Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», де працював прохідником 5 розряду з повним робочим днем в шахті. В результаті довгого часу праці в шкідливих умовах отримав професійне захворювання, у зв`язку з яким 31.01.2023 року висновком МСЕК йому вперше була встановлена втрата професійної працездатності у сукупності 60% безстроково та 3 група інвалідності. Пошкодженням здоров`я позивачу завдано тяжкі фізичні та моральні страждання, було змінено його звичний уклад життя. З наведених підстав позивач просить стягнути моральну шкоду з відповідача 300 000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17.03.2023 року провадження у зазначеній цивільній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового засідання. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи належним чином повідомлений, надав до суду відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. З трудової книжки позивача вбачається, що в період з 27.04.198 по 03.12.2000 року працював на ДП «Шахта Україна» ДХС «Селидіввугілля», з 11.12.2000 по 11.11.2001 р. на шахті ім. Челюскінців Донецького в/о з видобутку вугілля «Донецьквугілля», з 10.12.2001 по 14.08.2006 р. на ДВАТ «Шахта Південнодонбаська № 1», з 19.02.2001 по 30.11.2008 р. по ТОВ «Ремшахтострой», з 08.12.2008 по 11.02.2022 р. працював на ПРАТ «ШУ «Покровське». Відповідно до п. 17 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20.10.2022 року, професійне захворювання виникло у позивача у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих факторів на вищевказаних підприємствах вугільної промисловості. Крім того, відповідно до виписки з медичної (амбулаторної карти) позивача з розділу "Анамнез захворювання" вбачається, що позивач вважає себе хворим на протязі кількох років. Періодично лікується амбулаторно та в умовах стаціонару без ефекту. Причини виникнення профзахворювання, вказані в п. 18 Акту П-4: вуглепородний пил, важкість праці, робота поза, виробничий шум, а також їх фактичне значення, включено до Акту на підставі висновків комісії при розслідування професійних захворювань, що виникли під час праці позивача на підприємстві відповідача. Проте, хронічна хвороба має довгостроковий повільний процес. У розвитку хвороби розрізняють чотири стадії: латентний період, період продромальних явищ, гострий період, який переходить в хронічну стадію. Отже, розвиток хвороби має відбуватися щонайменше протягом п`яти-семи років. За весь період роботи на підприємстві працівник жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив та за результатами яких його було визнано здоровим та придатним для роботи. Крім того, жоден засіб індивідуального захисту не може абсолютно убезпечити працівника від шкідливих факторів, якщо сам працівник не докладає зусиль для збереження свого здоров`я. Зважаючи на наявність у позивача декількох професійних захворювань, видно, що позивач протягом декількох років мав серйозні проблеми із здоров`ям, але перебуваючи на диспансерному обліку з хронічними хворобами продовжував працювати в шкідливих умовах, що безумовно і стало передумовою для розвитку в нього цих професійних захворювань. Навіть суттєве погіршення стану здоров`я не змусило позивача змінити професію, що свідчить про недбале ставлення позивача до свого здоров`я та суто матеріальний інтерес до вирішення цієї справи. Позивач діяв не добросовісно, оскільки не повідомив відповідача про наявність в нього хронічних захворювань, якби він повідомив, то до роботи б не допускався. Також, позивачу встановлена третя група інвалідності по висновку МСЕК, яка є робочою. Інваліди третьої групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Позивач у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями та травмою права на працю не позбавлений. Крім того, позивачу органом Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток. Позивач не позбавлений засобів до існування та задоволення власних потреб, оскільки також отримує пенсію. Моральні страждання позивача повинен полегшувати вже той факт, що йому не потрібно знову заради соціальних виплат займатися важкою та небезпечною працею. Оскільки позивачем заявлена сума відшкодування моральної є значно більшою, слід дійти висновку, що вона підлягає оподаткуванню. Отже, підприємство, аби уникнути негативних наслідків, буде вимушене здійснювати виплату податку на прибуток фізичних осіб та військового збору за рахунок власних коштів, що є додатковим фінансовим тягарем. Позовні вимоги позивача про стягнення 300\~000,00 грн., як компенсації моральної шкоди з відповідача, є безпідставними та не підлягають задоволенню. Враховуючи вищенаведене, просить суд в задоволені позовних вимог відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з відповідачем, працюючи з 08.12.2008 року по 11.02.2022 року в ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем у шахті, звільнений 11.02.2022 року наказом №114 кз від 11.02.2022 року за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується наданою копією трудової книжки позивача серії [NUMBER] від 21.12.1992 року. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.12.2022 року за формою П-4, були встановлені професійні захворювання [PERSON] за діагнозом: хронічний бронхіт II стадія, фаза затихаючого загострення. Прикореневий пневмофіброз. ЛН I-II (перша-друга). Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5,S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Захворювання професійні, встановлені вперше. Загальний стаж роботи 32 роки 00 місяців 11 днів, з яких 17 рік 04 місяців 14 днів за професією, 23 рік 06 місяць 15 днів в умовах впливу шкідливих факторів. Професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємстві вугільної промисловості, а саме: ВП «Шахта «Україна», ДП «Селидіввугілля», Шахта «ім. Челюскінців», ДвАТ «Шахта Південнодонбаська №1», ТОВ «Донбасвуглепроходка», ТОВ «Ремшахтобуд», ПрАТ «ШУ «Покровське» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми, пил переважно фіброгенної дії, важкості праці, фізичне динамічне навантаження, виробничий пил, робоча поза в нахиленому положенні та нахилення корпусу. Відповідно до довідки серії 12 ААВ № 783100 від 31.01.2023 року та серії 12 ААА № 092405 від 31.01.2023 року, виданих МСЕК, [PERSON] первинно встановлена ІІІ група інвалідності по професійному захворюванню, з встановленням втрати професійної працездатності, яка у сукупності складає 60% безстроково. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з вимогами ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування працівникові моральної шкоди покладено на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з ч. 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 08 жовтня 2008 року обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події. Таким чином, саме на відповідача покладено обов`язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому шкоди. Відповідно до ст.\~153\~КЗпП\~України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно - побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виникненню професійних захворювань працівників. При встановлених обставинах, оцінюючи надані в силу ст. 13,81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач отримав хронічне професійне захворювання, у зв`язку з тривалим перебування у трудових відносинах з відповідачем, при наявності шкідливих умов праці, що було встановлено актом розслідування причин виникнення хронічного захворювання від 19.12.2022 року, що в свою чергу \~заподіює йому моральні страждання, в результаті чого він змушений докладати додаткових зусиль для нормального життя. Втрата працездатності та отримання інвалідності призвели до порушення звичайного ритму життя позивача, постійного знаходження на лікуванні. До теперішнього часу він відчуває негативні наслідки професійного захворювання, а саме: постійно відчуває фізичний біль, переживання, погіршення взаємин з близькими, порушений звичний укладу життя. Зазначені обставини приводять суд до переконання, що \~моральна шкода позивачу дійсно заподіяна. З урахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована. Суд звертає увагу, що відповідно до діючого законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем. При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань внаслідок нещасного випадку, ступень вини відповідача, стан здоров`я позивача, важкість змушених змін у його життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач\~постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в медикаментозному лікуванні. Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 300 000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, суд не находить можливим, оскільки така грошова сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача. З огляду на наведене, враховуючи надані позивачем докази, процент втрати професійної працездатності, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за необхідним визначити розмір моральної шкоди завдану внаслідок отримання позивачем професійного захворювання у розмірі 60\~000 грн. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. На підставі п. 2\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача по справі підлягає стягненню судовий збір на користь держави (оскільки позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати за подання позову до суду) пропорційно до\~задоволеної частини\~вимог в розмірі 214 грн. 72 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial