Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

І. Стислий виклад позиції заявника та заінтересованої особи. Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У своїй заяві просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] разом зі спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] , на час відкриття спадщини. В обґрунтування заяви посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] , після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло. За життя [PERSON] заповіту не склала, а так як [PERSON] є її племінником по батьківській лінії має намір отримати свідоцтво про спадщину після померлої тітки. Він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті тітки, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки станом на час смерті його тітки він не був зареєстрована за місцем проживанням померлої, та рекомендовано було звернутись до суду про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем. ІІ. Заяви, клопотання заявника та процесуальні дії суду: У судовому засіданні представник заявника [PERSON] вимоги підтримав, посилався на обставини зазначені в заяві, просив задовольнити вимоги. Представник заінтересованої особи Територіальної громади м. Кам`янське в особі Кам`янської міської ради - Двінський О.О., в судове засідання не з`явився. Представником Першої Кам`янської державної нотаріальної контори надана копія спадкової справи в судовому засіданні заперечував щодо задоволення заяви, зазначив що спадщина може бути відумерлою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою з 2010 року з померлою вони знайомі з 2011 року, жила вона спочатку одна потім заявник фактично проживав зі своєю тіткою, після її смерті займався похованням. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом померлої, заявника знає як племінника [PERSON] яка проживала разом зі свої чоловіком, а потім з заявником з 2015 року по день її смерті. Бачив що [PERSON] купував речі, ліки. Вислухавши представника заявника, представника заінтересованої особи, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 03 листопада 2022 року ухвалою суду відмовлено у відкритті провадження. 13 лютого 2023 року відкрито провадження по справі та призначено дату судового засідання. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст правовідносин з посиланням на докази. Згідно до матеріалів цивільної справи [INFO] у віці 84 років померла спадкодавець [PERSON] , про що 15 березня 2016 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис № 372 (а.с.13). Після смерті [PERSON] на належне їй майно відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 жовтня 1995 року, виданого згідно з розпорядженням Відділу обліку та розподілу житлової площі Дніпродзержинської міської ради народних депутатів (а.с.8). Відповідно до акту про проживання без фактичної реєстрації від 21 жовтня 2022 року [PERSON] , [INFO] , у період з 2015 р. по день смерті [INFO] постійно проживав без реєстрації у квартирі [ADDRESS] , разом з тіткою [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.7). Заявник [PERSON] є спадкоємцем після [PERSON] за законом, оскільки входить до кола родичів спадкодавця з огляду на те, що є її племінником по батьківській лінії, що доводиться тим, що батьком [PERSON] є [PERSON] , який, в свою чергу, є рідним братом [PERSON] , що вбачається з того, що спадкодавець [PERSON] та батько заявника [PERSON] мають батьків, відповідно, [PERSON] та [PERSON] (а.с.9,14-15). Після померлої тітки [PERSON] звернувся до Першої кам`янської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 листопада 2021 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право па спадщину за законом після тітки - [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з тим, що згідно довідки № 001139352, виданої ТОВ «Абонент XXI» м. Кам`янське Дніпропетровської області встановлено, що померла [PERSON] була зареєстрована по день смерті за адресою: [ADDRESS] , одна (а.с.6). Заява [PERSON] про видачу йому спадщини надійшла до нотаріальної контори 11 жовтня 2021 року та зареєстрована в Книзі обліку спадкових справ за №2483 (спадкова справа № 1005/2021), тобто після спливу 6-ти місячного строку з дня смерті спадкодавця. Документів, які б підтверджували фактичне прийняття спадщини спадкоємцем нотаріусу не надані, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії № 3512/02-31 від 19.11.2021 р. (а.с.6). V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування згідно ст. 1217 ЦК України здійснюється за заповітом або законом. Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). В судовому засіданні встановлено, що на час смерті [PERSON] заявник [PERSON] проживав разом з нею, що підтверджується поясненнями свідків та актом про проживання без фактичної реєстрації від 21 жовтня 2022 року, встановлення факту залежить реалізація заявником права на отримання спадщини, а встановити цей факт у позасудовому порядку не є можливим. Враховуючи пояснення свідків та вищевикладене, та перелічені докази дають суду підстави для задоволення позову.

Outcome: approved