Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором №KIH0GB0040300001 від 02.10.2017 року у розмірі 239 749,23 грн. та сплаченого судового збору у розмірі 3 596,24 грн. Позовні вимоги вмотивовані тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав договір №KIH0GB0040300001 від 02.10.2017 року. Згідно договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 818 070,00 грн. на термін до 02.10.2027, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановленими кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором №KIH0GB0040300001 від 02.10.2017 року. Таким чином, у порушення умов договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.06.2021 було задоволено вимоги та стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором №KIH0GB0040300001 від 02.10.2017 року у розмірі 741 822,76 грн. Станом на дату подання позову рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30.06.2021 не виконано. З огляду на те, що відповідач досі не виконав рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30.06.2021 про стягнення заборгованості за кредитним договором №KIH0GB0040300001 від 02.10.2017 року, продовжує користуватися грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, що порушує право стягувача на мирне володіння своїм майном, позивач має право на отримання суми бо вказаним кредитним договором на підставі рішення суду з урахуванням інфляційного збільшення та 3% річних за час прострочення. Відповідно до заборгованості за кредитним договором №KIH0GB0040300001 від 02.10.2017 року за ст.625 ЦК України (інфляційні збільшення та 3% річних) загальна заборгованість відповідача за період з 16.09.2021 по 07.12.2022 складає 239 749,23 грн. Ухвалою суду від 09.01.2023 позовна заява прийнята до провадження та призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин не явки суду не повідомив. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, в той же час на адресу суду надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позовні вимоги не визнає, вважає їх необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки в силу вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відповідач звільнений від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, у період з 24.02.2022 до тридцятого дня після скасування/припинення дії воєнного стану на території України. Також в силу вимог п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування відповідач звільнений від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, у період з 01.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19). Відповідач категорично наголошує на безпідставність та незаконності стягнення з нього інфляційних витрат та 3% річних за період з 24.02.2022 по 07.12.2022. З огляду на вказане, відповідач зазначає про необхідність виключення з суми інфляційних витрат та 3% річних, що стягується позивачем нарахованих за період з 24.02.2022 по 07.12.2022 у розмірі - 181 851,71 грн. На адресу суду 24.03.23 надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що позивач не погоджується з доводами відповідача та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до зви, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст. 3 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України). Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Судом встановлено, що Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором №KIH0GB0040300001 від 02.10.2017 року. Таким чином, у порушення умов договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.06.2021 було задоволено вимоги та стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором №KIH0GB0040300001 від 02.10.2017 року у розмірі 741 822,76 грн. Станом на дату подання позову рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30.06.2021 не виконано. З огляду на те, що відповідач досі не виконав рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30.06.2021 про стягнення заборгованості за кредитним договором №KIH0GB0040300001 від 02.10.2017 року, продовжує користуватися грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, що порушує право стягувача на мирне володіння своїм майном, позивач має право на отримання суми бо вказаним кредитним договором на підставі рішення суду з урахуванням інфляційного збільшення та 3% річних за час прострочення. Відповідно до заборгованості за кредитним договором №KIH0GB0040300001 від 02.10.2017 року за ст.625 ЦК України (інфляційні збільшення та 3% річних) загальна заборгованість відповідача за період з 16.09.2021 по 07.12.2022 складає 239 749,23 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. При цьому, виходячи з аналізу вимог ст. ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, тобто це зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 5 вищезазначеної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до п. 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. З 11 березня 2020 року діє карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19. Крім того, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та протиправно здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3%; річних на всю суму позики за період 24.02.2022 по 07.12.2022 (10 місяців), яка відповідно до вимог законодавства підлягає списанню позикодавцем, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове обґрунтованість вимог позивача та частковому їх задоволенню. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 737,18 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial