Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

АТ «ОГС «Вінницягаз» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованості за послугу з розподілу природного газу в сумі 4137,65 грн., 3 % річних в сумі 26,34 грн., інфляційних втрат 186,53 грн. Крім того, просить стягнути із відповідача витрати за оплату судового збору в розмірі 2481 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач [PERSON] є споживачем послуг з розподілу природного газу, які надаються позивачем за відкритим особовим рахунком о/р № [NUMBER] . Приєднанням відповідача до умов типового договору розподілу природного газу є документальне підтвердження споживання природного газу та здійснення фактичної оплати за надані послуги. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав повністю. Разом з тим, відповідач не виконав належним чином договірні зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість за період з травня 2021 року по лютий 2022 року в сумі 4137,66 грн, що нарахована відповідно до норм Кодексу газорозподільних систем. На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості з урахуванням 3% річних та втрат від інфляції у загальній сумі 4350,52 грн. Відповідач надала до суду відзив, в якому проти позову заперечила і просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Свою позицію мотивувала тим, що не укладала з АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» договору розподілу природного газу, позивач не надсилав їй повідомлення про існування типового договору і не надсилав для підписання сформовану заяву-приєднання, а тому нарахування плати є незаконним. Крім того, вказала, що ч. 1 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 4, ч. 1 абз. перший, другий ч. 2 ст. 5, абз. другий, третій, четвертий, тридцять дев`ятий, сороковий ч. 3, ч.6 ст. 8 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 №1540-УІІІ, визнані неконституційними. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] . На ім`я [PERSON] в Акціонерному товаристві «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» як на споживача послуг з розподілу природного газу відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , присвоєно ЕІС-код № [NUMBER] , що підтверджується випискою з особового рахунку споживача про фінансовий стан від 02.05.2022 та даними довідок АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» про фактичний обсяг споживання природного газу за період з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року, за період з 01 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року та за період з 01 жовтня 2020 року по 30 вересня 2021 року. З травня 2021 року по лютий 2022 року [PERSON] не здійснювала оплату за послуги розподілу природного газу, що підтверджується випискою з особового рахунку споживача про фінансовий стан. За даними довідкою про фактичний обсяг споживання природного газу за період з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року, за період з 01 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року та за період з 01 жовтня 2020 року по 30 вересня 2021 року за особовим рахунком відповідача [PERSON] об`єм газу для розрахунку на 2019 рік становив - 1165,47 м. куб., на 2020 рік - 2551,17 м. куб., а на 2021 рік - 2013,85 м. куб. Основним видом економічної діяльності Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» є розподіл газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи, що підтверджується даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор) від 19.06.2017 №811 «Про видачу ліцензії на розподіл природного газу АТ «Вінницягаз» позивачу було видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Вінницької області. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг, серед іншого, віднесено послуги з постачання та розподілу природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів. Постачальник природного газу це суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу. Розподіл природного газу це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу. Оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників). Позивач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» є оператором газорозподільної системи (скорочено Оператор ГРМ) і надає послуги саме із розподілу природного газу, і такі послуги не включають в себе послуги з постачання природного газу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Типовий договір розподілу природного газу затверджений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор) від 30.09.2015 № 2498. За змістом ч. 2 ст. 205 ЦК України укладання договору, шляхом вчинення виключно конкретних дій або мовчання можливе, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом. Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України). Пунктом 1.3 Типового договору розподілу природного газу передбачено, що договір розподілу природного газу є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною в додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Аналогічні положення передбачені Главою VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494. Згідно з пунктом 4 Розділу 3 Глави VI Кодексу газорозподільних систем, укладення Договору розподілу природного газу між Оператором ГРМ та Споживачем не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт (пункт 5 Розділу 3 Глави VI Кодексу газорозподільних систем). Таким чином, для приєднання до умов договору розподілу та фактичного укладення договору споживачу необов`язково мати підписану заяву приєднання, а достатньо здійснити одну із передбачених законодавством дій, а саме: сплатити за послуги Оператора ГРМ; мати документально підтверджене споживання природного газу. Відповідачем виконані дві умови для приєднання до договору розподілу природного газу, а саме в матеріалах справи наявне документальне підтвердження споживання природного газу (довідка по особовому рахунку) та здійснення фактичної оплати за надані послуги у березні 2020 року - 311,18 грн., у квітні 2020 року - 103,73 грн., у жовтні 2020 року - 300,00 грн., у листопаді року 2020 - 472,70 грн., у грудні 2020 року - 113,05 грн., у лютому 2021 року - 428,60 грн., березні 2022 року - 430,00 грн., квітні 2021 року - 855,79 грн. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №639/10591/14-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15 та постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі №642/2858/16. [PERSON] із заявами до позивача про розірвання договору та припинення розподілу природного газу не зверталася, доказів вилучення об`єкта споживача із заяви-приєднання не додано (на час пред`явлення позову та виникнення оспорюваної заборгованості) . Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 509, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладені вище обставини, судом встановлено, що позивач виконав взяті на себе договірні зобов`язання перед відповідачем та надав послуги розподілу природного газу, водночас відповідач своїх зобов`язань не виконав та не оплатив послуги розподілу природного газу в повному обсязі, чим порушив умови договору, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу, а також 3 % річних від простроченої суми та суму збитків від інфляції за весь час прострочення. Дана сума заборгованості визначена на підставі наданих позивачем доказів нарахування вказаної суми заборгованості за договором, які відповідачем не спростовано. Щодо доводів позивача, які стосуються рішення Конституційного суду України №5-р/2019, суд зазначає, що пунктом 3 зазначеного рішення Конституційного суду України від 13.06.2019 №5-р/2019 у справі №1-17/2018(5133/16) встановлено: частина перша статті 1, пункт 2 частини першої статті 4, частина перша, абзаци перший, другий частини другої статті 5, абзаци другий, третій, четвертий, тридцять дев`ятий, сороковий частини третьої, частина шоста статті 8 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 №1540-УІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з 31.12.2019. Відтак Конституційний Суд України у рішенні реалізував положення частини другої статті 152 Конституції України та статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» та встановив інший термін втрати чинності нормами Закону про НКРЕКП, що визнані неконституційними, а саме: з 31.12.2019. Конституційний Суд України, перевіривши зазначені вище положення Закону про НКРЕКП на відповідність Конституції України дійшов висновку, що Конституція України, як Основний Закон України не передбачає існування Регулятора, як незалежного державного органу, та не наділяє Президента України та Верховну Раду України повноваженнями щодо вирішення питань утворення ҐНКРЕКП та формування її складу. Разом з тим, норми Закону про НКРЕКП щодо повноважень Регулятора на здійснення державного регулювання, моніторингу та контролю за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг Конституційним Судом не оцінювалися та неконституційними не визнавалися. Отже, Рішення Суду стосується виключно положень статей 1, 4 і 5, які визначають статус НКРЕКП як повністю незалежного органу, а також статті 8, яка визначає процедуру призначення та звільнення з посад членів НКРЕКП. Тому посилання відповідача на зазначене рішення Конституційного Суду України не є доречними та не беруться судом до уваги. Також відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2481 грн. понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору.

Outcome: approved