Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

У листопаді 2022 року ТОВ «ФК «Ріальто» звернулось до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 210123-33805-1 від 23 січня 2021 р. у розмірі 20286,60 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 3499,50 грн.; заборгованості за нарахованими процентами, відповідно до п.1.2 Кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 23.01.2021 р. по 26.01.2021 р. у розмірі 2089,20 грн.; заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.3.3 Кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 01.05.2021 р. по 28.08.2021 р. у розмірі 14697,90 грн. та понесені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2481,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн. Як на підставу позовних вимог вказано, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінанс Інновація» (далі - ТОВ «ФК «Фінанс Інновація») та відповідачем було укладено кредитний договір № 210123-33805-1 від 23 січня 2021 р., відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 4000,00 грн., строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну карту № [NUMBER] емітовану ПАТ «Банк Восток» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. 17.06.2021 р. між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» було укладено Договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021 р., відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 210123-33805-1 від 23 січня 2021 р. перейшло ТОВ «ФК «Ріальто». Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, не повернула своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом. Посилаючись на наведені обставини позивач просить стягнути заборгованість з відповідача в судовому порядку. Від відповідача надійшов відзив, в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі, оскільки позивачем не надано оригіналів документів на підтвердження та обґрунтування позовних вимог, а саме: оригіналу кредитного договору у письмовій формі, оригіналу договору факторингу. Крім того, відсутні підтвердження ознайомлення її з кредитним договором та виконання умов кредитного договору (не підтверджено факт надання грошових коштів), відсутній детальний розрахунок заборгованості. Також, заперечує щодо стягнення з неї відсотків за користування грошовими коштами. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він не погоджується з твердженнями відповідача з приводу не укладання нею Договору № 210123-33805-1 від 23 січня 2021 р. та зазначає, що ТОВ «ФК «Ріальто» було проведено ідентифікацію відповідача, згідно звіту Українського бюро кредитних історій, в якому дані Позичальника, ПІБ, РНОКПП, а також номер телефону [NUMBER] співпадають з тими, які зазначені при отриманні кредиту. Крім того, відповідачем було пролонговано Договір № 210123-33805-1 від 23 січня 2021 р., шляхом сплати комісії у розмірі 250,00 грн. Також, зазначає, що Кредитний договір був укладений в електронному вигляді. Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким Позичальник ознайомилася перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Відповідач зареєструвалася на веб-сайті Позивача в мережі Інтернет https://monetka.ua, для чого пройшла ідентифікацію та верифікацію особи (заповнила анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місце проживання, місце реєстрації, зазначила реквізити картки для отримання кредиту), підтвердила номер мобільного телефону, ознайомилася з умовами надання кредиту, умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснила акцептування Кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Таким чином, між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та відповідачем було укладено кредитний договір № 210123-33805-1 від 23 січня 2021 р., відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 4000,00 грн., строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну карту № [NUMBER] , емітовану ПАТ «Банк Восток», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, не повернула своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08.12.2022 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.02.2023 р. суд ухвалив провадження у цивільній справі проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіславши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Із матеріалів справи встановлено, що 23.01.2021 р. між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 210123-33805-1 про надання фінансового кредиту. Відповідно до умов п.п. 1.1-1.3, п.3.3 кредитного договору позичальник отримала кредит в розмірі 4000,00 грн. строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту Кредитний договір було підписано відповідачем електронним підписом 23.01.2021 р. 17.06.2021 р. між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» було укладено Договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021 р., відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 210123-33805-1 від 23 січня 2021 р. перейшло ТОВ «ФК «Ріальто». Із змісту позову та розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач погашення кредиту та сплату, нарахованих відповідно до договору платежів, не здійснювала, у зв`язку з чим у [PERSON] виникла заборгованість за Договором № 210123-33805-1 від 23.01.2021 р., яка станом на 1.11.2022 року становить 20286,60 грн., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 3499,50 грн.; заборгованості за нарахованими процентами, відповідно до п.1.2 Кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 23.01.2021 р. по 26.01.2021 р. у розмірі 2089,20 грн.; заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.3.3 Кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 01.05.2021 р. по 28.08.2021 р. у розмірі 14697,90 грн. При вирішенні спору суд виходить з наступного правого регулювання. За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України). Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права нового кредитора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти його вимог. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15 та постанові Верховного Суду від 18.06.2020 у справі № 681/44/15-ц. Враховуючи встановлені обставини та наведені норми права, а також доведеність позивачем порушення відповідачем грошових зобов`язань, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі. Щодо вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача витрати на правничу допомогу у розміні 9000,00 грн, суд приходить до наступного. Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 5 ст.137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Таким чином, опис наданих послуг та наявні в матеріалах справи докази на підтвердження їх сплати не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю 2412 від 23.10.2018 р., договір №02/06/2022 від 02.06.2022 р. між ТОВ «ФК «Ріальто» та адвокатом Руденко К.В. про надання юридичних послуг; Акт №4/01 приймання-передачі наданих послуг до договору №02/06/2022 від 02.06.2022 р. про надання юридичних послуг, з вказанням розміру та обсягу наданої правової допомоги із зазначенням вартості, а саме вартість наданих послуг із правової допомоги складає 134000,00 грн., в яку відповідно включено правову допомогу за позовом до [PERSON] за кредитним договором, в розмірі 9000,00 грн., що була сплачена ТОВ «ФК «Ріальто» адвокату Руденко К.В. та підтверджується платіжним дорученням. За таких обставин, суд вважає, що позовна вимога позивача, у частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2481,00 грн.

Outcome: approved