Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівців з позовом про стягнення надміру виплачених бюджетних коштів, посилаючись на те, що 18.11. 2019 року до Управління соціального захисту населення Шевченківського району де-партаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради (далі Департамент) звернулась [PERSON] із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, у якій просила призначити їй держав-ну допомогу на дітей одиноким матерям та державну соціальну допомогу малозабез-печеним сім`ям. Вказує, що разом із заявою відповідачка надала декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 18.11.2019 року, в якій зазначила, що до складу її сім`ї входять: син [PERSON] та донька [PERSON] . Перед зверненням до органу соціального захисту відповідачка отримала дохід у вигляді державної соціальної допо-моги малозабезпеченим сім`ям 9988,98 грн., державну соціальну допомогу на дітей одиноким матерям в сумі 13598,72 грн. та державну соціальну допомогу при народ-женні дитини в сумі 5160,00 грн., інших доходів не задекларувала. Також до вищевка-заної заяви та декларації відповідачка додала копії: свого паспорта та реєстраційного номера платника податків, свідоцтв про народження дітей, довідку від 14.11.2019 року про склад сім`ї, трудову книжку. Зазначає, що рішенням та розрахунком Департаменту від 21.11.2019 року відпо-відачці призначено та виплачено державну соціальну допомогу на дитину одинокій ма-тері, на період з 01.11.2019 по 30.04.2020 року в розмірі 2133,78 грн. щомісячно. Рішенням та розрахунком Департаменту про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї від 21.11.2019 року призначено [PERSON] державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї на період 01.11.2019 по 30.04.2020 року в розмірі 1688,36 грн. щомісячно. Позивач вказує, що Постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2020 №264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги», в редакції, що діяла на час правовідносин, встановлено, що строк виплати державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям, допомоги малозабезпеченим сім`ям, яку було призначено раніше, продовжується на період карантину та на один місяць після дати його відміни та випла-чується за повний місяць без звернення особи до структурних підрозділів з питань со-ціального захисту населення. Вказує, що Департаментом направлено листа від 15.05.2020 №09/09/02-1838 від-повідачу щодо продовження строку виплати державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. На ви-конання Постанови №264, [PERSON] продовжено строк виплати з 01.05.2020 по 31.05.2020, 01.06.2020 по 30.06.2020, 01.07.2020 по 31.07.2020 допомоги на дітей оди-ноким матерям у розмірі 2313,78 грн. щомісячно та допомоги малозабезпеченим сім`ям у розмірі 1975,99 грн. щомісячно. Також, позивач вказує, що ним було направлено листа від 05.08.2020 року відпо-відачу щодо вирішення питання підтвердження та продовження державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям та малозабезпеченим сім`ям. Оскільки [PERSON] не звернулась до Департаменту у визначений в Постанові термін, не підтвердила своє право на отримання такої допомоги, Розпорядженням Де-партаменту було визначено розмір допомог, на які право отримання підтверджено, а са-ме: державна соціальна допомога на дітей одиноким матерям з 01.07.2020 по 31.07.2020 в розмірі 2313,78 грн. та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01.07.2020 по 31.07.2020 в розмірі 1975,99 грн., що разом складає 4289,77 грн. Разом з цим, відповідачка відмовилась повертати надмірно виплачені кошти у добровільному порядку, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради 4289,77 грн. надміру виплачених бюд-жетних коштів та стягнути з відповідачки судові витрати. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 березня 2023 року відкрито спрощене провадження по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак спрямував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Проти винесення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча неодноразово повідомлялась су-дом про дату, час та місце розгляду справи судом, у зв`язку з чим суд вважає за мож-ливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встанов-лений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріала-ми. Дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відпові-дачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.3 та п.4 ч.1 ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обстави-ни, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність дока-зів для вирішення справи, наданих до суду. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247, ст.280 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає залишен-ню без задоволення, виходячи з наступного. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюва-них прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передба-чених цим Кодексом випадках. Положеннями ст.ст.12,81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наяв-ність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Як було встановлено судом, 18.11.2019 року [PERSON] звер-нулась до Управління соціального захисту населення Шевченківського району Депар-таменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, в якій просила призначити їй державну допомогу на дітей одиноким матерям та державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї (а.с.8). Також, разом із заявою відповідачкою була подана декларація про доходи та май-новий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 18.11.2019 року, в якій остання зазначила, що до складу її сім`ї входить її син [PERSON] та донька [PERSON] (а.с.9), що також під-тверджується наданими копіями свідоцтв про народження (а.с.11-12) та довідкою про склад сім`ї (а.с.13). Рішенням та розрахунком Департаменту від 21.11.2019 року відповідачці при-значено та виплачено державну соціальну допомогу на дитину одинокій матері, на пе-ріод з 01.11.2019 по 30.04.2020 року в розмірі 2133,78 грн. щомісячно (а.с.18). Рішенням та розрахунком Департаменту про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї від 21.11.2019 року призначено [PERSON] державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї на період 01.11.2019 по 30.04.2020 року в розмірі 1688,36 грн. щомісячно (а.с.19). Відповідачці [PERSON] було продовжено строк виплати з 01.05.2020 по 31.05. 2020, 01.06.2020 по 30.06.2020, 01.07.2020 по 31.07.2020 допомоги на дітей одиноким матерям у розмірі 2313,78 грн. щомісячно та допомоги малозабезпеченим сім`ям у розмірі 1975,99 грн. щомісячно, що підтверджується відомостями про нарахування на особові рахунки № [NUMBER] та № [NUMBER] (а.с.24-25). Згідно Розпорядженнями Управління соціального захисту населення Шевченків-ського району від 13.11.2020 року та розрахунками переплати №709 та №710, відпові-дачу виведено переплату за період з 01.07.2020 по 31.07.2020 за допомогами як одино-кій матері та малозабезпеченій сім`ї у розмірах 2313,78 грн. та 1975,99 грн. відповідно (а.с.27-30) Також, судом встановлено, що відповідачу неодноразово направлялись вимоги про відшкодування коштів по переплаченим державним соціальним допомога (а.с.31-32). Разом з тим, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не під-лягають задоволенню, з огляду на наступне. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпід-ставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) за-робітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшко-дування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, алімен-ти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової по-милки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встанов-лено законом. Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача ви-плати. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена ви-плата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої по-милки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не по-винні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти Ук-раїни» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеть-ся про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основопо-ложні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в на-лежний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat. com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Європейський суд з прав людини вказав, що державні органи, які не впровад-жують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість от-римувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Відповідно до пункту 22 Постанови Кабінету Міністрів України №1035 від 28.10. 2020 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» в пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2020 №264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги», кошти державної соціальної допомоги на дітей оди-ноким матерям виплачені отримувачам під час карантину до 01 липня 2020 року, не підлягають поверненню, якщо не було підтверджено право на отримання допомоги або її розмір внаслідок перерахунку зменшився. Також, не підлягають поверненню кошти державної соціальної дороги малозабезпеченим сім`ям, виплачені отримувачам під час карантину до 01 липня 2020 року, якщо не було підтверджено право на отримання допомоги або її розмір внаслідок перерахунку зменшився. В ході розгляду справи позивачем не наведено обов`язкових умов повернення надмірно виплаченої соціальної допомоги, ознаки (обставини) навмисного подання не-достовірних відомостей чи приховання відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру - судом не встановлені, оскільки при призначенні допомоги позивач міг і повинен був дізнатися про порушення свого права з часу призначення відповідачу державної соці-альної допомоги, тобто з 01.07.2020 року, зробивши відповідні запити і перевіривши майновий стан, що своєчасно позивачем зроблено не було. При цьому, суд звертає увагу, що всі відомості про місця роботи відповідачки наявні у її трудовій книжці, офіційні декларації та інша необхідна інформація, що ви-ключає факт приховування останньою таких відомостей. Суд, дослідивши наявні у справі докази, дійшов висновку, що позивачем не наве-дено обов`язкових умов повернення надмірно нарахованих сум державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям та малозабезпеченій сім`ї, не доведено навмис-ного подання відповідачкою недостовірних відомостей або їх приховування, що в свою чергу могло вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, а отже не доведена недобросовісність відповідачки. Крім того, враховуючи соціальний статус відповідачки, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідачки, суд дійшов висновку, що примусове повернення наданої державою соціальної допо-моги може призвести до покладення на [PERSON] надмірного тягаря. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимо-ги є необґрунтованими та підлягають залишенню без задоволення. Згідно вимог ст.141 ЦПК України, приймаючи до уваги, що в задоволенні позов-них вимог відмовлено, судові витрати по справі по оплаті судового збору при подачі позову покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed