Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини та на її (позивачки) утримання. Позивачка посилається на те, що у шлюбі з відповідачем у них народилася дочка [PERSON] - [INFO] , яка є малолітньою та знаходиться на її утриманні. На даний час сімейні стосунки між сторонами припинились, однією сім`єю вони не проживають, хоча шлюбні відносини не розірвані. Вона має право на аліменти, оскільки малолітня дочка з народження проживає з нею і потребуює нормального харчування, одягу на що потрібні значні кошти. Також вважає, що має право отримувати від відповідача кошти та її (позивачки) утримання, оскільки вона не працює, здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просить суд стягнути із відповідача аліменти на утримання його доньки [PERSON] - [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути із відповідача кошти на її утримання, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 10 січня 2023 року до досягнення трьохрічного віку дитиною - [PERSON] , а також судові витрати. Відповідач позов визнав частково, не заперечує сплачувати аліменти на утримання дитини, однак позовні вимоги в частині стягнення коштів на утримання дружини не визнає, вважає, що не може сплачувати кошти на утримання позивачки, зважаючи на розмір його доходів, наявність на утриманні батька пенсійного віку та матері, яка потребує лікування, а також стан його здоров`я та необхідність витрат на найм житла. Суд, дослідив надані докази та встановив наступне: шлюб між сторонами зареєстровано 01 березня 2022 року у Зборівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), про що зроблено актовий запис № 11, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.12.2022 року, сторони у справі є батьками малолітньої [PERSON] - [INFO] . З довідки про склад сім`ї № 232 від 07.12.2022 вбачається, що дитина [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи, що відповідач є працездатною особою і зобов`язаний утримувати свою дитину з нього слід стягувати аліменти. Таким чином позов в частині стягнення аліментів на дитину підлягає задоволенню. Щодо вимог про стягнення коштів на утримання позивачки, то статтею 75 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Доводи відповідача та його представника про те, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу дружині враховуються судом частково, а саме: відповідач хворіє хронічною хворобою і потребує періодичного лікування в підтвердження чого надав лікарський висновок та квитанції про придбання медикаментів, однак він є працездатним та працевлаштований; відповідач має батька пенсійного віку, однак з довідки Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Зборівської міської ради вбачається, що батько відповідача [PERSON] продовжує працювати; мати позивача - [PERSON] є працездатною особою, працює, має постійний дохід; належних доказів того, що відповідач здійснює витрати на житло за договором найму не надано. Таким чином вказані доводи не знайшли повного підтвердження доказами і не доводять достатньо, що відповідач не може сплачувати коштів на утримання дружини. Враховуючи, що позивачка обмежена у можливості самостійно працювати, у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною, отримує лише щомісячну соціальну допомогу у розмірі 800 грн щомісячно, а відповідач є працездатним, має постійний дохід, тому може надавати допомогу, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню, однак частково. Суд враховує розмір доходів відповідача, який працює вчителем ЗОШ І-ІІІ ступенів м. Зборова та згідно довідки про зарплату від 06 січня 2023 р. за період з вересня по грудень 2022 р. його дохід становив 41 014 грн. Тому, суд вважає, що з відповідача на утримання позивачки слід стягнути кошти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. В силу ч.1 ст.79, ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, яку у даній справі було подано до суду 10 січня 2023 року. Представником позивача заявлено клопотання про стягнення з відповідача в користь позивача 11 938 грн витрат на правничу допомогу. Відповідач та його представник такі вимоги заперечили, вважають, що заявлена сума витрат не співмірна зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. В силу ст.137, ст.141 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. При цьому розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони. У разі недотримання таких вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат. У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 01 грудня 2021 року у справі №910/14598/20, аналогічну правову позицію наведено в постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19. Оскільки в договорі про надання правової допомоги від 29 грудня 2022 року відсутні умови та пункти щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача витрат на правову допомогу слід задовольнити частково, в сумі 5000 грн, а решту витрат на правову допомогу слід залишити за позивачем. При цьому, суд враховує обсяг роботи виконаний представником позивача - надання консультацій, підготовка адвокатських запитів, позовної заяви та відзиву на позов. Також враховується час витрачений представником позивача на судовий розгляд, в тому числі, що судові засідання неодноразово відкладалися за клопотаннями відповідача. Таким чином позовні вимоги слід задовольнити частково. Крім цього, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: partial