Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

До Самбірського міськрайонного суду Львівської області 24 березня 2023 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та залишення проживання неповнолітніх дітей разом із батьком. Позовна заява [PERSON] обґрунтована тим, що 12 листопада 2011 року у Викотівській сільській раді Самбірського району Львівської області між позивачем та відповідачкою було зареєстровано шлюб. Позивач зазначає, що з відповідачкою сімейне життя не склалося, у них різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого виникали постійні скандали. За таких обставин позивач вважає, що сім`я розпалась остаточно, подальше спільне проживання та збереження сім`ї неможливе, просить шлюб розірвати. Крім того, позивач просить залишити проживати із ним неповнолітніх дітей, а саме: дочки [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , оскільки мати живе окремо від них, бажає виїхати на постійне місце проживання до Іспанії. [PERSON] , як батько, усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дітей, створення для них належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку. На адресу відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМСУ у Львівській області, згідно з вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 27 березня 2023 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області було направлено запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки [PERSON] (а.с. 12). Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 6 квітня 2023 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 7 квітня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 15). Позивач [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує повністю (а.с. 18). Відповідачка [PERSON] , яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибула, подала до суду заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутності, просила залишити дітей проживати із батьком (а.с. 17). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 листопада 2011 року у Викотівській сільській ралі Самбірського району Львівської області, актовий запис № 7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] (а.с. 3). Від сумісного життя сторони мають двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 8), та дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Сторони припинили шлюбні відносини з причин відсутності між ними почуття любові, поваги та взаєморозуміння. Сторони не підтримують шлюбні відносини, однією сім`єю не проживають, спільного господарства не ведуть. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Добровільність шлюбу - принцип сімейного права, що охоплює наявність вільної та цілковитої згоди не лише при реєстрації шлюбу, а й під час перебування у шлюбі і подальшого його розірвання. Тобто ніхто не може бути примушений до перебування у шлюбних відносинах. За положеннями частини третьої статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до частини першої статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За положеннями статті 112 СК України, при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Одночасно, згідно із статтею 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Дослідивши матеріали справи, суд вважає збереження сім`ї сторін неможливим, позов законним, обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що сторони не підтримують шлюбні відносини, наполягають на розлученні, на примирення не згодні. Сторони вирішили, що дочка [PERSON] та дочка [PERSON] , залишаться проживати разом із позивачем. Згідно з правилами частин 1 та частини 2 статті 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Як встановлено судом, як на час пред`явлення позову, так і на час розгляду справи судом, між сторонами не існувало спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу (Постанова ВС від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18). Тому після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей, а саме: дочку [PERSON] та дочку [PERSON] , слід залишити проживати з позивачем. При цьому суд констатує, що рішення суду у цивільній справі про розірвання шлюбу за своєю правовою природою не є судовим рішенням, яке стосується визначення місця проживання дитини у розумінні статті 19 СК України (Постанова ВС від 25 квітня 2018 року у справі № 344/2561/16-ц). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем [PERSON] при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий в розмірі 1073 грн. 60 коп. (а.с. 10). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач при зверненні до суду не просив відшкодувати йому понесені судові витрати. Отже, враховуючи такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність, понесені судові витрати позивачу при ухваленні рішення не відшкодовуються.

Outcome: approved