Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернулася з позовом до Київського національного університету технологій та дизайну Міністерства освіти і науки України (надалі по тексту - Відповідач), треті особи: Міністерство освіти і науки України, Виконуючий обов`язки ректора Київського національного університету технологій та дизайну Чабан Віталій Васильович , Декан факультету МКТ Київського національного університету технологій та дизайну Зенкін Микола Анатолійович , Завідувач кафедри КІТВТ Київського національного університету технологій та дизайну Здоренко Валерій Георгійович , в якому просила суд скасувати наказ № 189о/с від 06.06.2019 року; поновити її на роботі у Київському національному університеті технологій та дизайну на посаді професор д.н. (20 разряд), підрозділ: Факультет мехатроніки та комп`ютерних технологій, Кафедра комп`ютерно-інтегрованих технологій та вимірювальної техніки; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.06.2019 року до дня поновлення на роботі; заборонити відповідачу приймати співробітників на займану позивачем посаду до закінчення судового розгляду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона працювала на посаді професора д.н. (20 разряд), підрозділ: Факультет мехатроніки та комп`ютерних технологій, Кафедра компютерно-інтегрованих технологій та вимірювальної техніки у Київському національному університеті технологій та дизайну з 18.12.2015 року. Наказом від 06.06.2019 року позивача було звільнено з відповідної посади за прогул, відсутність на роботі без поважних причин. Таке звільнення позивач вважала безпідставним, та таке, що відбулося всупереч вимог чинного законодавства. Зокрема, у дату звільнення їй не була надана трудова книжка як того вимагає ст. 47 КЗпП України. Крім того, документи, що зазначені у наказі № 189 о/с від 06.06.2019 року складені за відсутності позивача та не надані позивачу, що свідчить про відповідні порушення з боку відповідача при оформленні звільнення свого співробітника, а також зазначила, що у наказі від 06.06.2019 року викладені посилання на події, які нібито відбулися ще у лютому 2019 року, тобто значно більше ніж один місяць до дати наказу про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. На підставі вищенаведеного, вважала звільнення неправомірним та таким, що суперечило вимогам чинного законодавства. В подальшому, позивачем було подано до суду уточнену позовну заяву, у якій вона просила суд скасувати наказ № 189 о/с від 06.06.2019 року; звільнити позивача з посади професора д.н. (20 разряд), підрозділу: Факультет мехатроніки та комп`ютерних технологій, Кафедри комп`ютерно-інтегрованих технологій та вимірювальної техніки, з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку дії контракту з 30.06.2021 року; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.06. 2019 року до 30.06.2021 року включно. Підставами для подання уточненої позовної заяви були наступні обставини. Зокрема, представник позивача зазначив, що позивач звернулася до суду з позовною заявою в 2019 році, внаслідок її незаконного звільнення з займаної посади. Контракт № 16 з науково-педагогічним працівником Київського національного університету технологій та дизайну, що є у загальнодержавній власності, укладено з позивачем 02.06.2014 року з терміном дії до 30.06.2021 року. З урахуванням того, що справа продовжувалася розглядатися судом, визначені позивачем вимоги про поновлення на роботі є об`єктивно неможливі для розгляду по суті, оскільки термін дії контракту закінчився, що тягне за собою і неможливість стягнення середнього заробітку на день поновлення на роботі. За таких обставин, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Так, згідно з положеннями процесуального закону, та врахувавши пункти 1-8 частини 3 статті 274 ЦПК України, при вирішенні питання визначення порядку розгляду позовного провадження, вбачається можливість розгляду справи у спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання. Так, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.07.2019 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання (т.І, а.с. 9-10). 08.11.2019 року надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача в особі в.о. ректора, проректора з науково-педагогічної та міжнародної діяльності Чабан В.В., у якому заперечували проти задоволення позовної заяви з наступних підстав. Зокрема, він зазначив, що 01.02.2019 року та 02.02.2019 року позивач була відсутня протягом 6-ти годинного робочого дня на робочому місці, на телефонні дзвінки не відповідала, про що було складено службову записку та акт. 07.02.2019 року позивач вийшла на роботу, їй було запропоновано надати пояснення щодо її відсутності, однак остання відмовилась. З 08.02.2019 року позивач на роботу не вийшла та по 05.06.2019 року включно перебувала на лікарняному. 06.06.2019 року позивач не з`явилася на роботі, тому наказом № 189 о.