Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою, у якій просить звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав строком на 6 місяців, в якій просить заборонити [PERSON] , [INFO] перебувати у місці проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ( кімната [NUMBER] ); заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися на відстань ближче 300 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (кімната [NUMBER] ) та інших місць частого відвідування й перебувати одночасно з нею в цих місцях. Свої вимоги мотивує тим, що між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який розірвано 24 травня 2001 року, проте вони разом проживали до червня 2022 року за однією адресою. Зазначає, що [PERSON] систематично вчиняє стосовно неї фізичне та психологічне насильство. Нею декілька разів викликалися працівники поліції за її заявами про вчинення [PERSON] домашнього насильства. Постановами Залізничного районного суду м. Львова від 18 січня 2017 року та 01 серпня 2022 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. 25 червня 2022 року працівниками відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції №2 ГУНП у Львівській області винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] серія АА №203654 у зв`язку зі скоєнням ним домашнього психологічного насильства відносно [PERSON] . Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 07 вересня 2022 року було ухвалено видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , [INFO] , на строк 6 місяців. Проте, [PERSON] продовжує вчиняти насильство психологічного характеру, що проявляється у словесних образах, погрозах, приниженні та залякуванні. В зв`язку з наведеним, просить заяву задовольнити. У судовому засіданні заявник та представник заявника заяву підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеному, додатково пояснили, що [PERSON] зловживає алкогольними напоями, неодноразово лікувався від алкогольної залежності, систематично вчиняє щодо заявника психологічне насильство, погрожує та принижує її нецензурними словами. Ці обставини викликають у заявника побоювання за свою безпеку та безпеку дітей та онуків. [PERSON] має у власності особистий будинок в с.Вуйковичі Мостиського району Львівської області, де він проживав після видачі обмежувального припису. В зв`язку з наведеним, просять заяву задовольнити. У судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є донькою від першого шлюбу заявника пояснила, що її вітчим [PERSON] після видачі обмежувального припису видзвонював на телефон мами та тричі приходив в стані алкогольного сп`яніння. Проте, вони його не впускали додому і він йшов. Не викликали працівників поліції, оскільки уникали створення конфліктної ситуації. Заінтересована особа [PERSON] , який будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, зокрема SMS-повідомленням про виклик в судове засідання на його мобільний телефон, а також шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, до суду не з`явився, проте його неявка не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Згідно з ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. З урахуванням викладеного і ст. ст. 128-131, 223, 350-5 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності заінтересованої особи. Заслухавши пояснення заявника, представника заявника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який розірвано 24 травня 2001 року. Як убачається з матеріалів справи, 28 травня 2009 року виконавчим комітетом Львівської міської ради видано ордер на житлове приміщення ГО №027616 [PERSON] з сім`єю з п`яти чоловік на право зайняття в порядку обміну житлового приміщення квартири за адресою: [ADDRESS] (кімната [NUMBER] ). До складу сім`ї належать [PERSON] , її колишній чоловік [PERSON] , її доньки [PERSON] , [PERSON] та внучка [PERSON] /а.с.5/. Зі заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису убачається, що [PERSON] неодноразово вчинялось фізичне та психологічне насильство щодо заявника. 07 вересня 2022 року рішенням Залізничним районним судом м.Львова у справі за заявою [PERSON] про видачу обмежувального припису ухвалено: заяву [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису- задовольнити; видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , [INFO] , на строк 6 (шість) місяців, в якому визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно [PERSON] : 1) заборонити [PERSON] , [INFO] перебувати у місці проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ( кімната [NUMBER] ); 2) заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися на відстань ближче 300 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ( кімната [NUMBER] ) та інших місць частого відвідування й перебувати одночасно з нею в цих місцях /а.с.6-10/. У ст.3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ст. 27 Конституції України встановлено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Положеннями ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом N 475/97-ВР від 17.07.97, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з п.17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник. Приписами частин 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. З системного аналізу вказаних норм вбачається, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених в КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Як убачається з пояснень заявника наданих в суді, [PERSON] продовжує вчиняти відносно неї насильство психологічного характеру, що проявляється у словесних образах, погрозах, приниженні та залякуванні. Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що [PERSON] продовжує вчиняти насильство психологічного характеру щодо заявника, а відтак для забезпечення дієвого та ефективного захисту заявника від кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. Разом з тим, [PERSON] після видачі обмежувального припису більшість погроз вчиняв на початку дії обмежувального припису, що може свідчити про його початок виправлення. Враховуючи вищевикладене, оцінивши всі докази у сукупності та в їх взаємозв`язку між собою, суд приходить до висновку, що заяву [PERSON] слід задовольнити частково та видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , [INFO] , на строк 3 (три) місяці, шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Outcome: partial