Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. На підставу своїх вимог спирається на те, що 3 січня 2017 року [PERSON] (прізвище до шлюбу [PERSON] ) зареєструвала шлюб з [PERSON] . Шлюб зареєстровано виконкомом Потаської сільської ради Маньківського району Черкаської області, про що складено відповідний актовий запис №1 від 03.01.2017 року та видано Свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] . Від шлюбу з відповідачем позивача має дитину - [PERSON] , [INFO] . Також у позивача є старший син від попереднього шлюбу [PERSON] , 2003 року народження. Спільне життя з відповідачем не склалося. У кінці 2015 року відповідач поїхав на заробітки до Польщі. Там постійно працював, періодично надсилаючи кошти, які позивач вимушена була виплачувати здебільшого у якості кредитних платежів за будинок, в якому проживала родина. У 2016 році позивач вперше дізналась про зраду відповідача. Тоді, прагнучи зберегти сім`ю і повіривши завірянням відповідача, що вказане не повториться ніколи, позивач пробачила зраду. Згодом, у червні місяці 2017 року, позивач разом з дітьми поїхала до Польщі, і стала проживати разом з відповідачем. При цьому, будучи всебічно розвинутою людиною, позивач не нехтувала жодною можливістю заробити гроші (працюючи прибиральницею, випікаючи на продаж кондитерські вироби, надаючи жінкам послуги манікюру) постійно мала роботу, та забезпечувала себе, та дітей, а за оренду житла оплачували навпіл з відповідачем. У 2020 році позивачу стало відомо, що відповідач весь час перебування за кордоном мав позашлюбні стосунки з іншою жінкою, і вони й досі тривають. Двічі за спільне життя у Польщі до позивача було застосовано фізичне насилля на очах у малолітньої дочки. Після перших побоїв позивач потрапила до лікарні з фізичними травмами. Вдруге, у березні місяці 2021 року фізичне насилля стало причиною фактичного розірвання відносин, та звернення за психологічною, та медичною допомогою до Центру з прав жінок у місті Гданську. Попри окреме проживання позивача та відповідача протягом тривалого періоду, а також те, що відповідач фактично проживає у цивільному шлюбі з іншою жінкою, а моральне виховання, і матеріальне утримання дітей майже повністю забезпечує позивач. Відповідач постійними дзвінками, погрозами, та психологічним тиском втручається у життя позивача та її дітей, завдає їм моральних страждань. Як наслідок, діти його не поважають, бояться та відмовляються від будь якого спілкування з батьком (вітчимом). Під час однієї з останніх зустрічей відповідача з дочкою, через неможливість знаходження спільної мови з дитиною, здійснюючи психологічний тиск, та проявляючи відкриту агресію позивач вдарив дитину по лиці. Внаслідок такого поводження дитині знадобилась психологічна підтримка, яка була надана в Центрі прав жінок у місті Гданську. Таким чином, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені з березня місяця 2021 року. Спільне господарство подружжям не ведеться. Внаслідок пережитих психологічних, та фізичних травм, і душевних переживань, подальше спільне проживання та збереження шлюбу між позивачем та відповідачем неможливі. Майновий спір станом на дату подання позовної заяви між сторонами відсутній. Для вирішення даного спору позивачем вживалися заходи спрямовані на досягнення домовленостей щодо невтручання у особисте життя, звернення за допомогою до Центру прав жінок, численні прохання залишити позивача, та спільну дочку у спокої, проте, вказані дії, які було вжито, не дали результатів, що на думку позивача, і є можливими заходами досудового врегулювання спору, в зв"язку з чим позивач вважає, що шлюб між позивачем та відповідачем підлягає розірванню, з визначенням місця проживання неповнолітньої дочки [PERSON] разом із позивачем. Щодо стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] позивач зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і при цьому обоє батьків мають рівні зобов`язання по утриманню дитини. Проте, станом на дату подання позовної заяви, відповідач нестабільно та не систематично фінансово допомагає позивачу утримувати спільну неповнолітню дитину дочку [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) призначаються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач має нерегулярний дохід, точний розмір якого важко встановити, оскільки багато років поспіль працює у Польщі, проте користуючись відкритими офіційними джерелами можна встановити рівень середньої заробітної плати у Польщі в той чи інший період, зокрема інформація на сайті Мінфіну оприлюднює дані станом на червень місяць 2021 року та відображає такі цифри: 5505,00 PLN (польських злотих) за місяць еквівалент: 1448,06 USD (доларів США), 1218,29 EUR (Євро) 39353,04 UAH (українських гривень). Активне посилання: https://mdex.mmfin.com.ua/ua/labour/salarv/world/poland/. За даними сайту [INFO] (Правова та юридична підтримка мігрантів), середня зарплата в Польщі в євро у 2022 році перевищила 1000 євро на місяць, що в еквіваленті складає 31 324,00 грн. (станом на 19.05.2022 року). Враховуючи те, що кошти на утримання дитини надаються відповідачем нестабільно та їх сума щоразу змінюється, а також те, що дочка проживає з матір`ю, у позивача є необхідність щомісячного планування витрат, яке наразі зробити неможливо. У зв`язку з цим, позивач вважає, що у такому випадку аліменти повинні бути визначені у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог Сімейного кодексу України (ст. 182-184), вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач має нормальний стан здоров`я, який дозволяє йому вже 8 рік працювати на заробітках, має нерухомість, автомобіль та інше майно. Виходячи з того, що встановлений прожитковий мінімум в Україні для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2022 по 30.06.2022 становить 2618,00 грн., та зважаючи на те, що 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено (указами №133/2022 та 259/2022 продовжено) воєнний стан, внаслідок чого позивач разом з дитиною вимушена залишатись проживати закордоном, позивач вважає справедливим стягнення аліментних виплат на утримання [PERSON] , у розмірі 5000 гривень на місяць. За таких обставин, позивач вимушена звертатись до суду з даною позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 01.06.2022 року по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позовні вимоги частково, а саме визнав позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та покладення на відповідача судового збору в сумі 992 грн. 40 коп. за подачу позовної вимоги щодо розірвання шлюбу, іншу частину позовних вимог не визнав. Суд, системно дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, вивчивши правові норми, які регулюють дані правовідносини, приходить до наступного. 3 січня 2017 року укладено шлюб між позивачем та відповідачем який зареєстрований виконкомом Потаської сільської ради Маньківського району Черкаської області, про що складено відповідний актовий запис №1 від 03.01.2017 року та видано Свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] . (а.с.11). Позивач в шлюбі народила дитину: дочку [PERSON] , [INFO] батьком якої є відповідач. (а.с.12). Згідно позовних\~вимог позивач\~зазначає,\~що спільне життя у них не склалось, шлюбні відносини між ними припиненні, спільне господарство не ведуть, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим, воно суперечить їх інтересам. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позовні вимоги в частині про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 СК України. Відповідно до статті 51 Конституції України та ч. 1 ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Ч. 3 та 4 ст.\~56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до\~ ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215\~ЦПК України (в редакції на 2007). У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Встановивши, що шлюб між сторонами на даний час носить формальний характер, збереження шлюбу суперечать інтересам сторін, суд дійшов висновку про неможливість збереження шлюбу та наявності підстав для його розірвання, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України). Суд звертає увагу, що судом було застосовано положення ст. 111 СК України щодо надання строку на примирення, проте сторони у визначений строк не дійшли до примирення. Вирішуючи даний спір, суд з`ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, враховуючи фактичні взаємовідносин між сторонами. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. Згідно з чинним законодавством, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина (яка не досягла 14 років), спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В даному випадку із матеріалів справи вбачається, що позивачка та її неповнолітня дочка [PERSON] знаходяться за межами України, як і відповідач, що в свою чергу не дає змоги суду почути думку самої дитини щодо місця її проживання. Проте під час судового розгляду встановлено, що на даний час дитина проживає з матір"ю та перебуває на її утриманні. Заперечуючи проти позовної вимоги в частині визначення місця проживання вдповідач фактично визнає факт того, що дитина проживає з матір"ю в іншій країні. Підтвердженням даного факту є його звернення до компетентного органу Республіки Польща щодо повернення його дочки до Польщі із США. Але заперечуючи позовні вимоги в частині визначення місця проживання неповнолітньої доньки [PERSON] та визнаючи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу і зазначаючи про спір щодо визначення місця проживання дитини відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу того, що позивачка дійсно перебуває з неповнолітньою дочкою в іншій країні та незаконно вивезла свою доньку [PERSON] . Суд вважає за можливе, враховуючи на даний час ситуацію в Україні (військовий стан), з метою не порушення та дотримання прав неповнолітньої [PERSON] [INFO] вирішити питання про залишення проживання дитини з матір"ю та одночасно роз"яснити відповідачу його право до звернення до суду з позовом про зміну місця проживання дитини в порядку цивільного судочинства України. На підставі вищевикладеного місце проживання дитини: дочки [PERSON] , [INFO] , слід встановити за місцем проживання матері - позивача по справі, оскільки на даний час остання перебуває на утриманні матері та проживає разом з нею. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі, суд зазначає наступне. Як встановлено від шлюбу сторони мають спільну дитину: дочку [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження якої відповідач записаний як батько дитини. (а.с.12). Як зазначає позивач згідно позовних вимог відповідач добровільно коштів на утримання та виховання дитини в належному розмірі надавати не бажає. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач в повній заяві визначила позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Між сторонами виникли аліментні правовідносини щодо зобов`язання батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Предметом доказування є стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідач нестабільно та не систематично допомагає утримувати спільну дитину. Позивач не зазначає в позові і не надає належних доказів, який вона має місячний дохід. Також позивач не надає жодного доказу щодо матеріального становища відповідача на час подачі позову. Тобто з наданих позивачем доказів не можливо встановити ні її середній заробіток, ні відповідача. Звертаючись до суду з даним позовом позивач не надала доказів, які б вказували на матеріальне становище відповідача, наявність на праві власності, володіння у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, або ж понесених відповідачем витрат на придбання майна, сума якого перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, що в силу ст. ст. 182 СК України, є її обов`язком. Вирішуючи даний спір, суд повинен належним чином встановити матеріальне становище відповідача, перевірити фінансову можливість платника аліментів сплачувати заявлену позивачем суму аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» у 2023 році установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 грн. Згідност. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази та положення статті 182 СК України, суд вважає за доцільне визначити аліменти на утримання дитини, у розмірі 1/4 частки всіх доходів відповідача, без визначення твердої грошової суми, оскільки позивачем не виконано обов`язок покладений на неї положеннями ст. 182 СК України, що не дає змогу суду визначити та встановити спроможність відповідача до сплати аліментів у твердій грошовій сумі або застосування мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину. Суд звертає увагу, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення аліментів, задоволивши дані вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини: дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, що буде відповідати мінімальному гарантованому розміру аліментів на одну дитину та встановленим обставинам справи. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за позовні вимоги в частинні розірвання шлюбу покласти на відповідача, оскільки останній визнав дану вимогу, в частині стягнення аліментів судовий збір покласти також на відповідача який звернути в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved