Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

І. Суть спору 18.01.2023 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 11.09.2004 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іваничівського районного управління юстиції за актовим записом № 42. Зазначає, що за час шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів. Окрім того, відповідач зловживає алкоголем, що негативно відображається на ній та їхній спільній дитині. Незважаючи на проживання сторін за однією адресою, позивачка стверджує, що шлюбні відносини фактично припинені. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає неможливим. Зазначає, що спору про поділ майна, що є їхньою спільною власністю, немає; між ними досягнуто згоди про визначення місця проживання дитини. З огляду на наведене [PERSON] просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем; судові витрати залишити за нею. ІІ. Позиція учасників справи В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі, заперечила щодо примирення з відповідачем та наполягала на розірванні шлюбу. Зазначила, що заходи примирення позитивних результатів не дали. Відповідач в судовому засіданні заперечив щодо розірвання шлюбу, оскільки бажає зберегти сім`ю. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 23.01.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 14.02.2023 року. 14.02.2023 року провадження у справі зупинено у зв`язку із наданням подружжю [PERSON] та [PERSON] строк в 2 (два) місяці для примирення. 18.04.2023 року поновлено провадження у цій справі, оскільки обставини, які зумовили зупинення провадження у справі відпали. ІV. Обставини справи, встановлені судом Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 11.09.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Іваничівського районного управління юстиції за актовим записом № 42, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 11.09.2004 року (а.с.6). За час шлюбу у подружжя народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 21.10.2010 року (а.с.8). Як встановлено в судовому засіданні спільне життя у сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, а також через зловживання відповідачем алкоголем, що негативно позначається на ній та їхній спільній дитині. Незважаючи на проживання сторін за однією адресою, шлюбні відносини між позивачкою та відповідачем фактично припинені. На даний час вони не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї позивачка вважає неможливим та наполягає на розірванні шлюбу. Спору про поділ майна, що є їхньою спільною власністю між сторонами немає. Відповідач погодився, що спільна дочка [PERSON] після розірвання шлюбу буде проживати з матір`ю - [PERSON] . Відтак, спору про визначення місця проживання спільної дитини між сторонами також немає. Відповідач позов не визнає та заперечує проти розірвання шлюбу з позивачкою з мотивів збереження сім`ї, однак вжиті судом заходи щодо примирення сторін були даремними. V. Застосоване судом законодавство Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006року у справі "Проніна проти України"). VI. Висновки суду Враховуючи, що сторони не підтримують шлюбних стосунків протягом тривалого часу та не відновлюють сімейних відносин, не мають спільної згоди щодо примирення, а вжиті судом заходи для примирення сторін не дали позитивних результатів, вбачаються підстави стверджувати про наявність стійкого розладу подружніх стосунків. За таких обставин, суд дійшов переконання, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально, оскільки сім`я сторін розпалась остаточно і зберегти її неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечать інтересам позивачки та дитини, а тому згідно з ст. 112 Сімейного кодексу України є всі підстави для розірвання шлюбу. Оскільки, відповідач не заперечив щодо проживання дочки [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , то позов в цій частині також підлягає до задоволення. Відтак, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. VII. Розподіл судових витрат між сторонами Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи клопотання позивачки, суд вважає що судові витрати слід залишити за нею.

Outcome: approved