Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

31.10.2022 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх доходів та заробітку відповідача в період з 05.04.2021 року по 11.01.2022 року на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на користь позивача пеню в зв`язку з несвоєчасною сплатою аліментів в сумі заборгованості по аліментам 54 281,57 грн., яка виникла з вини відповідача. Вимоги позову обгрунтовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та мають двох дітей. Рішенням суду шлюб між сторонами було розірвано. Як зазначає позивач, сторони з грудня 2020 року не ведуть спільне господарство, мають окремий бюджет та з 04.06.2021 року разом не проживають. Крім того позивач вказує, що з червня 2021 року відповідач не приймав участь в утриманні дітей, тому судовим наказом Шевченківського районного суду м.Києва від 18.01.2022 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей з 11.01.2022 року. Позивач зазначає, що вона до звернення до суду із заявою про видачу судового наказу зверталась до відповідача із вимогами про сплату коштів на утриманні дітей. Відповідач має заборгованість зі сплати аліментів за судовим наказом станом на 05.07.2022 року в сумі 52 328,76 грн. та станом на 01.11.2022 року в сумі 54 281,57 грн.. А тому оскільки з вини відповідача виникла заборгованість за аліментами на підставі положень статті 196 СК України з відповідача на користь позивача має бути стягнута пеня. В судовому засіданні, яке відбулось 09.03.2023 року до матеріалів справи було приєднано відзив на заявлені вимоги в якому відповідач просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Як зазначив відповідач, весь час, що він проживає окремо з позивачкою, він надсилав грошові кошти на утримання дітей, купляв необхідні дітям речі, засоби гігієни та харчування. Крім того відповідач зазначає, що йому тривалий час не було відомо про існування судового наказу про стягнення аліментів. 23.06.2022 року він отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.06.2022 року. Про наявність заборгованості за аліментами, як зазначає відповідач, він дізнався 06.07.2022 року від позивача на засіданні служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації. Не зважаючи на те, що судовий наказ видано 18.01.2022 року, позивач пред`явила його до виконання лише через шість місяців щоб штучно створити заборгованість. Також відповідач зазначає, що він не погоджується із розрахунком пені, здійсненим позивачем. Позивачкою не було надано доказів, що відповідач відмовлявся добровільно утримувати дітей. Відповідач зауважив, що на його прохання надати реквізити для сплати за садочок, позивач їх не надала. Відповідач є фізичною особою-підприємцем та не має доходу у зв`язку з широкомасштабним вторгненням російської федерації та військовими діями; в нього погіршується стан здоров`я, що впливає на його працездатність. Тому сума аліментів 7 000,00 грн. для нього є завеликою, тому він сплачував меншу суму. На час написання відзиву на позовну заяву заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Відповідь на відзив до суду не надходила. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вони не обгрунтовані, з підстав, викладених у відзиві. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Вислухавши сторони, оцінивши в сукупності надані суду докази, враховуючи процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.09.2013 року. У сторін [INFO] народилась донька [PERSON] та [INFO] народилась донька [PERSON] Під час слухання справи встановлено та не заперечувалось сторонами, що діти проживають з позивачем. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 23.12.2021 року (справа № 761/40727/20)шлюб між сторонами розірвано. Судовим наказом від 18.01.2022 року (справа № 761/677/22) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно до досягнення повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] , після чого стягнути 1/4 частину заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно до досягнення повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 11.01.2022 року. Як повідомила позивач суду, вона отримала копію судового наказу 26.05.2022 року. Позивач не надала суду доказів, що відповідач був обізнаний про існування судового наказу, таких обставин не було встановлено під час розгляду справи судом. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як наголошує ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1, ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як регламентує ч.2, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами ч.1-2 ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Підпункт 3 пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як регламентує ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Як зазначила позивач в позовній заяві, вона 07.06.2021 року та 21.12.2021 року зверталась до відповідача із вимогами щодо обов`язку утримання дітей. Позивач в судовому засіданні пояснив, що вимогу від 07.06.2021 року він не отримував. В той же час позивач не надала суду доказів що вказана вимога була отримана відповідачем. Однак відповідач зауважив, що вимогу від 21.12.2021 року він отримав та надав відповідь від 29.12.2021 року. У вказаній відповіді відповідач зазначив, що він щомісячно відправляє посилку на суму близько 2 500,00 грн. та придбав для [PERSON] чоботи. Також відповідач не погодився з тим, що позивач самостійно утримує дітей з грудня 2020 року. Так як відповідач обізнаний про марнотратство позивача, до рішення суду щодо аліментів, він вважав нерозумним переводити грошові кошти на дітей на особисту карту позивача. Тому просив надати оригінали чеків та квитанцій на оплату дитячих садків та закладів з розвитку здібностей, для того щоб компенсувати витрати на дітей. Крім того, відповідач просив надати реквізити дитячих садків для можливості самостійно сплачувати рахунки. З матеріалів справи вбачається, що відповідач починаючи з червня 2021 року і до кінця 2021 року відправляв на ім`я позивача посилки службою доставки «Нова пошта», зокрема, побутові речі, памперси, одяг, побутову хімію, взуття; перерахував за 2021 рік на банківську карту позивача грошові кошти на загальну суму 21 648,27 грн. Вказані обставини позивач не заперечувала. В той же час суд не може взяти до уваги як належний доказ тієї обставини, що позивач вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу та відмову суду у видачі судового наказу, оскільки позивач зверталась з вимогою не особисто до відповідача і відмова суду у видачі судового наказу не свідчать про ухилення відповідача від сплати аліментів. Таким чином судом під час слухання справи було встановлено, що відповідач надавав кошти та утримання дітей, тому суд вважає, що відсутні підстави для стягнення аліментів за минулий час. Щодо вимог позивача про стягнення пені суд зазначає наступне. Як встановлено судом, [PERSON] пред`явила судовий наказ до примусового виконання в червні 2022 року та постановою державного виконавця від 14.06.2022 року було відкрито виконавче провадження (постанова суду надана не була, однак відповідач про вказану обставину зазначив у відзиві). Суду не надано доказів, що державний виконавець направляв відповідачу постанову про відкриття виконавчого провадження та розрахунок заборгованості. В той же час, відповідач у відзиві зазначив, що він 23.06.2022 року отримав постанову про відкриття виконавчого провадження. Станом на 05.07.2022 року існувала заборгованість в сумі 52 328,78 грн., станом на 01.11.2022 року заборгованість становить 54 281,57 грн., станом на 04.01.2023 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Як вбачається з розрахунку заборгованості, після того, як відповідач дізнався про існування судового наказу, починаючи з червня 2022 року, він сплачував аліменти частково. У відзиві відповідач посилався на ту обставину, що він як фізична особа-підприємець не отримує дохід у зв`язку з введенням воєнного стану та за станом здоров`я. Однак суду не було надано доказів на підтвердження зазначених обставин. А тому, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню, починаючи з липня 2022 року (оскільки позивачу стало відомо про відкриття виконавчого провадження 23.06.2022 року та не в повному обсязі сплачував аліменти). Згідно з розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем, станом на 04 січня 2023 року загальний розмір заборгованості по сплаті аліментів за боржником [PERSON] не обліковується, однак до грудня 2022 року існувала, зокрема: за липень 2022 року - 4 602,40 грн; за серпень 2022 року - 3094,86 грн; за вересень 2022 року - 3 094,86 грн; за жовтень 2022 року - 3 094,86 грн. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України). У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (абзац 1 частини першої статті 196 СК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». Розрахунок пені по аліментах за період з вересня 2019 року по березень 2020 року належить здійснювати таким чином: №Заборгованість по аліментах за відповідний місяцьКількість днів прострочення заборгованості по аліментах за відповідний місяць, починаючи з 01 числа наступного місяця до 01.11.2022Розрахунок пеніРозмір пені за відповідний період 1.липень 2022 року - 4 602,40 грн1234602,40х123х1%5 660,58 грн. 2.серпень 2022 року - 3 094,86 грн923 094,86х92х1%2 847,27 грн. 3.вересень 2022 року - 3 094,86 грн613 094,86х61х1%1 887,86 грн. 4.жовтень 2022 року - 3 094,86 грн303 094,86х30х1%928,40 грн. Всього: 11 324,11 грн. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України"). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи предмет та підстави позову, так як судом встановлено що з вини [PERSON] аліменти було сплачено не в повному обсязі, в той же час позивач не надала суду доказів, що відповідач ухилявся від виконання зобов`язань по утриманню дітей, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial