Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

До Южноукраїнського міського суду Миколаївської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 12 липня 2002 року перебуває у шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу вони мають трьох дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх декількох років стосунки між ними погіршились, зникли взаєморозуміння та повага, почали виникати сварки. З листопада 2022 року вони проживають окремо, шлюбних сімейних стосунків не підтримують. Кожен живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично їх сім`я припинила існування. Примирення між ними неможливе. Просить суд розірвати шлюб. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та суду поясив, що між ним та відповідачкою зникли взаєморозуміння, довіра та любов. Відповідачка під час сварок в останній час постійно виганяла його з дому, що і змусило його піти. З тих пір вони проживають окремо. На примирення він не згоден. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] визнала позовні вимоги та суду пояснила, що відповідач не бере участі у вихованні дітей, не цікавиться їх життям, погано ставиться до старшої доньки. Між ними втрачені почуття любові, поваги та взаєморозуміння. Збереження шлюбу між ними неможливе. Судом встановлено, що 12 липня 2002 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, про що складено відповідний актовий запис № 149 та видано свідоцтво про шлюб (повторно) серії [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 12, 13). Судом встановлено, що сторони шлюбних відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть, проживають окремо. Відповідачка згодна з позовом про розірвання шлюбу. Спорів про поділ майна та місце проживання дітей між сторонами на час розгляду справи не існує. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору та спору щодо місця проживання дитини між сторонами не має, примирення між позивачем та відповідачкою неможливе. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти цього, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Питання щодо визначення місця проживання дітей судом не вирішується, оскільки не є предметом спору та відповідна вимога як позовна позивачем не заявлялась. Відповідного зустрічного позову з цього приводу до суду також не надходила. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище. Відповідачка просить після розірвання шлюбу залишите їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». На підставі викладеного та

Outcome: approved