с. від 06.06.2019 року її було звільнено за прогул, відсутність на роботі без поважних причин п. 4 ст. 40 КЗпП. 14.06.2019 року позивачем під особистий підпис було ознайомлено із вищезазначеним наказом та видано трудову книжку. Таким чином, оскільки позивач перебувала на лікарняному до 05.06.2019 року, а звільнення відбулося 06.06.2019 року, відповідачем було дотримано всі строки для застосування дисциплінарного стягнення. Разом з тим, представник відповідача зазначив, що відповідач вжив усіх заходів для належної передачі особисто позивачу трудової книжки. Поряд з цим, зазначив, що у відповідь на адвокатські запити представників позивача, їм надавалися у відповідь копії усіх документів, що стосувалися звільнення позивача. За таких обставин, представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, вважаючи, що твердження позивача не відповідають дійсності та є бездоказовими (т.І, а.с. 22-27). 21.11.2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від позивача [PERSON] , в якій вона заперечувала проти аргументів, що представлені були у відзиві на позовну заяву з наступних підстав. Позивач зазначила, що 01.02.2019 року вона була задіяна у проведенні науково-практичного семінару кафедри фізкультури КНУТД з лижного спорту, який був організований кафедрою фізичного виховання та профсоюзною організацією КНУТД як традиційний та постійно діючий захід. В цей день, позивач вказує, що не отримувала від керівника ні телефонних дзвінків, ні повідомлень на електронну пошту або різні месенджери. 02.02.2019 року відповідно до наказу КНУТД № 180 від 26.11.2018 року щодо роботи в університеті в період святкування Різдва Христового і Нового року, позивач мала вихідний день. Отже, посилання на те, що 02.02.2019 року позивачем було здійснено прогул, вважає безпідставним. Щодо твердження відповідача, що 08.02.2019 року позивач не з`явилася на роботу, вважає таким, що не відповідає дійсності, оскільки позивач вказує, що була на робочому місці. Натомість вказує, що 06.06.2019 року вона приступила до виконання трудових обов`язків. 06 та 07.06.2019 року позивач повинна була взяти участь у засіданнях Спеціалізованої вченої ради Д 41.113.01 Одеської державної академії технічного регулювання в якості члена Спеціалізованої вченої ради та офіційного опонента дисертаційної роботи Матвієнка Д.Г. відповідно до листа-запрошення. Проте, зі слів позивача, керівництво КНУТД стало перешкоджати їй у виконанні її професійних обов`язків , не затверджуючи її підпис на відгуку офіційного опонента. Таким чином, керівництво кафедри КІТВТ, факультету МКТ та КНУТД було проінформоване про виконання нею 06.06.2019 року професійних обов`язків науково-педагогічного працівника в якості офіційного опонента здобувача ОДАТРЯ. Заперечує щодо неможливості зв`язатися керівництва із нею 06.06.2019 року, разом з тим зазначила, що про звільнення дізналася лише 13.06.2019 року з поштового листа. На підставі вищевикладеного, вважала звільнення неправомірним (т.І, а.с. 62-66). 27.11.2019 року надійшли заперечення від представника відповідача стосовно відповіді на відзив. Стосовно посилань позивача, що 02.02.2019 року був вихідним днем, представник відповідача зазначив, що субота 02.02.2019 року була офіційно робочим днем і всі працівники університету виходили на роботу і виконували свої трудові обов`язки. Щодо посилання позивача, що 01.02.2019 року вона була задіяна у проведенні науково-практичного семінару кафедри фізкультури КНУТД, представник відповідача вказав, що ніяких розпоряджень зі сторони керівництва університету щодо направлення позивача на семінар чи інший захід або у відрядження, не було. Крім того, відповідно до плану заходів кафедри фізичного виховання та здоров`я факультету підприємництва та права, ані 01.02.2019 року, а ні 02.02.2019 року, ні в інші дні не було заплановано проведення жодного науково-практичного семінару, в тому числі з лижного спорту. Разом з тим, позивач не є членом профспілкової організації КНУТД. Стосовно участі позивача у засіданнях Спеціалізованої вченої ради Д 41.113.01 Одеської державної академії технічного регулювання, сторона відповідача зазначила, що на адресу відповідача не надходило офіційного листа щодо направлення позивача у відрядження, а відтак вищезазначені твердження вважали безпідставними. Поряд з цим, звертали увагу суду на те, що в листку непрацездатності вказано, що даний листок видано 06.06.2019 року, що в свою чергу суперечить словам позивача про початок виконання своїх трудових обов`язків з 06.06.2019 року. За таких обставин, позивач зі своєї сторони доказів наявності поважних причин відсутності на роботі 01 та 02 лютого 2019 року не надав, а отже допустив прогул, тому звільнення позивача з роботи проведено без порушення вимог трудового законодавства. Просили відмовити суд у задоволенні позовних вимог (т.І, а.с. 79-82). 10.03.2020 року позивач подала до суду заяву про зміну підстав позову про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу, в якій просила суд врахувати додаткові підстави позову; скасувати наказ №189 о/с від 06.06.2019 року; поновити її на роботі у Київському національному університеті технологій та дизайну на посаді професор д.н. (20 разряд), підрозділ: Факультет мехатроніки та комп`ютерних технологій та вимірювальної техніки; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.06.2019 року до дня поновлення на роботі; заборонити відповідачу приймати співробітників на займану нею посаду до закінчення судового розгляду (т.І, а.с. 210-210а). В подальшому, на запит суду, було надано завірену належним чином копію особової справи позивача. 26.12.2020 року позивач подала письмові пояснення щодо наданої відповідачем її особової справи, в яких виклала свої зауваження стосовно документів, які містилися в ній (т.ІІ, а.с. 207-209). 22.02.2021 року представник відповідача у засіданні подав письмовий текст пояснень по справі, у яких повністю заперечував стосовно вищезазначених пояснень позивача стосовно особової справи (т.ІІ, а.с. 234-238). 20.04.2022 року представником позивача Назаренко Д. було подано до суду уточнену позовну заяву, у якій вона просила суд скасувати наказ № 189 о/с від 06.06.2019 року; звільнити позивача з посади професора д.н. (20 разряд), підрозділу: Факультет мехатроніки та комп`ютерних технологій, Кафедри комп`ютерно-інтегрованих технологій та вимірювальної техніки, з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку дії контракту з 30.06.2021 року; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.06. 2019 року до 30.06.2021 року включно. Підставами для подання уточненої позовної заяви були наступні обставини. Зокрема, представник позивача зазначив, що позивач звернулася до суду з позовною заявою в 2019 році, внаслідок її незаконного звільнення з займаної посади. Контракт № 16 з науково-педагогічним працівником Київського національного університету технологій та дизайну, що є у загальнодержавній власності, укладено з позивачем 02.06.2014 року з терміном дії до 30.06.2021 року. З урахуванням того, що справа продовжувалася розглядатися судом, визначені позивачем вимоги про поновлення на роботі є об`єктивно неможливі для розгляду по суті, оскільки термін дії контракту закінчився, що тягне за собою і неможливість стягнення середнього заробітку на день поновлення на роботі. В засіданні позивач [PERSON] та її представники [PERSON] , [PERSON] підтримували позовну заяву з урахуванням уточнень в повному обсязі, просили її задовольнити. Представник відповідача Грищенко А.Л. заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність, недоведеність та необгрунтованість. Треті особи Зенкін М.А. , Здоренко В.Г. заперечували проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши думки учасників провадження, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Стосовно вимоги позивача про скасування наказу № 189 о/с від 06.06.2019 року про звільнення позивача на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин). Як вбачається, наказом Київського національного університету технологій та дизайну № 189 о/с від 06.06.2019 року звільнено [PERSON] (ТН 2703), професор, докт.технічних наук, тип персоналу:НПП, посада: професор д.н. (20 разряд), підрозділ: Факультет мехатроніки та комп`ютерних технологій, Кафедра комп`ютерно-інтегрованих технологій та вимірювальної техніки на 1.000 ставки з окладом 7761.00 на місяць (7761.00 грн. - за рахунок загального фонду (1001), 06.06.2019 року за прогул, відсутність на роботі без поважних причин п. 4 ст. 40 КЗпП України (т.І, а.с. 4). Підставою стали службова записка декана факультету МКТ Зенкіна М.А. з резолюцією в.о. ректора Чабана В.В. про відсутність на роботі 1 та 2 лютого 2019 року, пояснення зав. Кафедри КІТВТ Здоренка В.Г. , акти комісії кафедри КІТВТ від 07.02.2019 року, від 02.03.2019 року, від 05.04.2019 року, акт комісії КНУТД від 08.04.2019 року, лист в.о. ректора Чабана В,В. № 07-14/701 від 10.04.2019 року, пояснення [PERSON] від 17.04.2019 року. Відповідно до акту від 01.02.2019 року, комісія в складі голови - зав. Кафедри КІТВТ Здоренка Валерія Георгійовича , членів комісії - доцента Ківи Ігоря Леонідовича , зав. Лабораторіями Іпатова Володимира Аркадійовича склали цей акт про те, що професорка кафедри КІТВТ [PERSON] 01.02.2019 року протягом 6 годин впродовж робочого дня була відсутня на роботі (т.І, а.с. 41). Відповідно до акту від 02.02.2019 року, комісія в складі голови - зав. Кафедри КІТВТ Здоренка Валерія Георгійовича, членів комісії - доцента Ківи Ігоря Леонідовича , зав. Лабораторіями Іпатова Володимира Аркадійовича склали цей акт про те, що професорка кафедри КІТВТ [PERSON] 02.02.2019 року протягом 6 годин впродовж робочого дня була відсутня на роботі (т.І, а.с. 42). 07.02.2019 року комісією кафедри КІТВТ Київського національного університету технологій та дизайну у складі: зав. Кафедри КІТВТ проф.. Здоренка В.Г., доц. кафедри КІТВТ Ківи І.Л. , зав. лабораторіями кафедри КІТВТ Іпатова В.А. складено акт в тому, що 01 та 02.02.2019 року протягом 6-ти годинного робочого дня проф. [PERSON] не було ні на території університету, ні на кафедрі, ні в навчальних аудиторіях кафедри, ні у ауд. 3-0308, де знаходиться її робоче місце. На телефонні дзвінки проф. Зубрецька не відповідала. 07.02.2019 року після повернення проф. [PERSON] з відрядження (наказ № 4-В від 31.01.2019 року) письмове пояснення своєї відсутності 01 та 02 лютого 2019 року на роботі надати відмовилась, усно повідомивши, що в ці дні їздила відпочивати, каталась на лижах. Таким чином, її відсутність на роботі 01 та 02.02.2019 року є прогулом (т.І, а.с. 48). З 08.02.2019 року по 05.06.2019 року включно позивач перебувала на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності (т.І, а.с. 49-52). Так, ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ч. 1 ст. 142 КЗпП України, трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, у тому числі, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно зі ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Відповідно до ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На підставі ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Така процедура є однією з гарантій від безпідставного притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 761/30967/15-ц). У постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 235/2284/17 (провадження № 61-72св17) зроблено висновок, що основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, підлягають з`ясуванню обставини, в чому конкретно полягало порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За змістом пункту 3 частини першої статті 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами. На підтвердження своєї відсутності 01 та 02.02.2019 року позивач зазначає, що була задіяна у проведенні науково-практичного семінару кафедри фізкультури КНУТД з лижного спорту, який був організований кафедрою фізичного виховання та профсоюзною організацією КНУТД у спортивних заходах різного рівня та з різних видів спорту, що за її словами підтверджується планом заходів кафедри фізичного виховання КНУТД, де зазначався вищезазначений науково-практичний семінар; офіційним договором між профкомом КНУТД та ТОВ «Відпочинок на всі сто»; списком осіб, які брали участь у заході; рахунком, сплаченим профсоюзним комітетом КНУТД. Стосовно відсутності на роботі 08.02.2019 року, позивач зазначила, що була на робочому місці, що підтверджується записом та її підписом у журналі реєстрації ключів на пункті охорони. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи та додані до нього докази, з огляду на викладене, приходить до висновку, що оскільки відповідач не визначив відповідно до статті 29 КЗпП України робоче місце [PERSON] , то самого факту порушення трудової дисципліни немає, оскільки не може бути поставлено в провину працівнику відсутність на робочому місці, місцезнаходження якого не було повідомлено. Вищезазначені обставини в сукупності, на переконання суду, є беззаперечними підставами для скасування оскаржуваного наказу № 189 о/с від 06.06.2019 року. Разом з тим, ч. 1 ст. 235 КЗпП України передбачено, що в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Як встановлено, 02.06.2014 року між Київським національним університетом технологій та дизайну в особі ректора Грищенка І.М. з одного боку та з другого боку [PERSON] укладено контракт з науково-педагогічним працівником Київського національного університету технологій та дизайну, що є у загальнодержавній власності, відповідно до якого [PERSON] призначається на посаду професора кафедри метрології, стандартизації та сертифікації КНУТД на термін з 02.06.2014 року по 30.06.2021 року (т.І, а.с. 148-151). Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Ч. 1 ст. 36 КЗпП України, передбачає можливість припинення трудового контракту, у зв`язку із закінченням його строку. Згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є підстави зазначені у контракті. Відповідно до п. 7.4 Контракту, підставою для розірвання контракту є закінчення терміну його дії, а отже трудовий договір, укладений з позивачем є строковим трудовим договором. Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Таким чином, беручи до уваги той факт, що наказ про звільнення від 06.06.2019 року скасований судом, а поновлення позивача на роботі є об`єктивно неможливим, оскільки термін дії контракту закінчився 30.06.2021 року, суд приходить до висновку щодо зміни формулювання дати та причини звільнення [PERSON] , дати звільнення: 06.06.2019 року на 30.06.2021 року; причини звільнення: з ч. 4 ст. 40 КЗпП України на п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Також позивачу має бути виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу. Зі змісту п. 2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок) вбачається, що середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (п. 8 Порядку). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 323 418 (триста двадцять три тисячі чотириста вісімнадцять) грн. 76 коп. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial