Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі - ТОВ «Укр Кредит Фінанс») про визнання кредитного договору нікчемним. Позовні вимоги мотивовані тим, що на її адресу надійшла постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 08 лютого 2022 року по стягненню з неї в примусовому порядку боргу в розмірі 21 330 грн на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору № 0738-0880 від 01 липня 2021 року. Позивачка зазначила, що договір не підписувала ні фізично, ні шляхом накладення електронного цифрового підпису, а також не підписувала заяв про прийняття такої пропозиції в електронній формі. Посилаючись на викладене, позивачка просила визнати нікчемним кредитний договір, укладений з відповідачем. Ухвалою судді від 06 січня 2023 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У березні 2023 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» подало відзив на позовну заяву, в якому указувало на те, що заперечує проти позову в повному обсязі, позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що кредитний договір між сторонами укладений в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та відповідно правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), що складають єдиний договір. Також відповідач указує на те, що звернення позивачки до відповідача щодо вимоги про нікчемність правочину є неналежним способом захисту (не передбачений законом, частина друга статті 215 ЦК України), що є прямою підставою для відмови в позові. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з викладених у позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив відмовити з викладених у відзиві підстав. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини та приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд установив, що 01 липня 2021 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії № 0738-0880, за умовами якого [PERSON] отримала кредит в сумі 6 900 грн строком на 21 день зі сплатою 2,5% за кожен день користування кредитом. У разі, якщо позичальник не повернув суму кредиту у визначений кредитним договором строк, за весь час прострочення, включаючи день погашення кредиту, кредитодавець має право нарахувати, згідно вимог чинного законодавства України, а позичальник зобовязаний сплатити пеню відповідно до умов цього договору. Як встановлено зі змісту кредитного договору від 01 липня 2021 року № 0738-0880, оспорюваний договір укладений в електронній формі, кредит був наданий позичальнику (позивачці) виключно за допомогою веб-сайту кредитодавця (відповідача), за умови ідентифікації позичальника та використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Указаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплата нарахованих за період користування відсотків, неустойка та інші платежі відповідно до договору, у разі наявності. Відповідно до пункту 2 договору, протягом строку кредиту, що складає 21 день, розмір процентів складає 2,5% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (пункт 2.4 договору). Згідно з пунктом 6 кредитного договору, невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику». Уклавши цей договір позичальник підтверджує, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на веб-сайті товариства (https://www.creditkasa.ua). Договір позики містить електронні підписи сторін. Укладенню договору позики передували поетапні дії позивачки з заповнення Анкети позичальника з його особистими персональними даними, паспортними даними, реєстраційним номером облікової картки платника податків, номерами контактних засобів зв`язку, місця фактичного проживання і місця реєстрації, а також даних банківського рахунку. Перед укладенням договору позивачу на ознайомлення надано паспорт позики, де викладені умови кредитування, що підтверджено ним шляхом підписання одноразовим ідентифікатором. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визн6ачені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків ( частина перша статті 202 ЦК України). Відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронний формі ( пункт 5частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За змістом статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з пунктом 12, 13 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; електронні дані - будь-яка інформація в електронній формі. За змістом абз. 2 частини першої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- телекомунікаційних систем, він вважається укладеним в письмовій формі. Судом установлено, що між сторонами 01 липня 2021 року був укладений електронний договір позики з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Підписавши договір позивачка, погодилася з усіма його істотними умовами. Як встановлено судом, позивачка звернулась з позовом про визнання нікчемними положень договору вищевказаного договору. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Підстави недійсності правочину встановлені статтями 215, 216 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Тобто, позивачка, звертаючись з вимогою про визнання положень укладеного між сторонами договору нікчемними, звернулася у неналежний спосіб захисту свого права, оскільки нікчемність договору встановлюється законом і не вимагає визнання його недійсним судом. Позивач посилається на невідповідність оспорюваних положень договору вимогам Закону України «Про споживче кредитування». За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»). Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. Позивач при зверненні до суду не обґрунтовує в чому полягає невідповідність оспорюваного договору вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Як вже було встановлено судом позивачці була надана вся необхідна інформація до укладання договору позики про його умови. З огляду на викладене, зважаючи на те, що укладення Договору позики від 01 липня 2021 року є наслідком вільного волевиявлення сторін, шляхом вчинення визначених як договором, так і вимогами чинного законодавства дій, суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки позивачка добровільно підписала договір, погодилася на його умови. Враховуючи зазначені обставини суд не вбачає підстав для задоволення позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed