Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділ реєстрації фізичних осіб по Комунарському району м. Запоріжжя Управління державної реєстрації фізичних осіб, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначено, що позивач [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до договору обміну від 10.02.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняк О.С., зареєстрованого у реєстрі за № 134 та зареєстрованого ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 11.02.2000 року за реєстровим № 36165. Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача. Починаючи з березня 2015 року, через постійні чвари та непорозуміння, шлюбні відносини між сторонами припинилися. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.10.2018 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Відповідач і надалі залишається зареєстрованим у квартирі за вищевказаною адресою. З 2015 року по теперішній час [PERSON] у квартирі не проживає, його особистих речей у квартирі не має. Відповідач комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не приймає. Ніяких перешкод у проживанні відповідача позивачем не чинилося, він виїхав з квартири добровільно. Позивачу відомо, що у останнього вже є інша сім`я, але точної адреси його проживання наразі їй невідомо. Реєстрація відповідача у квартирі за вищевказаною адресою створює перешкоду позивачу, як власнику квартири, в користуванні житловим приміщенням, адже виникають проблеми зі сплатою нарахованих надміру комунальних платежів, які відповідач не сплачує, повноцінно скористатися субсидією по оплаті комунальних платежів, тому позивач за захистом своїх прав звернулася до суду. Посилаючись на зазначене, у зв`язку з тим, що відповідач не проживає за місцем реєстрації без поважних причин понад шість років, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 01.11.2021 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження і з метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочати підготовче провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою від 10.02.2022 року підготовче провадження у цивільній справі № 333/7471/21 закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку. Свої інтереси довірила представляти адвокату Мульченку Є.В., який надав суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, був повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Представник позивача згідно з наданою заявою не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи відділ реєстрації фізичних осіб по Комунарському району м. Запоріжжя Управління державної реєстрації фізичних осіб у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. \~ \~ Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору обміну квартири від 10.02.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Півняк О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 134, та зареєстрованого ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 11.02.2000 року за реєстровим номером 36165 (а.с. 7). Даний факт також підтверджується технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] , складаним «ЗМБТІ» (а.с. 9-10). Відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 331 від 26.06.2009 року, розірвано (а.с. 16-17). В квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований також колишній чоловік позивача відповідач [PERSON] , що підтверджується довідкою за підписом голови ОСББ «Щаслива оселя Новокузнецька» Сечіна С.Я. від 30.09.2021 року (а.с. 13), Витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи (а.с. 21), копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого [PERSON] Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області 10.04.1997 року (а.с. 15). Відповідно до довідки за підписом голови ОСББ «Щаслива оселя Новокузнецька» Сечіна С.Я., сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , не проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2015 року (а.с. 14). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] за адресою реєстрації не проживає, будь-яких витрат на утримання квартири не несе, будь-які угоди з приводу його проживання в квартирі з позивачем не укладав, його місце проживання позивачу на теперішній час не відомо. Реєстрація відповідача у квартирі за вищевказаною адресою створює перешкоду позивачу, як власнику квартири, у здійснені права користування та розпорядження житловим приміщенням, адже плату за комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача проводить позивач, яка не може із-за реєстрації відповідача оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, яким означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджуватися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди. Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а за ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, та це право в силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України - є непорушним. Положенням ст. 391 Цивільного кодексу України, передбачено, що власник має право прохати усунути перешкоди у користуванні власністю. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України і ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. \~ Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язання, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 9 Житлового кодексу України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. Відповідно до ст. 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 та 5 ч. 3, ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідач не знімається з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою у добровільному порядку. Таким чином, аналізуючи у сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що відповідач з 2015 року по теперішній час не мешкає у спірній квартирі без поважних причин, не є її власником, співвласником, відповідач не несе обов`язків, що випливають з договору найму жилого приміщення, але залишається зареєстрованим у спірній квартирі, що спричиняє позивачу додаткові матеріальні витрати за прописаного відповідача, тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved