Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом від 20 квітня 2021 року, в якому просив: 1). Визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до честі та гідності інформацію, розповсюджену [INFO] о 13-00 год. під час прес-конференції, яка була організована Інформаційним агентством «Українські новини», тема якої була присвячена шахрайському захопленню бізнесу сім`ї [PERSON] та задокументована на відео (тривалість 33 хв. 58 сек.), яке розміщено на сайті [INFO], а саме вислови: «В 2019 году [PERSON] предложил [PERSON] продать ему пакет акций АО «ХАРЬКОВ-ПАСС». Долго встречи переносились и сделка не состоялась. Потом в 2019 году начались действия по перерегистрации с поддельными документами, благодаря которым в октябре 2019 года компании были перерегистрированы на [PERSON] »; « Этот человек из Донецка, в своей юности состоял в бандитской группировке «17 участок», причем в Интернете он этим гордится и говорит, что очень большой опыт там нажил, спустя какое-то время он попал в СИЗО и три года пробыл там, и тоже попался на рейдерском захвате, и суммы там были большие, если я не ошибаюсь, на 33 млн. гривен обманул людей»; « Автобусы [PERSON] курсировали на неподконтрольной территории с 2014 года, т.е. за это он платил боевикам налоги. По информации многочисленных СМИ, он связан с [PERSON], одним из главарей ДРН»; 2). Зобов`язати спростувати недостовірну інформацію, розповсюджену [INFO] о 13-00 год. [PERSON] і [PERSON] під час прес-конференції, яка була організована Інформаційним агентством «Українські новини», тема якої була присвячена шахрайському захопленню бізнесу сім`ї [PERSON] та задокументована на відео (тривалість 33 хв. 58 сек.), яке розміщено на сайті [INFO], а саме вислови: «В 2019 году [PERSON] предложил [PERSON] продать ему пакет акций АО «ХАРЬКОВ-ПАСС». Долго встречи переносились и сделка не состоялась. Потом в 2019 году начались действия по перерегистрации с поддельными документами, благодаря которым в октябре 2019 года компании были перерегистрированы на [PERSON] »; « Этот человек из Донецка, в своей юности состоял в бандитской группировке «17 участок», причем в Интернете он этим гордится и говорит, что очень большой опыт там нажил, спустя какое-то время он попал в СИЗО и три года пробыл там, и тоже попался на рейдерском захвате, и суммы там были большие, если я не ошибаюсь, на 33 млн. гривен обманул людей»; « Автобусы [PERSON] курсировали на неподконтрольной территории с 2014 года, т.е. за это он платил боевикам налоги. По информации многочисленных СМИ, он связан с [PERSON], одним из главарей ДРН»; шляхом публічного виступу та зачитування резолютивної частини прийнятого в справі рішення; 3). Стягнути солідарно з [PERSON] і [PERSON] 100000,00 грн. моральної шкоди; 4). Стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] вказав, що [INFO] відбулась прес-конференція під назвою «Щодо шахрайського захоплення бізнесу сім`ї [PERSON] », організована Інформаційним агентством «Українські новини». Під час цієї прес-конференції співзасновник ТОВ «Харків-Москва» [PERSON] та її син [PERSON] поширили відносно позивача недостовірну інформацію, яка, на його переконання, порочить його честь, гідність та ділову репутацію. Інформацію, яка була поширена, є недостовірною і була викладена у стверджувальній формі та доведена до невизначеного кола осіб. Зокрема, відповідачем [PERSON] було висловлені звинувачення до позивача у рейдерському захоплені ТОВ «Харків-Москва», які позивач вважає необґрунтованими, бо не підтверджена належними доказами, та й спростовується тим, що прізвище [PERSON] відсутнє в переліку засновників вказаного Товариства. Крім цього, на переконання позивача, [PERSON] вийшла за межі, визначені законом, та у стверджувальній формі зазначила, що [PERSON] вчинив злочин та шахрайським способом зареєстрував на себе підприємством. Натоміть він, [PERSON] , не являється фігурантом кримінальних справи та йому не було повідомлено про підозру у вчиненні злочинів. До того ж він не притягувався до кримінальної відповідальності та не був засуджений, що підтверджується відповідною довідкою МВС України. Від так поширена відповідачами інформація, що отримана ними з недостовірних джерел в мережі Інтернету, неправдива та не підтверджена доказами, та носить стверджувальний характер, а від так створює негативну соціальну оцінку його ділової репутації в очах оточуючих. На час звернення до суду з позовом поширена відповідачами інформація залишається у вільному доступі за посиланням [INFO] для широкого кола користувачів мережі Інтернет. Така поведінка відповідачів завдає йому, позивачу, душевних страждань та наносить моральної шкоди, що вимагає докладати зусилля для спростування образливих тверджень та виправдовуватися перед колегами. Він, [PERSON] , отримав сильні нервові переживання та страждання, які негативно вплинули на його звичний спосіб життя, роботу та здоров`я. Поширена відповідачами інформація, на думку позивача, носить психотравмуючий характер. Тому відшкодування моральної шкоди є ефективним засобом захисту наряду з обраним способом захисту порушеного прав у вигляді спростування недостовірної інформації. Ухвалою головуючого в справі судді Дем`яненко І.В. від 14 жовтня 2021 року було відкрито провадження в справі та призначено проведення підготовчого засідання. Відповідач [PERSON] подала відзив від 02 липня 2021 року, в якому просила відмовити в задоволенні позову з огляду на такі доводи. Обов`язком позивача є доведення суду наявності усіх складових, необхідних для задоволення позов, а саме факту розповсюдження інформації, яка на думку позивача, є недостовірною; доказів на підтвердження недостовірності інформації, та того, що така інформація порушує немайнові права позивача. У відеоролику була розповсюджена інформація, яка є достовірною та була підтверджена документами Міністерства юстиції України, якими буди скасовані злочинні реєстраційні дії по внесенню змін до складу засновників юридичної особи. Але позивачем не доведено розповсюдження тієї інформації, що така перереєстрації підприємства була здійснена саме на ім`я [PERSON] . Щодо іншої інформації, яка була озвучена у відеоролику, то вона є оціночними судженнями відповідачів та була отримана зі сторонніх джерел в мережі Інтернет, в тому числі з особистих інтерв`ю [PERSON] . Від так інформацію, особисто повідомлену [PERSON] , слід вважати достовірною, адже ним не спростована. До того ж в мережі Інтернет безліч інформації відносно позивача [PERSON] , яка не спростована, є загальнодоступною, тому кожна особа може сформувати на підставі такої інформації власні оціночні судження. Відповідач [PERSON] у відзиві також вказала на те, що інформація про перебування [PERSON] в СІЗО є загальнодоступною і розміщена на сайті «Судова влада України», де зазначені номери кримінальних проваджень, в яких серед учасників [PERSON] вказаний як підсудний. Тому інформація про те, що [PERSON] обвинувачувався у рейдерському захопленні підприємства та перебував під вартою, є достовірною. В цілому ж, позивачем не надано доказів того, що розповсюджена інформація є недостовірною та що внаслідок цього було завдано шкоду його немайновим правам. Тим більше позивачем не доведено те, що розповсюдження інформації завдало йому моральної шкоди, і того в чому полягає така моральна шкода. Представником позивача [PERSON] подано відповідь на відзив від 16 липня 2021 року, в якій він висловив заперечення проти доводів відповідача [PERSON] , які зводяться до наступного. Інформація, яка була поширена в ефірі прес-конференції [INFO] й досі залишається доступною для широкого загалу за посиланням в мережі Інтернет [INFO], та присвячена обвинуваченню [PERSON] у рейдерському захопленні ТОВ «Харків-Москва» та розповсюдженню тієї інформації, яка була зібрана в мережі Інтернет з недостовірних і ненадійних джерел. Саме поширення інформації на прес-конференції необмеженому колу осіб призводить до створення критичного уявлення про позивача та його спосіб життя, поведінку в суспільстві, що й завдає шкоди його честі та гідності. Позивач не причетний до реєстраційний дій щодо зміни керівництва ТОВ «Харків-Москва», але відповідач [PERSON] на прес-конференції вказує саме на [PERSON] як на особу, яка причетна до захоплення вказаного Товариства, не надаючи доказів на підтвердження таких фактів. Представник позивача також вказав у відповіді на відзив про те, що опублікована в мережі Інтернет інформація не є офіційною, а журналісти не уповноважені проводити досудове розслідування. Тому інформація, використана відповідачами з Інтернет-джерел, є недостовірною і неправдивою, в той час як відсутність випадків притягнення позивача до кримінальної відповідальності за причетність до бандитського угрупування «17 участок» підтверджена відповідною довідкою МВС України. Що ж до посилань відповідача на наявні в ЄДРСР рішень у кримінальних справах, то неможливо стверджувати, що такі рішення стосуються саме позивача [PERSON] . Окремо представник позивача зауважив на необхідності зменшення витрат відповідача на адвокатські послуги, бо вони значно завищені та не відповідають критеріям реальності та розумності. Інших процесуальних заяв по суті справи сторонами не подано. Відповідач [PERSON] копії ухвали про відкриття провадження в справі та позовної заяви отримав поштою 17 червня 2021 року, у визначений судом строк відзив на позов не подав. Ухвалою від 28 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті. Рішенням Вищої ради правосуддя № 1997/0/15-21 від 16 вересня 2021 року головуючого в справі суддю Дем`яненко І.В. звільнено з посади судді Люботинського міського суду Харківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку. 17 вересня 2021 року здійснено повторний автоматизований розподіл справи та визначено суддю Малихіна О.О. для розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 12 ст. 33 ЦПК України у разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження. Розгляд справи по суті був розпочатий 29 грудня 2021 року за участю представника позивача [PERSON] і представника відповідача [PERSON] - [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , виступаючи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення EASYCON з промовою, посилався на обставини, викладені в позові, та просив заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, окремо наголосив на тому, що відповідачі під час проведення прес-конференції звинуватили позивача, який є публічною особою і бізнесменом, у вчиненні кримінального правопорушення, що могло відобразитися на його діловій репутації, бізнесі та відносинах з іншими особами. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні, виступаючи з промовою, просила в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві, наголошуючи на тому, що у вирішенні цієї справи суттєвим є встановлення того, чи дійсно розповсюджена інформація мла відношення до позивача і що така інформація завдала йому шкоди, адже під час прес-конференції ніхто не сказав, що у жовтні 2019 року ТОВ «Харків-Москва» було перереєстровано саме на ім`я [PERSON] . Представник також вказала на те, що [PERSON] був підсудним у кримінальній справі, пов`язаній з рейдерством, тому це не може бути недостовірною інформацією. Усі доводи позивача про можливе завдання шкоди його інтересам внаслідок розповсюдженої під час прес-конференції інформації є лише припущенням, а розмір моральної шкоди нічим не підтверджений. Відповідач [PERSON] в судові засідання жодного разу не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи неодноразово був повідомлений належним чином. В судовому засіданні, вислухавши промови учасників представників сторін, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. Згідно ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які приймають участь у справі. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З представленого позивачем на DVD-диску відеозапису, створеному 14 квітня 2021 року, вбачається, що в Інформаційному агентстві «Українські новини» [INFO] відбулась прес-конференція, на якій її ведуча оголошує, що темою є шахрайське захоплення бізнесу сім`ї Дукерів, і що учасники цієї прес-конференції офіційно звернуться до Генеральної прокуратури, СБУ і Президента України з вимогою покарати рейдера і припинити захоплення бізнесу сім`ї. Далі, ведуча прес-конференції представляє учасників - фінансового директора ТОВ «Харків-Москва» [PERSON] , її сина [PERSON] , який є співвласником компанії, та [PERSON] , адвоката, представника компанії. Саме учасників прес-конференції [PERSON] і [PERSON] позивач [PERSON] визначив відповідачами в даній справі, як осіб, які поширили відносно позивача недостовірну інформацію, яка порочить його честь, гідність та ділову репутацію. Згідно зі ст. 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі в будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Ч. 3 ст. 277 ЦК України (презумпція добропорядності) виключена на підставі Закону України від 27 березня 2014 року № 1170-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації», що набрав чинності 19 квітня 2014 року й не має зворотної дії в часі на підставі частини першої статті 58 Конституції України. Отже, для позивача діє загальний тягар доведення позову: 1) факту поширення недостовірної інформації; 2) недостовірності цієї інформації. Позивач у позовній заяві стверджував, що відповідач [PERSON] під час свого виступу поширила інформацію, яка є недостовірною, такого змісту, а саме: «В 2019 году [PERSON] предложил [PERSON] продать ему пакет акций АО «ХАРЬКОВ-ПАСС». Долго встречи переносились и сделка не состоялась. Потом в 2019 году начались действия по перерегистрации с поддельными документами, благодаря которым в октябре 2019 года компании были перерегистрированы на [PERSON] ». Так, з дослідженого відеозапису судом з`ясовано, що на початку прес-конференції до слова запрошено [PERSON] . Вона почала виступ з розповіді про започаткування її чоловіком [PERSON] ТОВ «Харків-Москва» і ведення підприємницької діяльності до того часу, як у нього почало погіршуватися здоров`я; і те, що він був акціонером АТ «Харківпасс». На початку 2019 року із цим Товариством почалися неприємності, бо один з акціонерів вирішив продати свій пакет акцій. Далі [PERSON] розповідає, що на протязі 2019 року її чоловік і вона зіткнулися з проблемами у діяльності ТОВ «Харків-Москва», які вони сприйняли як рейдерських захват, і з яким вони почали боротьбу, звернувшись до Міністерства юстиції України зі скаргами на дії державних реєстраторів. Далі [PERSON] розповідає про дії сторонніх осіб, прізвища який не співпадають з прізвищем позивача, які намагаються у протиправний спосіб заволодіти підприємством, і те, яким способами вона намагається протидіяти цьому. Наприкінці свого виступу [PERSON] звертається до усіх правоохоронних органів з проханням захистити бізнес. Оцінюючи виступ [PERSON] на прес-конференції, суд приходить до висновку, що в цьому виступі відповідачем не було поширено інформацію саме того змісту, як про це вказав позивач у своєму позові, а тим більше відповідач не стверджувала, що підприємство чи організацію з конкретною організаційною формою і найменуванням було перереєстровано на ім`я [PERSON] . Отже позивачем не підтверджено розповсюдження саме тієї інформації, про яку він вказав у позові. Суд також звертає увагу на те, що за своїм змістом виступ [PERSON] є саме зверненням із відкритою заявою до правоохоронних органів про захист і розслідування дій, спрямованих на неправомірне заволодіння суб`єктом господарювання. Заява про вчинення злочину, адресована відповідачем до правоохоронних органів, які за законом наділені повноваженнями перевіряти цю інформацію на достовірність, не свідчить про поширення відомостей, які порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача. Відповідно до ст. 40 Конституції України всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Отже, у разі, якщо особа звертається до зазначених органів із заявою, у якій міститься та чи інша інформація, і якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте під час перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У разі звернення особи із заявою до правоохоронних органів необхідно враховувати висновки, викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Водночас наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і звернення було викликане не наміром виконати свій громадянський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність доказів поширення відповідачем [PERSON] недостовірної інформації. Також до позову доданий акт огляду Інтернет-ресурсів, складений 14 квітня 2021 року представником позивача [PERSON] . Як зазначено в цьому акті, представником позивача був оглянутий сайт [INFO], на якому виявлено статтю під назвою « [INFO] » та відеозапис прес-конференції, який після перегляду завантажено на оптичний диск. З цього акту випливає, що представник позивача [PERSON] був обізнаний, що на прес-конференції [PERSON] виступає саме як фінансовий директор ТОВ «Харків-Москва». У ч. 4 ст. 277 ЦК України передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа під час виконання своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України в разі поширення недостовірної інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з`ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи й не під час виконання посадових (службових) обов`язків, то належним відповідачем є саме вона. Таким чином, ще однією з підстав для відмови в задоволенні позову в частині вимог, які заявлені до відповідача [PERSON] , суд вважає ту обставину, що [PERSON] як фізична особа являється неналежним відповідачем, оскільки поширення нею інформації, яку позивач розцінює саме як недостовірну, здійснено в якості посадової особи юридичної особи. Саме в якості фінансового директора ТОВ «Харків-Москва» [PERSON] представила на початку прес-конференції її ведуча. Від так позивачем не було залучено до участі в справі належного відповідача ТОВ «Харків-Москва». На дослідженому відеозаписі з 17-40 хв. починається виступ [PERSON] , який триває до 23-00 хв. У своєму виступі [PERSON] розповідає, що після спроб рейдерського захоплення ТОВ «Харків-Москва» він почав пошуки в мережі Інтернет усієї наявної інформації про [PERSON] . Зокрема [PERSON] розповів про таке: « Этот человек из Донецка, в своей юности состоял в бандитской группировке «17 участок», причем в Интернете он этим гордится и говорит, что очень, очень большой опыт там нажил. Потом спустя какое-то время он попал в СИЗО и три года пробыл в СИЗО, и тоже попался на рейдерском захвате. И суммы там были большие, если я не ошибаюсь, на 33 млн. гривен обманул людей». В своєму виступі [PERSON] також розповів, що «…в 14-15 годах, когда розвивалась война на Донбасе, корда были уже столкновения, эти автобусы передвигались на неподконтрольной Украине территории. Каким образом они туда ездили? Значит был подкуп боевикам, какие-то средства передавались людям, которые захватили украинскую территорию. Читая в Интернете , наткнулся на такую фамилию, как [PERSON], бывший сушник, он возглавлял в Донецке батальйон Восток. И пишут, что этот Восток и крышевал автобусы [PERSON], которые там ездили». Під час такого виступу на телевізійному екрані позаду [PERSON] демонструються статті з інформацією про [PERSON] , які доступні для перегляду в мережі Інтернет. Далі у своєму виступі [PERSON] звертається до Служби Безпеки України з проханням звернути увагу на інформацію, яка наявна в мережі Інтернет про діяльність [PERSON] , яка на його думку може вчинятися з порушення закону. Оцінюючи поширену відповідачем [PERSON] під час виступу інформацію, суд виснує, що він по-перше, лише переказує зміст тієї інформації про [PERSON] , яку він знайшов у відкритому доступі в мережі Інтернет, і автором якої та, відповідно, розповсюджувачами, являються інші сторонні особи, і у такий спосіб висловлює свої особисті переконання і думки про діяльність [PERSON] ; а по-друге, такий виступ є зверненням із відкритою заявою до правоохоронних органів щодо можливої протиправної діяльності [PERSON] . Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки й поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 8 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їхньої правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також має право на власне тлумачення справи в тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, наддавши їм іншу оцінку. З огляду на викладене вище, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. У відзиві відповідач [PERSON] просила стягнути з позивача понесені нею судові витрати. У тексті відзиву відповідач вказала, що таких належать витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 59475,00 грн. та витрати, пов`язані із залученням свідків, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, в орієнтовному розмірі 15000,00 грн. Однак належних і допустимих доказів того, що такі витрати відповідачем [PERSON] понесені чи вона обґрунтовано очікує понести такі витрати, суду не представлені. Зокрема, в угоді про надання правової допомоги № 43 цп від 02 липня 2021 року відповідач [PERSON] і адвокат Третякова Н.Ю. узгодили, що обов`язок клієнта сплатити гонорар адвокату виникає з моменту підписання сторонами Акту надання послуг. Але такого акту відповідачем під час розгляду справи не подано. Тому підстав для розподілу судовий витрат суд не вбачає.

Outcome: dismissed