Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

04 травня 2022 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за втрачений багаж в розмірі 1131 спеціальних прав запозичень згідно з курсом Національного банку України на дату ухвалення судового рішення. Вимоги позову обгрунтовані тим, що 04.01.2020 року позивач здійснювала переліт маршрутом Бориспіль-Мюнхен авіакомпанії «Міжнародні авіалінії України» авіарейсом РS 415. Під час рейсу також був зареєстрований багаж на ім`я позивача, що підтверджується копією багажної ідентифікаційної бірки. Однак, прибувши до аеропорту «Мюнхен» багаж виданий не був, в подальшому не був знайдений та не повернутий. На претензію позивача про компенсацію втраченого багажу, відповідач запропонував компенсацію в максимальному розмірі 1131 СПЗ, що складає 41 658,00 грн. Однак відповідач зазначену суму не перерахував. А тому для захисту порушеного права позивач звернулася до суду з цим позовом. 02.03.2023 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в якому представник зазначає, що позивач не надала відповідачу реквізити для можливості зарахування грошових коштів. Затримки у виплаті компенсації пасажирам були зумовлені карантинними обмеженнями та на даний час неможлива виплата у зв`язку з введенням воєнного стану та відсутністю господарської діяльності підприємства. В той же час представник визнає ту обставину, що між сторонами був укладений договір міжнародного повітряного перевезення за правилами авіакомпанії МАУ. Після прибуття до аеропорту Мюнхена пасажирка не отримала свій багаж, багаж не був знайдений та не отриманий позивачем протягом 21 дня, тому такий багаж вважається втраченим. Компанія готова компенсувати 41 658,00 грн. за втрачений багаж. 06.03.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач наполягає на задоволенні заявлених вимог та зазначає, що вона неодноразово повідомляла власні банківські реквізити для перерахунку коштів, однак відповідач не сплатив їх. Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, однак просила відстрочити виконання рішення суду, враховуючи введення на території України воєнного стану та не здійснення відповідачем безпосередньої діяльності пов`язаної із здійсненням повітряних перевезень та відсутністю доходів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, врахувавши процесуальні заяви сторін, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У статті 908 ЦК України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Відповідно до статті 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Правовідносини у галузі авіаперевезення регулюються Повітряним Кодексом України (далі - ПК України) та Правилами повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Державної авіаційної служби України 26 листопада 2018 року № 1239, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 8 лютого 2019 року за № 141/33112 (далі Правила). Згідно з пунктами 1, 2 глави 1 розділу ІV Правил, пасажирський квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору про перевезення та відображають його умови. Квиток надає право пасажиру на переліт відповідним рейсом (рейсами) і зобов`язує перевізника здійснити відповідне перевезення пасажира та його багажу, а також надати інші послуги, пов`язані з перевезенням, згідно з умовами договору перевезення. Як встановлено судом, 04.01.2020 року [PERSON] здійснювала переліт авіарейсом РS 415 за маршрутом «Бориспіль-Мюнхен» авіакомпанією «Міжнародні авіалінії України». При здійсненні перельоту позивач зареєструвала багаж, що підтверджується копією відривного талону багажної ідентифікаційної бірки № [NUMBER] . Однак багаж було втрачено. Представник відповідача не заперечувала вказану обставину. На претензію позивача, відповідач листом від 04.05.2020 року за №04.2-02-16112 запропонував позивачу компенсацію за втрачений багаж в розмірі 1131 СПЗ, що складає 41 658,00 грн. На момент розгляду справи судом вказана сума не була перерахована позивачу. Пункт 2 глави 5 розділу ХХVІ Правил повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено що відповідальність перевізника у випадку втрати багажу обмежується 1131 СПЗ. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що багаж позивача було втрачено, Правилами повітряних перевезень відповідача передбачено в такому випадку сплату компенсації в розмірі 1131 СПЗ, що на той час становило 41 658,00 грн., тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної суми, оскільки вона не сплачена позивачу в добровільному порядку. Щодо клопотання представника відповідача про розстрочку виконання рішення суду суд зазначає, що оскільки обов`язок сплатити таку компенсацію виник ще в 2020 році та не був виконаний перед позивачем протягом тривалого часу, будь-яким чином сплата не пов`язана з введенням воєнного стану на території України, позивач категорично заперечувала проти розстрочення виконання рішення суду, тому суд не вбачає підстав для розстрочки виконання рішення суду. У відповідності до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved