Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

26 січня 2023 року на адресу суду надійшов вказаний позов. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона з доньками [PERSON] та [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS] . У грудні 2022 року позивачці стало відомо, що на квартиру накладена заборона. 15.12.2022 позивачка звернулася до Першої Луцької нотаріальної контори із заявою про зняття заборони, однак їй було відмовлено, оскільки необхідно довідку банку про відсутність заборгованості. На даний час установа банку ліквідована. Вважає заборону такою, що порушує її права. З цих підстав просить суд скасувати вищенаведений арешт. Ухвалою суду від 31 січня 2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому провадженні. Ухвалою суду від 1 березня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала щодо винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, у заяві від 24 грудня 2021 року просив здійснювати розгляд справи без їх участі. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] з 13 листопада 2003 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та свідоцтвом про право власності на житло (а.с. 11-12). З відомостей з Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна слідує, що на дану квартиру накладена заборона, підстава: повідомлення АБ «Економбанк» №1267 від 25.10.1994, зареєстровано реєстратором Друга Луцька державна нотаріальна контора (а.с. 13). Як вбачається з рішення Луцького міського суду Волинської області від 2 вересня 1996 року за позовом Волинського обласного управління ощадного банку до [PERSON] , [PERSON] про виселення із житлового приміщення, вказані особи були виселені з квартири за адресою [ADDRESS] за наявні борги (а.с. 9-10). Зі слів позивачки дана квартира була переведена з приватного фонду і включена до державного з передачею на баланс ЖЕКу №6. Листом від 20.01.2022 за №90/01-16 державний нотаріус Першої Луцької Державної нотаріальної контори Волинської області повідомив про відсутність можливості зняти заборону з нерухомого майна (а.с .15). Надаючи свою правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Статтею 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі №203/3435/21 (провадження №61-5467св22), від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19). На думку суду, оскільки наявна заборона перешкоджає позивачу, реалізувати своє право на розпорядження майном, враховуючи, що ця заборона був накладений ще у 1994 році і жодна особа, не заявляє, що він був накладений в її інтересах, відсутні відомості про наявність відкритих виконавчих проваджень щодо позивачки, зважаючи на те, що подальше існування такого обтяження є невиправданим втручанням у право позивача на мирне володіння своїм майном, суд дійшов висновку, що слід скасувати спірний арешт та задовольнити позов. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація проводиться на підставі рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. На підставі наведеного та

Outcome: approved