Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

10.02.2022 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Седун Д.В. звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини. В обґрунтуванні позовних вимог зазначено, що 21 жовтня 2011 року між сторонами було укладено шлюб. За час перебування в шлюбі у них народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . В 2019 році відповідачка в пошуках кращого життя поїхала до Республіки Польща. Згодом відповідачка з собою взяла доньку. Нажаль у відповідачки не виходило облаштуватися на новому місці проживання. Позивач проживаючи в Україні оплачував орендоване в республіці Польщі житло відповідачки, а також оплачував навчання дитини в школі республіки Польща. Позивач неодноразово пропонував відповідачці повернутися в Україну, відновити шлюбні стосунки, відновити спільне проживання, ведення спільного господарства та виховувати дитину разом в Україні. Будь-які спроби примиритися не дали бажаних результатів і ситуація призвела до фактичного припинення шлюбних відносин. Дочка час від часу приїздила до позивача в Україну, останній раз в 2021 році коли дочка приїхала до позивач, він помітив, що дитина має прогалини в розвитку з основних предметів, таких як математика та українська мова. Після чого позивач як батько дитини вирішив про проживання дитини в Україні та уклав з ТОВ «Приватний ліцей для дівчат» «Леді» договір про надання освітньої послуги (навчання). Фактично з літа 2021 року дитина проживає разом з батьком, позивачем по справі. Позивач повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини тощо. Відповідачка бажає, щоб дитина проживала з нею на території Республіки Польща, однак позивач не погоджується, оскільки це негативно впливає на розвиток дитини. Просить розірвати шлюб між сторонами та визначити місце проживання доньки за його місцем проживання. 04.05.2022 року ухвалою Фастівського міськрайонного суду відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. 27.05.2022 від представника позивача через електронний суд надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції із власних технічних засобів. 30.05.2022 ухвалою Фастівського міськрайонного суду клопотання задоволено та прийнято проводити судові засідання у режимі відео конференції. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.07.2022 року у зв`язку з наданням сторонам строку на примирення терміном три місяці, було зупинено у ній провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11.10.2022 року провадження у справі поновлено. 10.11.2022 року на електронну пошту суду, представник позивача надіслала клопотання в якому просила залучити до участі в справі в якості третіх осіб Орган опіки та піклування ВК Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області та Службу у справах дітей та сім`ї Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області, у зв`язку з тим, що після подання позовної заяви до суду, внаслідок утворення нового адміністративно-територіального устрою в Україні, Служба у справах дітей та сім`ї Фастівської РДА. вже не розповсюджує свої функції на смт. Глеваха Фастівського району (за місцем фактичного проживання дитини [PERSON] ), а тому належними і коректними органами у справах дітей є Орган опіки та піклування та Служба у справах дітей та сім`ї Глевахівської селищної ради Фастівського району, у зв`язку з чим виникла необхідність в їх залученні до участі в справі, як третіх осіб. Крім того, в своєму клопотанні просила витребувати від Органу опіки та піклування Глевахівської селищної ради висновок щодо розв`язання спору між батьками про визначення місця проживання дитини [PERSON] . В цій частині клопотання обґрунтовано тим, що позивач ще в січні та повторно в жовтні 2022 року звертався до Служби у справах дітей та сім`ї Фастівської РДА, щодо надання висновку, однак жодної відповіді не отримав. 15.11.2022 року Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області залучено до участі у справі [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Фастівської РДА Київської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини в якості третіх осіб, без самостійних вимог на стороні позивача - Орган опіки та піклування ВК Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області та Служба у справах дітей та сім`ї Глевахівської селищної ради Фастівського району. 08.03.2023 року від представника органу опіки та піклування ВК Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області клопотання про приєднання до справи Висновок щодо розв`язання спору між батьками про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] . В підготовчому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, а також не заперечувала проти закриття підготовчого провадження. В підготовче судове засідання відповідач не з`явилася про час слухання справи повідомлена вчасно та належним чином. Представник третіх осіб до суду не з`явилася, надали клопотання про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.03.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. При розгляді справи судом встановлено, що 21 жовтня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 966. Під час шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Згідно копії паспорту громадянина України Серії [NUMBER] виданого Солом`янським РУ ГУ МВС України в місті Києві від 13 травня 2004 року [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] з 13.05.2004 року. Згідно інформації обліку моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 02.02.2005 року. Відповідно до Договору оренди квартири від 23.04.2022 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , остання здала позивачу у тимчасове користування однокімнатну квартиру загальною площею 43 кв.м. розташованою за адресою: [ADDRESS] . Термін дії договору до 12.12.2023 року. Згідно Витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 30.03.2023 зареєстровано ФОП [PERSON] від 07.08.2015 року. Згідно довідки про обіги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» клієнт [PERSON] (приватний підприємець) має поточний рахунок з обігом в середньому до 200 тис. на місяць. Згідно Довідки виконавчого комітету Глевахівської селищної ради [PERSON] , проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , а також за вищевказаною адресою проживають: [PERSON] . Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. При розгляді справи Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.07.2022 року сторонам було надано строк на примирення терміном три місяці, однак примирення не відбулося. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно з ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.161 СК України). Позивач звернувся до суду з даним позовом в якому зазначає, що родина проживала разом з 2011 року до 2020 року з часу коли відповідач з дочкою поїхала до республіки Польща. В 2021 року позивач, як батько дитини уклав договір № 56 з ТОВ «Приватний ліцей для дівчат «Леді» про надання освітньої послуги (навчання) відповідно до якого з 01 вересня 2021 року дочка [PERSON] була зарахована до 3 класу. З того часу донька проживає за місцем проживання батька за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні встановлено, що за період окремого проживання сторін відповідачка спілкується з дитиною. Згідно з положенням ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини. Згідно ст.150 СК України, обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Відповідно до ч 2, 8, 9, 10 ст.7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції). Відповідно до ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У статті 2 Протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людина і основоположних свобод» передбачено, що кожна, людина, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» зазначено, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Європейський суд з прав людини 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України» виніс рішення де визначив «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Саме такий Правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.59, щодо того що існують виключні обставин, за яких малолітня дитина може бути розлучена з матір`ю і на даний час такі обставини відсутні. Разом з тим, суд зазначає, що Декларація прав дитини не є частиною національного законодавства, у той час як Конвенція про права дитини, в якій закладено принцип інтересів дитини понад усім, ратифікована постановою ВР від 27.02.91. таку правову позиці висловив у постанові Верховний Суд України у справі №756/2109/16-ц. Крім того, вказаний принцип не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. У разі визначення місця проживання дітей з батьком мати не обмежена у своєму праві на спілкування з дітьми, турботу відносно дітей та участь у вихованні дітей і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дітей щодо встановлення часу спілкування. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дітей до досягненню ними віку 14 років. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] , як матір малолітньої [PERSON] тривалий час перебуває за межами України, до навчального закладу де навчається донька жодного разу не відвідувала, не спілкувалася ні з кураторами, ні з адміністрацією ліцею. Дані факти відповідачем не спростовано і підтверджено висновком органу опіки та піклування. Це дає вважати суду, про те, що матір не цікавится досягненням у навчанні своєї дитини, можливими проблемами. Батько [PERSON] навпаки приймає активну участь у житті дитини, цікавиться її життям, приймає участь у ньому. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, за яких дитині краще проживати з батьком, ніж з матір"ю. Судом встановлено, та вбачається з матеріалів справи, батько дитини є приватним підприємцем, має постійний стабільний дохід, характеризуються позитивно за місцем проживання, піклуються про свою доньку і між ними склалися добрі теплі стосунки. Відповідно до ч.ч. 4 - 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки і піклування, який подає письмовий висновок щодо розв`язання спору, з яким суд може не погодитись, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. В судове засідання Органом опіки та піклування Глевахівської слищної ради надано висновок щодо розв`язання спору між батьками про визначення місця проживання малолітньої дитини де зазначено, що доцільно визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Отже, місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. При розгляді справи судом встановлено, що малолітня [PERSON] проживає без реєстрації за місцем тимчасового проживання свого батька [PERSON] . Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Небажання відповідача надавати докази, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню та визначати місце проживання малолітньої [PERSON] на даний час необхідно виходячи з її прив`язаності до одного з батьків, враховуючи її вік та потреби у повсякденному житті. Зокрема суд враховує думку дитини, яка при бесіді з нею працівника Служби у справах дітей Глевахівської селищної ради, достатньо зрозуміло для її віку висловила своє бажання проживати разом з батьком при цьому хоче спілкуватися з мамою яка проживає за кордоном. В той же час її прихильність до батька підтверджена і зібраними під час судового розгляду доказами. В даний час зміна місця проживання дитини, може негативно вплинути на її психолого-емоційний стан та подальший розвиток. При цьому суд враховує можливість батька забезпечити належні умови проживання, виховання та розвиток дитини, а також суд враховує те, що матір дитини на даний час не надала суду будь-яких доказів щодо належних умов проживання дитини з нею, наявності стабільного матеріального забезпечення, не надала заперечення проти визначення місця проживання доньки з батьком, як і доказів щодо існування перешкод для проживання з батьком при цьому, матір має можливість безперешкодно відвідувати дитину, спілкуватися з нею, здійснювати свої батьківські обов`язки та доглядати за дитиною за місцем проживання віповідача.

Outcome: approved