодавством не передбачений та не випливає зі змісту правовідносин поруки. Відповідно, відсутність зазначеної згоди не порушує й умов дійсності договору поруки та не є підставою для визнання його недійсним.(Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду №910/174/17від 8.08.2018р.). Таким чином, відсутність у [PERSON] будь-якої інформації про укладений договір поруки, неотримання його згоди на забезпечувальне зобов`язання, саме по собі не свідчить про фіктивність договору поруки від 31.05.2019 року. Разом із тим це не означає, що за позовом позичальника такий договір поруки не може бути визнано недійсним, якщо буде доведено, що він звужує його права чи розширює обов`язки, зокрема, передбачає оплату послуг поручителя боржником відповідно до вимог статті 558 ЦК України, чи доведено зловмисну домовленість кредитора з поручителем тощо (Постанова Верховного Суду у складі суддів Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року м.Київ №522/8158/15-ц). Позивач за зустрічним позовом не навів доказів та представник не висловив аргументів щодо збільшення обсягу відповідальності позивача у зв`язку з укладеним договором поруки. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Крім того, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (стаття 215 ЦК України). Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у справі №6-95цс13, виходячи з того, що відповідно до статті Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити, чи дійсно порушуються права сторони та у чому саме полягає порушення цих прав. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Позивачем за зустрічним позовом не надано суду належних та допустимих доказів порушення відповідачем його законних прав та інтересів. Аналізуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що правових підстав для визнання оспорюваного договору позики недійсними немає. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для визнання оспорюваного договору недійсними. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача ТОВ «Траєкторія» на користь позивача ТОВ «ФК «Сіті Голд» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 6053,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial