Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності та зняття арешту з нерухомого майна, в якому просила: звільнити з під арешту нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] , на яку накладено арешт постановою Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції м. Києва від 18.12.2002 року в рамках виконавчого провадження №11375131. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , шо підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Відповідно до ст. 25 ЦК України у момент смерті припиняється цивільна правоздатність. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] був власником 1/2 частини квартири98, що знаходиться у буд. [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла Подільської районної державної адміністрації м. Києва 30.06.1993 року. Власником іншої 1/2 частини вказаної квартири була мати [PERSON] - [PERSON] , яка [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві. Після смерті своєї матері, [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі.?15.02.2016 р. [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на вклади, проте свідоцтво про право на спадщину на квартиру не отримав. За життя покійний [PERSON] заповіту не склав, а тому спадкування відбувається за законом. Дідусь та бабуся позивача померли ще за життя батька, дружини у нього не було, мати позивача на разі у шлюбних стосунках з [PERSON] не перебувала, таким чином, спадкоємцем першої черги є - [PERSON] , його донька, що підтверджується свідоцтвом про народження. Позивач як спадкоємиця за законом після смерті батька, у встановлений законом строк звернулася до Чотирнадцятої Київської державної нотарільної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується довідкою нотаріальної контори від 19.06.2020р. № 1167/02-14. Проте 19.06.2020 р. постановою державного нотаріуса Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки квартира перебуває під арештом на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби у Подільському районі від 18.12.2002р., б/н. Як було з`ясовано в порядку досудового врегулювання на виконанні Подільського районного відділу державної виконавчої служби знаходився виконавчий лист № АЕ-23 виданий 17.08.1995 року Макарівським районним судом Київської області про стягнення з [PERSON] , на користь [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів. З метою забезпечення виконання рішення суду постановою державного виконавця № б/н від 18.12.200 р. було накладено арешт на майно боржника. З урахуванням ситуації, яка склалася, мати позивача [PERSON] , як стягувач, звернулася до Подільського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві із заявою про зняття арешту з майна боржника. Однак, у відповідь отримала відмову, яка мотивована тим, що в ході здійснення виконавчого провадження, у зв`язку з досягнення дитиною повноліття [INFO] , тобто позивачем, державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та рекомендовано в подальшому вирішувати питання щодо звільнення майна боржника з-під арешту в процесі цивільно-правового судочинства. Ухвалою суду від 15.08.2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справу в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив ухвалити відповідне рішення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду лист в якому просив розгляд справи проводити у відсутність відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. В силу вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] був власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла Подільської районної державної адміністрації м. Києва 30.06.1993 року. Власником іншої 1/2 частини вказаної квартири була мати [PERSON] - [PERSON] , яка [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві. Після смерті своєї матері, [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі.?15.02.2016 р. [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на вклади, проте свідоцтво про право на спадщину на квартиру не отримав. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] , помер [INFO] . Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем майна, що залишилося після смерті спадкодавця, а саме квартири [ADDRESS] . Позивач як спадкоємиця за законом після смерті батька, у встановлений законом строк звернулася до Чотирнадцятої Київської державної нотарільної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується довідкою нотаріальної контори від 19.06.2020р. № 1167/02-14. Проте 19.06.2020 р. постановою державного нотаріуса Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки квартира перебуває під арештом на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби у Подільському районі від 18.12.2002р., б/н. Згідно листа Подільського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих до архіву державної виконавчої служби, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік, на підставі чого немає можливості перевірити матеріали виконавчого провадження для з`ясування обставин накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України встановлює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності охороняється законом та його порушення з боку будь-якого державного органу, установи, особи не припустимо. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог чч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Таким чином, позивач має право реалізувати свої спадкові права шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно, при цьому будь-які борги у нього відсутні. Виходячи з викладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту, накладеного на майно, порушується право позивача на спадкування, підстав для продовження обтяження на майно судом не встановлено, а тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту з майна. Оцінюючи усі докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково, в частині звільнення з під арешту нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] , на яку накладено арешт згідно з постановою № б/н Відділу державної виконавчої служби у Подільському районні від 18.12.2002 року в рамках виконавчого провадження №11375131, проте в частині визнання права власності на майно слід відмовити, оскільки в цій частині позивачем не доведено порушення її прав. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial