Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] в якій просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Свою заяву мотивує тим, що з 01 червня 2002 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу сторони мають доньку: [PERSON] , [INFO] , яка є вже повнолітньою. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне життя з [PERSON] не склалося, тому, що мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, у з`язку з чим, у сім`ї відбувалися постійні сварки, що поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми та почали мешкати тривалий час окремо. Почуття любові між ними втрачено, можливості зберегти сім`ю немає. Спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. На примирення позивач не згодний. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачці строк для подання відзиву на позовну заяву. В установлений судом строк відповідачка направила до суду заяву про визнання позовних вимог та просить розгляд справи проводити за її відсутності. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 01.06.2002, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим виконавчим комітетом Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, актовий запис № 34. (а.с.2) Сторони від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Із позовної заяви вбачається, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки. Позивач зазначає, що сім`я з відповідачкою не склалася та фактично припинила своє існування. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб має бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок. Отже, слід повернути позивачу з державного бюджету 536, 80 грн тобто 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги. Окрім цього,

Outcome: approved