Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

В листопаді 2022 року позивач звернувся до Іванківського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, в якому просив стягнути з відповідача суму матеріального збитку -5250,0 грн., моральну шкоду -20000,0 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги мотивовані тим, щопозивач є власником автомобілю марки «Богдан 211040», д.н.з. [NUMBER] . Відповідач є власником автомобіля «GellyMK», д.н.з. [NUMBER] . 2 серпня 2022 року об 11 год. 40 хв. [PERSON] , керуючи вказаним автомобілем здійснив стоянку по вул. Київській в смт. Іванків, залишивши транспортний засіб та допустив самовільний рух авто, внаслідок чого сталась дорожньо-транспортна пригода. Відповідачем [PERSON] було порушено правила дорожнього руху, що потягло за собою зіткнення автомобілем, та матеріальні збитки, які необхідні для проведення відновлювального ремонту транспортного засобу. Постановою Іванківського районного суду Київської області від 13 вересня 2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Розмір нанесеної матеріальної шкоди складається з вартості необхідного відновлювального ремонту транспортного засобу - 5250,0 грн. Крім того, відповідач своїми діями наніс позивачу моральну шкоду, яка виявилась в нервовому струсі та його переживаннями за своє життя, за життя та здоров`я своєї доньки [PERSON] , 2012 р.н., яка перебувала в авто. Хвилювання за транспортний засіб, що постраждав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та необхідності додаткових зусиль для поновлення нормального положення в житті. Відповідач в добровільному порядку не відшкодував завдану шкоду. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача нанесену його діями матеріальну шкоду в розмірі 5250,0 грн, моральну шкоду в розмірі 20000,0 грн. та судові витрати. Після виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 16 січня 2023 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відзив на позовну заяву відповідачем подано не було. Проте у судовому засіданні, відповідач вимоги не визнав. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що постановою Іванківського районного суду Київської області від 13 вересня 2022 року (справа №366/1154/22, провадження №3/366/946/22) [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому вираженні становить 850,0 грн. та судовий збір. Зі змісту постанови про адміністративне правопорушення, убачається, що 2 серпня 2022 року об 11 год. 40 хв. в смт.Іванків водій [PERSON] керуючи автомобілем GEELE MK, д.н.з. [NUMBER] здійснив стоянку по вул.. Київській залишивши транспортний засіб, не вжив всіх заходів та допустив його самовільний рух, внаслідок чого автомобіль скоїв наїзд на припаркований позаду автомобіль «Богдан» 211040, д.н.з. [NUMBER] . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 15.12 Правил дорожнього руху України. Згідно частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Суду в якості доказу надано: - наряд замовлення про надання послуг з ремонту автомобіля АМ 43-21 ск ВАЗ2110 від 2 серпня 2022р. - копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] ; - довідку виконавчого комітету Поліської селищної ради №192 від 11 жовтня 2022 року, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , дійсно проживає в [ADDRESS] та сім`я в якій він проживає складається з дочки [PERSON] , [INFO] ; - копію паспорту [PERSON] та РНОКПП; - копію посвідчення серії [NUMBER] (категорія 2), виданого [PERSON] ; - квитанцію про оплату консультації та написання позову адвокатом; Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до пункті 1 частини другої статті 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідні роз`яснення містяться і в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Відповідно до пункту 1 статті 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31 березня 1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). В судовому засіданні встановлено, що відповідачем була заподіяна позивачу моральна шкода в результаті ДТП. Разом з тим, суд знаходить суму моральної шкоди в розмірі 20000,0 грн. занадто завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. Таким чином, відповідач повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 1000,00грн., а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд також присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1984,80 грн., в дохід держави, оскільки позивач є евакуйований громадянин з Чорнобильській АЕС 2 категорії, та відповідно до пункту 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу. Згідно детального опису робіт (послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги по справі №366/1960/22, позивачем понесено витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 1000,0 грн. Надання вказаних послуг повністю підтверджується матеріалами справи: квитанцією №40 від 9 листопада 2022 року. Відповідно до постанови Верховного Суду від 18 серпня 2021 року (справа №300/3178/20), витрати на надану професійну правничу допомогу, в разі зазначення обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають стягненню за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. Виходячи з вищенаведених норм права та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,0 грн. є співрозмірними зі складністю цієї справи, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору та доведеними.

Outcome: partial