Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, що виникла внаслідок простою не з вини працівника. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач з 17.10.2016 року по теперішній час працює на посаді менеджера зі збуту в ТОВ "БІ-ЕС КОСМЕТІКС УКРАЇНА" дистанційно з м. Херсона. З початку повномасштабного вторгнення на територію України та оголошення воєнного стану позивач перебував у м.Херсоні та вчасно отримував заробітну плату, однак починаючи з березня і до моменту подання позову виплати призупинилися. Враховуючи, що простій в роботі виник не з вини працівника, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача 149802,90 грн., що складає дві третини від його окладу за аналогічний період 2021 року згідно інформації, що міститься в довідці ОК-7. Ухвалою від 07.02.2023 р. у справі відкрито провадження у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. 23.03.2023 р. від представника відповідача адвоката Копистинського Т.М. до суду надійшов відзив, в якому він позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Зазначив, що позивач, починаючи з 01.03.2022 року, фактично припинив виконувати свою роботу та не виходив на зв`язок. Відповідно до роз`яснень Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці працівників, що не виходять на зв`язок та не написали заяву на відпустку, обліковують як відсутніх з інших причин, що не передбачає проведення оплати. Так обліковувався і позивач, починаючи з 01.03.2022 року. Жодних наказів про простій відповідачем не було видано. Крім цього, розрахунок позивача у сумі 149802,90 грн. є невірним, оскільки [PERSON] бралось за основу розмір щомісячної заробітної плати за аналогічний період. Однак, відповідно до наказів про затвердження штатних розкладів оклад позивача становив з 01.02.2022 року по 31.05.2022 року - 15600 грн., а з 01.06.2022 року по сьогодні - 15800 грн. У відповіді на відзив представник позивача адвокат Білецький О.В. зазначає, що факт відсутності працівника на роботі має бути зафіксований належним чином: доповідна записка, оформлення акту і як результат - проведення службового розслідування. Однак, таких дій відповідач не вчиняв. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці в умовах воєнного стану не звільняє від обов`язку виплати заробітної плати, тому трудові права [PERSON] підлягають захисту в судовому порядку. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до наказу №БС0000000109 від 10.10.2016 р. позивача прийнято на роботу на посаду менеджера зі збуту в ТОВ "БІ-ЕС КОСМЕТІКС УКРАЇНА"з 11.10.2016 року. Наказом №54/191 від 07.09.2017 року [PERSON] переведено з посади менеджера зі збуту на посаду менеджера з питань регіонального розвитку з оплатою згідно штатного розпису. Сторонами визнано, що позивачу встановлено дистанційний режим роботи. Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, Указами Президента України воєнний стан в Україні продовжено. З початку повномасштабного вторгнення на територію України та оголошення воєнного стану позивач перебував у м.Херсоні. Згідно Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 р. Херсонська міська територіальна громада перебувала в окупації з 01.03.2022 року по 11.11.2022 року. Відповідно до інформації Пенсійного фонду України за формою ОК-7 існують відомості про сплату страхових внесків відповідачем за працівника [PERSON] в січні 2022 р. - 21808,89 грн. та лютому 2022 р. - 18167,02 грн., з березня по грудень 2022 року страхові внески не сплачено. Сторонами в позові та відзиві було підтверджено, що, починаючи з 01.03.2022 року, заробітна плата [PERSON] відповідачем не виплачувалась, а робочий час позивача обліковувався шляхом проставлення у табелі відмітки «НЗ». З приводу свого порушеного права на оплату праці позивач 29.08.2022 року звертався зі скаргою до Державної служби України з питань праці, яка рекомендувала йому звернутися до суду. Відповідно до\~статті 10\~Закону №2136 "Про організацію\~трудових відносин\~в умовах\~воєнного стану" роботодавець\~повинен вживати\~всіх можливих\~заходів для\~забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. В той же час, роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.\~Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності.\~ Як встановлено судом трудові відносини між сторонами не були припинені, позивач заяв про надання відпусток не писав, а відповідач жодних наказів щодо [PERSON] за період з 01.03.2022 р. по 31.12.2022 р. не виносив. Фактично відбулось вимушене зупинення роботи не з вини працівника. Згідно з\~статтею 34 КЗпП України\~простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця. Згідно з частинами першою та другою\~статті 113 КЗпП України\~час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що керівник самостійно визначає розмір оплати часу простою, але не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові тарифного розряду (посадового окладу). Позивач просив суд стягнути з відповідача 149802,90 грн., що складає дві третини від його окладу за аналогічний період 2021 року згідно інформації, що міститься в довідці ОК-7. Водночас, відповідно до наказу №2шт-к від 01.02.2022 р. менеджеру з питань регіонального розвитку встановлено посадовий оклад в розмірі 15600 грн., а відповідно до наказу №11шт-к від 31.05.2022 р. з 01.06.2022 року встановлено посадовий оклад в розмірі 15800 грн. Отже, заборгованість по заробітній платі відповідача перед працівником [PERSON] за період з 01.03.2022 року по 31.12.2022 року складає 104933,31 грн., що становить дві третини від встановленого окладу за вказаний період. На підставі викладеного,

Outcome: partial