Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

У лютому 2023 року Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] та її брату на праві власності належить по 14 частині квартира [ADDRESS] . На теперішній час в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . На теперішній час в квартирі [ADDRESS] , мешкає лише вона, [PERSON] , [INFO] . Фактично з листопада 2015 року, у квартирі не мешкають [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Актами про не проживання від 13.02.2023 року. Разом із тим, вона повинна сплачувати комунальні платежі за Відповідачів, які пов`язані з утриманням будинку, опаленням, водопостачанням, газопостачанням та вивозом сміття, хоча фактично відповідачі не проживають в вищезазначеній квартирі. У неї скрутне матеріальне становище - зараз ніде не працює, інших доходів або джерел надходження коштів не має, а наявність реєстрації Відповідачів в квартирі, змушує сплачувати за них, в той час коли вони не користуються та не мешкають в квартирі вже більше семі років. Оскільки, за вищевказаною адресою Відповідачі не проживають, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються за ними, сплачуються нею, що є прямим порушенням положень ст. ст. 156, 162 Житлового кодексу УРСР та об`єктивно порушуються її права, в тому числі і право власності, тому позивач просила суд визнати. [PERSON] , [PERSON] [INFO] , такими що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Ухвалою судді від 27.02.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. У встановлений строк відзив від відповідачів не надходив. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечують. Позивач зазначила, що з 2015 року відповідачі не мешкають у квартирі, що належить їй та її братові на праві власності, речей у квартирі їх немає, з приводу зняття з реєстрації відповідачі не зверталися, незважаючи на те, що мали це зробити, адже вони не є членами сім`ї власника. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися по невідомим суду причинам. Про день та час розгляду справи відповідачі були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, у зв`язку з чим, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заперечень проти позову від третьої особи не надійшло. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] на праві власності належить по частині квартира [ADDRESS] . Даний факт підтверджується: витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № :295729382 від 21.01.2022 року; Договором купівлі-продажу квартири № 180 від 21.01.2022 року. На теперішній час в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Згідно актів складених комісією ОСББ «Нижньодніпровська -14» від 13.02.2023, 13.02.203 за участю; сусідів підтверджено факт не проживання [PERSON] , [PERSON] з листопада 2015 року у квартирі [ADDRESS] . Отже, Відповідачі не проживають в квартирі [ADDRESS] , понад один рік, в якій зареєстровані. На теперішній час в квартирі [ADDRESS] , мешкає лише [PERSON] , [INFO] .Фактично з листопада 2015 року, у квартирі не мешкають [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Актами про не проживання від 13.02.2023 року. Доказів, які б спростовували обставини, викладені у позові про те, що перешкод в користуванні житловим приміщенням відповідачам ніхто не чинив та не чине, речі відповідачів у квартирі відсутні, відповідачами не надано, відзив на позов не подано. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Статтею 64 Житлового кодексу України визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно положень статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Подібні обставини щодо відсутності відповідачів без поважних причин понад один рік у житловому будинку [ADDRESS] , що є власністю позивача в частині та в якому відповідачі проживали в якості члена сім`ї попереднього власника до продажу квартири, безспірно встановлені в судовому засіданні. Жодних домовленостей про збереження за ними права на проживання понад встановлені законом строки сторони не мали. Тім більше, згідно договору купівлі-продажу від 21.01.2022 року вказаної квартири у п. 13 передбачено, що продавець зобов`язаний зняти з реєстрації у вказаній квартирі зареєстрованих [PERSON] , [PERSON] не пізніше 21.01.2022 року, проте відповідачі наразі залишаються зареєстрованими у вказаному житловому приміщенні. Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 ЖК України слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16). За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав позивача. Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позову та визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений факт того, що вони без поважних причин не проживають в спірній квартирі понад один рік, втратили до цього житла будь-який інтерес, житлово-комунальні послуги не сплачують, не є членам сім`ї власника, що порушує права позивача як власника та покладає додатковий тягар, щодо сплати комунальних послуг, що зараховуються на кількість зареєстрованих осіб. Таким чином, всі зазначені дії відповідача свідчать про те, що вони не ставляться до вказаного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, в зв`язку з чим вони можуть бути визнані такими, що втратили право користування ним. При цьому суд враховує, що відповідачі в судове засідання не з`явилися, не скористалися своїми правами сторони в процесі і не надали суду жодного з доказів, що спростовують доводи позивача, а відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, оскільки відповідачі створюють перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження позивачу майном, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 1073,60 гривень у рівних частках по 536,80 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved