Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 14.04.2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення коштів та шкоди та просив зобов`язати відповідача повернути йому кошти в розмірі 900 грн, моральну шкоду в розмірі 1000 грн та судові витрати, мотивуючи тим, що відповідачем за усною домовленістю було проведено геодезичну зйомку земельної ділянки позивача та виконано План встановлених меж земельної ділянки, за що останньому позивачем було передано кошти на загальну суму 900 грн. Письмовий договір між ними не укладався, акт виконаних робіт не надавався та квитанція про отримання коштів видана не була. Під час ознайомлення з Планом позивачем встановлено, що робота виконана відповідачем неякісно: не зазначені суміжні користувачі земельних ділянок, земельна ділянка не поділена на 2 ділянки. Від повернення сплаченої суми відповідач відмовився. З причини неякісно виконаної відповідачем роботи позивачу було відмовлено у виготовленні технічної документації проектними організаціями ФОП [PERSON] та Український проектний центр. Діями відповідача позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у втраті нормальних життєвих зв`язків та потребує додаткових зусиль для організації свого життя. Протягом тривалого часу позивач відчуває моральні страждання, порушився сон, погіршилося здоров`я. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 1000 грн. 18.12.2020 позивач доповнив позовні вимоги та просив визнати неналежно виконаним План встановлених меж земельної ділянки 001001, виконаний ФОП [PERSON] , та стягнути з відповідача судові витрати (т. 1 а.с. 44). 22.01.2021 позивач доповнив позовні вимоги та просив визнати План земельної ділянки [ADDRESS] та План земельної ділянки № [NUMBER] , що входять в абрис земельної ділянки «Комплексний технічний звіт про виконання геодезичних робіт при здійсненні землеустрою ТОВ «Бюро проектування та експертизи» належно виготовленими, стягнути з відповідача судові витрати (т.1 а.с. 86). Рух справи Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області від 28.04.2020 цивільну справу передано за підсудністю до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області (т. 1 а.с. 13). Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.08.2020 позовну заяву залишено без руху (т. 1 а.с. 27). Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.11.2020 відкрито спрощене провадження у справі (т. 1 а.с. 33). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.01.2021 постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 104) Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.01.2021 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті (т. 1 а.с. 105). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.03.2021 залучено до участі у справі в якості ІІІ особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] (т. 1 а.с. 131). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.10.2021 у прийнятті доповнень до позовної заяви [PERSON] від 06.04.2021, 11.06.2021 та 21.07.2021 відмовлено та повернуто позивачу (т. 2 а.с. 55). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.02.2023 у прийнятті доповнень до позовної заяви [PERSON] від 18.07.2022 та 05.01.2023 відмовлено та повернуто позивачу (т. 2 а.с.123). Аргументи учасників справи У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та додатково пояснив, що План встановлених меж земельної ділянки, виконаний відповідачем, який не є геодезистом та не має повноважень на виконання геодезичних робіт, площа земельної ділянки 0,2914 га не відповідає правовстановлюючим документам, згідно з якими земельні ділянки площею 0,05 га виділено під будівництво та площею 0,25 га під огород, всього 0,30 га, в результаті чого йому було в усному порядку було відмовлено у виготовленні технічної документації. Таким чином, відповідачем було зменшено розміри його земельної ділянки, належні позивачу каналізаційні споруди залишено на земельній ділянці суміжного землекористувача [PERSON] та позивача позбавлено можливості користуватися землею загального користування. Згідно з Планом земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,10 га та Планом земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,2017 га, які входять в абрис земельної ділянки «Комплексний технічний звіт про виконання геодезичних робіт при здійсненні землеустрою ТОВ «Бюро проектування та експертизи», була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), надані кадастрові номери та зареєстровані у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача підтримала заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву від 21.01.2021, згідно яким 22.07.2017 відповідачем були виконані роботи з проведення геодезичної зйомки меж земельної ділянки, замовником якої був позивач. На момент проведення топографо-геодезичних робіт позивач надав копію технічного паспорта на домоволодіння станом 05.05.2015. Межі земельної ділянки були встановлені та огороджені парканами. На підставі Тимчасового порядку ведення Державного реєстру земель, затвердженого Наказом Держкомзему України від 02.07.2003 № 174, була проведена геодезична зйомка та був виконаний План встановлених меж земельної ділянки, площа якої становила 0,2569 га, який переданий замовнику. План встановлених меж повністю відповідав генеральному плану земельної ділянки з технічного паспорту, виконаного Кілійським районним бюро технічної інвентаризації житловий будинок станом на 05.05.2015, та фактичним межам земельної ділянки, яка була огороджена парканом. За виконану роботу отримав від позивача 900 грн. Через деякий час [PERSON] звернувся до відповідача з питання проведення геодезичних робіт після зміни межі земельної ділянки та збільшення її площі за рахунок проїзду між своїм та сусідніми домоволодіннями. На прохання позивача відповідач змінив План встановлених меж земельної ділянки, площа якої становила 0,2914 га, який передав позивачу. Вважає, що виконав зобов`язання щодо проведення геодезичної зйомки з наданням Плану встановлених меж земельної ділянки в повному обсязі та у відповідності до Закону України «Про землеустрій» та Інструкції з топографічного знімання у масштабах, затвердженої наказом Головного управління геодезії, картографії та кадастру при Кабінеті Міністрів України від 09.04.1998 № 56. Роботи було проведено на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 13.06.2000 та Кваліфікаційного сертифікату відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних зі створенням об`єкта архітектури від 27.06.2013 № 7052. У судовому засіданні додатково пояснила, що на момент проведення відповідачем геодезичної зйомки йому був наданий технічний паспорт на будинок від 05.05.2015, фактичні межі земельної ділянки позивача не відповідали розмірам, вказаним у архівних документах. Відповідач не є особою, яка передає земельні ділянки у власність або встановлює межі, а лише відображає їх у документах. Наданий позиву План встановлення меж земельної ділянки площею 0,2569 га повністю відповідав Плану БТІ, з яким позивач не погодився. Щодо каналізаційних труб є припис міської ради про їх демонтаж. Раніше у судовому засіданні відповідач заперечував проти позову та пояснив, що перший План встановлених меж земельної ділянки виконаний відповідно до Плану у технічному паспорті станом на 05.05.2015, другий План встановлених меж земельної ділянки - згідно фактичних межових знаків. Позивач збільшив розмір своєї ділянки за рахунок земель суміжних землекористувачів, а загальна площа земельної ділянки згідно із Планами земельних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS] , які виконані інженером-геодезистом [PERSON] , перевищують площу земельної ділянки, вказану у архівних документах. Представник ІІІ особи без самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив, що відповідач робив лише фактичні заміри земельної ділянки, проект робила інша організація. Позивач самостійно обрав виконавця робіт та зі скаргами щодо неналежного виконання ним роботи до відповідних органів не звертався. Твердження позивача, що внаслідок дій відповідача до [PERSON] перейшла частина земельної ділянки позивача, не відповідають дійсності. Дії відповідача прав позивача не порушують, тому позов задоволенню не підлягає у повному обсязі. Фактичні обставини справи, встановлені судом Згідно з архівним витягом Архівного відділу Кілійської районної державної адміністрації від 27.12.2017 з протоколу засідання правління колгоспу «Путь Леніна» від 14.04.1979, вирішено рекомендувати виділити [PERSON] присадибну ділянку під будівництво житлового будинку площею 0,05 га (т. 2 а.с. 5). Згідно з архівним витягом Архівного відділу Кілійської районної державної адміністрації від 09.01.2018 з протоколу засідання правління колгоспу «Путь Леніна» від 19.03.1981, вирішено виділити [PERSON] під огород 0,25 га (т. 2 а.с. 7). Згідно з архівним витягом Архівного відділу Кілійської районної державної адміністрації від 09.10.2017 з рішення Кілійської міської ради народних депутатів № 214 від 25.07.1997, вирішено передати земельні ділянки у приватну власність безоплатно для ведення особового підсобного господарства на підставі заяв громадян, матеріалів БТІ і фактичних замірів земельних ділянок - [PERSON] 0,25 га (т. 2 а.с. 8). Згідно зі свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок № [NUMBER] від 12.02.1983, [PERSON] є власником жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (т. 2 а.с. 4). Відповідно до встановлених межових знаків ФОП [PERSON] виконано План встановлених меж земельної ділянки 001001, перевірено [PERSON] , площа земельної ділянки становить 0,2914 (т. 1 а.с. 85). Позивач є фізичною особою-підприємцем згідно зі свідоцтвом про державну реєстрацію серії В01 № 102292 від 13.06.2000, діє на підставі кваліфікаційного сертифікату інженера-проектувальника № 007984 від 27.06.2013 (т. 1 а.с. 79-81). Згідно із договором, укладеним 01.01.2017 між ФОП [PERSON] , що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію серії В01 № 102292 від 13.06.2000, та ФОП [PERSON] , що діє на підставі кваліфікаційного сертифікату інженера-геодезиста № 000286 від 03.01.2013, останній зобов`язується виконати роботи по виготовленню комплекту матеріалів земельно-кадастрової зйомки земельної ділянки (т. 1 а.с. 49-51). Згідно Планів земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,10 га та № [NUMBER] площею 0,2017 га, виконаних сертифікованим інженером-геодезистом [PERSON] , які входять в абрис земельної ділянки «Комплексний технічний звіт про виконання геодезичних робіт при здійсненні землеустрою ТОВ «Бюро проектування та експертизи», була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (т. 1 а.с. 88-91, 149-152). Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.01.2020, [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 5122310100:02:019:0162 площею 0,1 га (т. 1 а.с. 93). Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.12.2019, [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 5122310100:02:019:0163 площею 0,2017 га (т. 1 а.с. 94). Позиція суду Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права. Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; неприпустимість зловживання процесуальними правами. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вислухавши учасників справи та їх представників, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Щодо вимог про стягнення коштів Згідно з ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до положень ст. 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. У судовому засіданні сторони не заперечували, що між ними в усній формі укладений договір на виконання робіт із проведення відповідачем геодезичних робіт з наданням позивачу Плану встановлених меж земельної ділянки, за що останнім сплачено відповідачу суму 900 грн. Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач фактично посилається на те, що відповідач належним чином своє зобов`язання згідно усного договору на виконання робіт не виконав, отже з боку відповідача мало місце порушення умов договору. Однак, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача коштів, сплачених на виконання договору, позивач не заявляв вимоги про його розірвання. Тобто, позивач просить повернути йому кошти, які були сплачені ним згідно чинного договору, укладеного з відповідачем. Вимога про повернення сплачених коштів не може розцінюватися як вимога про розірвання договору. Вона повинна бути заявлена чітко, тобто таким чином, щоб однозначно сприймалась іншими особами. Враховуючи, що укладений між сторонами договір не розірваний у передбаченому законодавством України порядку та позивач не заявляв таких вимог, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, сплачених останнім на виконання умов укладеного договору. Аналогічний висновок викладений у постанові ВС № 752/16304/18 від 30.03.2020. Крім того, відсутність письмового договору із зазначенням умов договору щодо предмету, строків виконання робіт, порядку приймання та передачі робіт, зобов`язання та відповідальність сторін, строків дії договору та його припинення позбавляють суд можливості надати оцінку щодо належності його виконання. Виходячи з викладеного, у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої на виконання договору суми коштів у розмірі 900 грн необхідно відмовити. Щодо стягнення моральної шкоди Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди протиправними винними діями відповідача. З урахуванням вказаного, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача в сумі 1000 грн задоволенню не підлягають. Щодо вимог про визнання Плану встановлених меж земельної ділянки ФОП [PERSON] неналежно виконаним, Плану встановлених меж земельної ділянки інженера-геодезиста [PERSON] належно виконаним Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У ч. 2 ст. 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно з ч. 1, 2, 7, 9, 10 ст. 118 ЗК України ( редакції станом на час виготовлення відповідачем Плану встановлених меж земельної ділянки), громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, шляхом застосування передбачених законом способів. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ч. 3 ст. 152 ЗК). Аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що визнання неналежно виконаним відповідачем Плану встановлених меж земельної ділянки є неналежним способом захисту. Він не створює для відповідача юридичних наслідків, а його недоліки за відповідних умов можуть бути доказом порушень та мати наслідки щодо рішення відповідного органу місцевого самоврядування або щодо документів про право власності на земельну ділянку. Аналогічний висновок викладений у постанові ВС № 577/2693/16 від 02.12.2020. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні вимог про визнання Плану встановлених меж земельної ділянки ФОП [PERSON] неналежно виконаним необхідно відмовити. За вказаних обставин, визнання належно виконаним Плану встановлених меж земельної ділянки інженера-геодезиста [PERSON] також не є належним способом захисту, крім того, вказаний план прав позивача не порушує, тому у задоволенні вказаної вимоги суд відмовляє. На підставі ч. 2 ст.141 ЦПК України, понесені судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed