Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

06 лютого 2023 року представник ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту, 3% річних та інфляційних втрат за кредитним договором №152-АКНФ від 25.07.2007 року в сумі 67 183 грн 65 коп та судовий збір у розмірі 2684 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 25.07.2007 року між [PERSON] та АБ «Укргазбанк» укладено кредитний договір №152-АКНФ згідно якого відповідачу було надано кредит в сумі 18446,00 доларів США строком з 25.07.2007 року по 23.07.2014 року, зі сплатою процентів за користуванням кредитом, виходячи з 11,9%. 16 лютого 2009 року укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору про відкриття Позичальнику рахунку для погашення заборгованості по кредиту, процентів за його користування та всіх комісійних платежів, передбачених кредитним договором та встановлення черговості їх зарахування. У зв`язку зі зміною виду кредитування, 11.05.2011 року було підписано Додаткову Угоду № 2. В процесі користування кредитними коштами відповідач неодноразово порушував свої зобов`язання по Кредитному договору щодо своєчасного погашення кредитних платежів, відповідно графіку погашення, та сплати відсотків за користування кредитними коштами, відповідно до умов Кредитного договору, у зв`язку з чим Банк звернувся до Сумського районного суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за Кредитним договором на загальну суму 15479, 41 доларів США, 1548,30 грн. та судових витрат. Рішенням Сумського районного суду від 11.11.2009р. у справі №2-866/2009 стягнуто з [PERSON] на користь банку 121311,55 гривень та судові витрати, а також звернуто стягнення на предмет застави - легковий автомобіль. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 19.01.2010 у цій же справі, апеляційну скаргу банку задоволено частково, рішення місцевого суду змінено в частині порядку погашення заборгованості за рахунок заставного майна. Рішенням Верховного Суду України від 17.11.2010 у цій же справі, касаційну скаргу Банку задоволено, зазначені рішення Сумського районного суду та Апеляційного суду Сумської області змінено, стягнуто з Відповідача заборгованість за Кредитним договором у розмірі 14873,01 доларів США та пеню в розмірі 2476,20 грн. В процесі виконавчого провадження заборгованість згідно вказаного рішення суду частково погашалася, але остаточно рішення суду було виконане лише в 2022 році. Враховуючи, що зазначене рішення суду виконувалося протягом значного проміжку часу, Банк змушений звернутися до суду з даною позовною заявою про стягнення заборгованості, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України. У судове засідання представник позивача не з`явилась, від неї надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. 28.03.2023 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що на твердження відповідача про ненадання банком первинних документів в підтвердженні видачі кредиту, погашення заборгованості, розрахунок банку є одностороннім арифметичним розрахунком зазначає, що заперечуючи проти розрахунку банку відповідач, не заперечуючи факту наявності заборгованості за кредитом станом на 2022 рік, факту наявності рішення суду та додаткової угоди до кредитного договору, за якою було змінено валюту кредитування та кредит визначений в гривні, в свою чергу не надає власного контррозрахунку, не зазначає, стосовно саме яких сум нарахованої заборгованості він заперечує. Відповідачем зазначається, що заборгованість за тілом кредиту було погашено в 2022 році, про що надаються копії квитанцій щодо направлення коштів на ВДВС, тобто після закінчення строку кредитування за договором (що згідно додаткової угоди від 11.05.2011 року було визначено до 23.07.2014 року). В той же час банк не заперечує щодо погашення заборгованості за тілом кредиту в 2022 році. Остаточне погашення заборгованості за тілом кредиту та процентами відповідно до рішення суду від 17.11.2010 року відбулось 11 квітня 2022 року після надходження відповідних коштів з ВДВС, а заборгованість за ч. 2 ст. 625 ЦК України та інфляційні витрати було нараховано по 23.02.2022 року, тобто до початку збройної агресії РФ та до погашення заборгованості за кредитом, тобто за той період, коли ця заборгованість існувала. Також, згідно до ч. 2 ст. 68 КУ незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, тому той факт, що відповідач не обізнаний з нормами законодавства щодо відповідальності за невиконання зобов`язання та нарахування інфляційних збитків, не звільняє його від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором. По-третє, в своєму відзиві [PERSON] посилається на норми закону, що регулюють застосування позовної давності та зазначає про недоречність задоволення позовних вимог у зв`язку з часовими обмеженнями. Згідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позову. В той же час відповідачем не подано саме заяву про застосування позовної давності. Також, ст. 255 ЦПК України чітко визначений перелік підстав закриття провадження у справі. 31.03.2023 року на адресу суду представником позивача було надано додатково відповідь на відзив, в якому клопотання відповідача про застосування позовної давності до позовних вимог вважає необґрунтованим, оскільки в зв`язку з встановленням та продовженням карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби та у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжено на строк його дії . Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду відзив в якому у задоволенні позовних вимог за позовною заявою ПАТ АБ «Укргазбанк» про стягнення заборгованості просить відмовити повністю, провадження у справі закрити. В обґрунтування своїх заперечень відповідач вказує про те, що в процесі виконавчого провадження заборгованість згідно рішення суду частково погашалась і остаточно рішення суду було виконане в 2022 році. Позивачем не надано первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. В матеріалах справи не містяться відомості, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 67183,65 гривень. Також, відповідач наголошує, що йому не було повідомлено про положення про нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних в момент укладання договору, тому позивач скористався недостатнім рівнем його обізнаності у сфері кредитних правовідносин та здійснив додаткові нарахування, які він вважає незаконними. По третє, відповідно до ст. 256 КЦ України позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тобто, часові обмеження, в межах яких, згідно положень Закону позивач може звернутися за захистом свого права, вже завершено, відповідно, вимоги щодо оплати заборгованості є недоречними. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 2 статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно статей 525, 526, 527, 530, 625 ЦК України: одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок; якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, що передбачено ст. 1054 ч. 1 ЦК України. Судом встановлено, що між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] 25.07.2007 року укладено кредитний договір №152-АКНФ згідно якого відповідачу було надано кредит в сумі 18446,00 доларів США строком з 25.07.2007 року по 23.07.2014 року, зі сплатою процентів за користуванням кредитом, виходячи з 11,9%. (а.с.8-14). 16 лютого 2009 року укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору про відкриття позичальнику рахунку для погашення заборгованості по кредиту, процентів за його користування та всіх комісійних платежів, передбачених кредитним договором та встановлення черговості їх зарахування (а.с.15). 11.05.2011 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено Додаткову угоду №2 до кредитного договору від 25.07.2007 року. Кредитний договір викладено в новій редакції (фактично змінено валюту кредитування з доларів США на гривні). Умовами п. 1.1 Кредитного договору передбачено, що Банк відкриває Позичальнику мультивалютну невідновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом кредитування: - 18466,00 доларів США на строк/термін з 25.07.2007р. по 11.05.2011р. (п.п. 1.1.1. Кредитного договору); 0,00 доларів США на строк/термін з 12.05.2011р. по 23.07.2014р. (п.п. 1.1.2. Кредитного договору); 104 441,56 грн. на строк/ термін з 11.05.2011р. по 23.07.2014р. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, у межах строку кредитування, виходячи з 14,0% річних, за користування коштами, що не повернуті в терміни, передбачені цим Договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється, виходячи із 19% річних (п.п. 1.1.3. Кредитного договору) (а.с.16-20). Рішенням Сумського районного суду від 11.11.2009р. у справі №2-866/2009 стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість по кредиту в сумі 121311,55 гривень та 1252 грн 09 коп. витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, 120 грн витрат на ІТЗ, а також звернуто стягнення на предмет застави: легковий автомобіль марки Skoda, моделі Octavia Tour 1.6і,2007 року випуску (а.с.21-23). Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 19.01.2010 року апеляційну скаргу банку задоволено частково, рішення місцевого суду змінено в частині порядку погашення заборгованості за рахунок заставного майна (а.с.24-27). Рішенням Верховного Суду України від 17.11.2010р. касаційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено. Рішення Сумського районного суду від 11.11.2009 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 19.01.2010 року в частині стягнення з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Украгазбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 121311 грн 55 коп. змінено. Стягнуто з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором у розмірі 14873,01 доларів США та 01 цента та пеню в розмірі 2476,20 грн.(а.с.28-31). Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 152-АКНФ від 25.07.2007 року всього заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 року (включно) становить 18146,19 грн. Всього сума збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 року (включно) становить 49037,46 грн. (а.с.5-7). Заборгованість за виконавчим листом№62745164 сплачена в повному обсязі, що підтверджується копія квитанцій: №0.0.2448907340.1 від 08.02.2022, №8 від 15.02.2022 та від 18.02.2022 року (53-55). Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 263 частина 4 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 року по справі №758/1303/15-ц зазначено, що стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Згідно ст. 625 ч. 2 ЦК України нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. За правилом ст. 18 ч. 1 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема для відповідачів, і з огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Правомірність застосування ст. 625 ЦК України у разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена також у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року по справі №686/21962/15-ц, Постановах Верховного Суду у справах №638/10417/15-ц від 20.02.2019 року, №310/5419/15-ц від 11.07.2018 року, №463/4711/15 від 04.07.2018 року, №703/4704/15-ц від 28.02.2018 року. У постанові Верховного Суду №651/7939/2015-ц від 06.08.2018 року вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року у справі 3127/15672/16-ц дійшла висновку, що невиконання боржником грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Статтею 257 ЦК України встановлено трирічний строк позовної давності. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що був прийнятий 30.03.2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України № 211від 11.03.2020 року в Україні запроваджено карантин, який продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 630 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, № 1428 від 23.12.2022 року до 30.04.2023 року. Згідно розрахунку заборгованості банком було заявлено вимогу до стягнення заборгованості в межах строку позовної давності, що діяв до карантину, тобто з 12.03.2017 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що право позивача порушене, підлягає захисту та з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість в сумі 67183 грн 65 коп, з них: заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) - 18146,19 грн; заборгованість суми збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та процентів - 49037,46. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2684 грн судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved