Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову [PERSON] покликається на те, що він перебував із відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 25.07.2008. У шлюбі у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] - [INFO] , та син [PERSON] - [INFO] . Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 18.02.2015 шлюб між сторонами розірваний. Позивач зазначив, що після розірвання шлюбу діти проживають разом з ним, з відповідачем спілкуються не часто та не мають бажання проживати з матір`ю. Позивач стверджує, що він забезпечений належними умовами проживання та забезпечує належні умови життя своїх дітей, піклується про фізичний та духовний розвиток, задовольняє їх побутові потреби. Позивач зазначив, що між ним та відповідачем часто виникають суперечки щодо місця проживання дітей, відтак просить позов задоволити та визначити місце проживання дітей разом з ним. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19.12.2022 відкрито провадження у даній цивільній справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10.01.2023 зобов`язано орган опіки та піклування Сихівської районної державної адміністрації Львівської міської ради надати письмовий висновок щодо розв`язання спору, а саме висновку про доцільність та/або недоцільність визначення місця проживання дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . 21.02.2023 на виконання вимог ухвали суду від 10.01.2023 на електронну адресу Галицького районного суду м. Львова надійшов висновок органу опіки та піклування Сихівської районної державної адміністрації Львівської міської ради. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16.03.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили такі задоволити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні зазначила, що не заперечує щодо проживання їх дітей разом із батьком. Представник органу опіки та піклування Сихівської районної державної адміністрації м.Львова Кравчук Л.І. в судовому засіданні зазначила, що у даній справі відсутній спір, оскільки відповідач не заперечує щодо проживання дітей з батьком. Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що з 2015 року проживають разом із батьком. Заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2008 року. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 18.02.2015 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] /а.с.10-11/. [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.12/. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.11/. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За ч. 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з висновку №260001-вих-17271 від 14.02.2023, орган опіки та піклування Сихівської районної державної адміністрації Львівської міської ради дійшов висновку про недоцільність визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з одним із батьків, оскільки місце проживання дітей фактично визначено між батьками /а.с.39/. Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини. Враховуючи вимоги ст. 51 Конституції України, ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду. Як на підставу своїх вимог про визначення місця проживання дітей позивач зазначає, що між ним та відповідачем часто виникають суперечки щодо місця проживання дітей. Однак, в ході судового розгляду встановлено, що діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом із батьком з 2015 року, а відповідач в судовому засіданні повідомила, що не заперечує щодо проживання дітей разом із батьком [PERSON] , що свідчить про те, що між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо місця проживання дітей. Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дітей має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч. 2 ст. 161 СК України. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визначення місця проживання дітей з батьком. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову необхідно залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed