Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

14.04.2023 КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради звернулося до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON] , [INFO] , у психіатричний заклад у примусовому порядку. В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що [PERSON] , мешканець [ADDRESS] , був госпіталізований 13.04.2023 о 10.25 год. в психіатричне відділення КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради у супроводі військовослужбовців. Є необхідність його госпіталізації в психіатричний стаціонар для лікування у зв`язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, суттєву шкоду його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Заявник зазначає, що підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , що отримані від військовослужбовців. Вказує, що [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка дійшла висновку, що обстеження та лікування [PERSON] можливі тільки в умовах стаціонару. Усвідомлена згода [PERSON] на госпіталізацію відсутня у зв`язку з відмовою від запропонованої госпіталізації. На підставі викладеного, заявник просить примусово госпіталізувати [PERSON] у психіатричне відділення КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.04.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною заявою. Ухвалою суду від 20.04.2023 доручено Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Закарпатській призначити представника (адвоката) Голяні В.М. Представник заявника (лікар психіатр) \~ [PERSON] підтримала подану заяву про необхідність примусової госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу для надання допомоги в умовах стаціонару. Прокурор Романець О.П. в судовому засіданні підтримала подану заяву та вважає за необхідне примусово госпіталізувати [PERSON] у психіатричний заклад. Особа, стосовно якої вирішується питання про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти його госпіталізації, зауваживши, що він є здоровий та не потребує лікування. Адвокат Петюшка Р.В. у судовому засіданні пояснив, що матеріали справи не містять доказів, що [PERSON] потребує госпіталізації у психіатричний заклад у примусовому порядку. Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 13.04.2023 [PERSON] був госпіталізований в психіатричне відділення КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради у супроводі військовослужбовців. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації стали відомості про поведінку [PERSON] , що отримані від військовослужбовців, зокрема, він несе небезпеку для себе для оточуючих, а саме: неадекватно себе поводить та висловлюється, погрожує ножем керівному складу, вимагає видати табельну зброю, щоб стріляти по особовому складу, перевірити стійкість до бойового стресу, видає письмові накази, що підтверджується заявою заступника командира з МПЗ військової частини [NUMBER] . Згідно з висновком № 14 комісії лікарів психіатрів психіатричного відділення КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради комісія дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, а саме: гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. У зв`язку з незадовільним психічним станом [PERSON] не дав усвідомлену згоду на госпіталізацію у психіатричний стаціонар. Комісія лікарів-психіатрів дійшла висновку, що обстеження та лікування [PERSON] можливі тільки в умовах психіатричного відділення КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради за адресою: м. Ужгород, вул. Електрозаводська, 39, у зв`язку з тим, що він несе небезпеку для себе та для оточуючих. Висновок складено на підставі оцінки психічного стану [PERSON] Статтями 28, 29 Конституції України кожному гарантовано право на повагу до його гідності, право на свободу та особисту недоторканість. Кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування у відповідності до ст. 49 Конституції України. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. Цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади. Відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. У відповідності до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається в найменш обмежених умовах, що забезпечують безпеку особи та інших осіб, при додержанні прав і законних інтересів особи, якій надається психіатрична допомога. Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров`я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. За змістом п. 8 принципу 11 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Захист осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги» від 18 лютого 1992 року № 49/119, крім випадів, передбачених пунктами 12, 13, 14 і 15 даного принципу, лікування будь-якого пацієнта може проводитися без інформаційної згоди пацієнта, якщо уповноважений законом кваліфікований психіатричний працівник визначить, що воно терміново необхідне для того, щоб запобігти шкоді пацієнта або інших осіб. Частиною 3 ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено обов`язкове надання до заяви висновку комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. Згідно з ч. ч. 2 - 5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів мають право відмовити у наданні психіатричної допомоги у разі відсутності підстав для її надання. Відмова у наданні психіатричної допомоги із зазначенням її причин фіксується у медичній документації за підписом особи чи її законного представника та лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів. В рішенні Європейського суду з прав людини від 24.10.1979 у справі «Вінтерверп (Winterwerp) проти Нідерландів» суд наголосив, що ніхто не може бути позбавлений волі як «особа, що страждає на психічний розлад», без медичного висновку, який встановлює, що її психічний стан виправдовує обов`язкову госпіталізацію. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступень якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції. Проте відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справ. Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18). Висновком комісії лікарів-психіатрів підтверджується, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, а саме: гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Судом встановлено одночасну наявність двох умов для примусової госпіталізації [PERSON] , а саме: можливість лікування лише під наглядом в стаціонарних умовах лікарні та встановлення в нього тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він, зокрема, виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих. При розгляді даної справи у суду не виникло підстав піддати сумніву об`єктивність і достовірність висновку № 14 комісії лікарів-психіатрів психіатричного відділення КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради, який містить обґрунтування про необхідність госпіталізації [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, у зв`язку з наявністю у нього тяжкого психічного захворювання, внаслідок якого він представляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність госпіталізації [PERSON] до КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради для надання психіатричної допомоги в умовах психіатричного стаціонару, на строк протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію, але не більше ніж на шість місяців.

Outcome: approved