Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Сахновецької сільської ради Хмельницької області про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла його баба [PERSON] , яка була членом КСП ім. Шевченка с. Ліщани Ізяславського району Хмельницької області. За життя [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримувала, але була включена до списку членів КСП ім. Шевченка, які мають право на його отримання, а тому набула право на земельну частку (пай) із земель вказаного підприємства. Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] , однак реалізувати своє право на спадкове майно не може, оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий після смерті спадкодавиці. Тому [PERSON] просить суд визнати за ним право на вказану земельну частку (пай) у порядку спадкування. Ухвалою судді від 13 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі. Представник позивача адвокат Дацишина М. В. у підготовчому судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача Сахновецької сільської ради Хмельницької області Шрейдер О. В. у підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, подав на адресу суду письмову заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає повністю, просить суд розглянути справу за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши позицію представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. За змістом ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Ліщанською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області 10 лютого 1982 року, батьком позивача значиться [PERSON] . Відповідно до рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 квітня 2021 року в справі № 675/2403/20, яке набрало законної сили 18 травня 2021 року, встановлено факт, що [PERSON] , який помер [INFO] , дійсно являвся сином [PERSON] , яка померла [INFO] . Отже, позивач у справі є онуком [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , повторно виданим Ізяславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 22 лютого 2023 року, [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 042307 від 26 червня 1996 року [PERSON] належало право на земельну частку (пай) на підставі рішення Ізяславської районної державної адміністрації № 78 від 16 квітня 1996 року в розмірі 3,20 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі в землях КСП ім. Шевченка с. Ліщани. Водночас із довідки Відділу в Ізяславському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 30 липня 2018 року № 01-25/74 [PERSON] дійсно належить право на земельну частку (пай) згідно розпорядження Ізяславської районної державної адміністрації № 78 від 16 квітня 1996 року в розмірі 2,97 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі в землях КСП ім. Шевченка с. Ліщани. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЗК України 1990 року (чинного на час існування спірних правовідносин) державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно роз`яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що засвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. Як роз`яснено у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Отже, член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і незалежно від отримання ним правовстановлюючого документу. Суд вважає, що [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай) у землях КСП ім. Шевченка с. Ліщани Ізяславського району Хмельницької області, оскільки на її ім`я видано сертифікат на право на земельну частку (пай). В Ізяславській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу № 276/2018 після смерті [PERSON] на підставі заяви позивача [PERSON] про прийняття спадщини. Інші спадкоємці спадщину не приймали. Крім того,згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01 травня 1992 року, виданого Ліщанською сільською радою Ізяславського району, батько позивача [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем за правом представлення після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину після своєї баби, проте позбавлений можливості оформити своє право на спадщину на вказану земельну частку (пай), оскільки відповідний сертифікат було видано після смерті спадкодавиці. Згідно з ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 2 Закону «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. У п. 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 5 вказаної статті визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом ст.ст. 1216, 1217, 1223, 1268 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Позивач є спадкоємцем, який прийняв спадщину за законом після смерті спадкодавиці [PERSON] , проте позбавлений можливості оформити спадкові права. Відтак, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, та

Outcome: approved