Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до Богуславського районного суду Київської обл. з позовом ПрАТ «СГ «ТАС», в якому просить стягнути на його користь з ПрАТ «СГ «ТАС» страхове відшкодування, пов`язане із заподіянням моральної шкоди та витрати на професійну правничу допомогу. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що 17.09.2018 року у м.Богуслав Київської обл. відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який не впорався з керуванням та допустив зіткнення з деревом. Внаслідок ДТП пасажири автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , від отриманих травм померли на місці пригоди. Він є батьком загиблих, а тому у зв`язку з їх смертю йому спричинено значна та непоправна шкода. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ 7104165, який діяв на момент настання ДТП станом на 17.09.2018 року. 17.09.2018 року за фактом настання ДТП внесено відомості про подію до ЄРДР за № 12018110000000534 за ст.. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. В ході проведення розслідування страхового випадку відповідачем не здобуто, і відповідно не надано позивачу жодних доказів, які б підтверджували той факт, що позивачу спричинена шкода внаслідок непереборної сили або внаслідок умислу потерпілого. Також підтвердженням того, що шкода не заподіяна внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого є той факт, що кримінальне провадження розслідується за ст. 286 КК України, як дорожньо-транспортна пригода, і жодних підстав для перекваліфікації немає, отже позивач має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену йому шкоду. ПрАТ «СГ «ТАС» було належним чином та в передбаченому законодавством порядку повідомлено про дорожньо-транспортну пригоду, після чого вони з 04.07.2019 року зобов`язані розпочати страхове розслідування до 07.07.2019 року, оформити всі необхідні документи з метою прийняття вмотивованого рішення або про здійснення страхового відшкодування, або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Представником позивача було надано відповідачу всі наявні документи по вищевказаному страховому випадку у встановлені строки та передбачені умови законодавством України, однак ПрАТ «СГ «ТАС» не виконало свого обов`язку як страхова компанія, чим порушило законні права та інтереси позивача. Дорожньо-транспортна пригода трапилась 17.09.2018 року, згідно ст. 8 Закону України Про державний бюджет України на 2018 рік" - мінімальний місячний розмір заробітної плати становить 3 723,00 грн. Оскільки у загиблих [PERSON] та [PERSON] єдиним близьким родичем є батько - [PERSON] , то йому належить страхове відшкодування заподіяної моральної шкоди за кожного померлого сина у розмірі 89 352,00 грн. (З 723 х 12 = 44 676 х 2 = 89 352). Загибель двох синів призвела до порушення звичного порядку життя та душевних страждань, внаслідок пережитого стресу погіршився його стан здоров`я, він став відлюдним, неврівноваженим, що призвело до тривалої депресії, втрати сну і апетиту, виникнення відчуття самотності та втрати сенсу свого життя, оскільки це були єдині його діти, отже вважає що відповідач зобов`язаний здійснити страхове відшкодування, заподіяної моральної шкоди у розмірі 89 352,00 грн. У зв`язку з чи позивач звернувся з позовною заяву та просить її задовольнити. Ухвалою Богуславського районного суду Київської обл. від 21.10.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву (а.с. 61-32). Ухвалою Богуславського районного суду Київської обл. від 16.11.2020 року провадження в цивільній справі зупинено до набрання законної сили судового рішення у справі, яка перебуває у провадженні Київського апеляційного суду (а.с. 90-91). Ухвалою Богуславського районного суду Київської обл. від 23.03.2021 року провадження поновлено (а.с 103). Ухвалою Богуславського районного суду Київської обл. від 06.08.2021року цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Святошинського районного суду м.Києва (а.с. 132-133). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 01.09.2021 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 144-146). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.09.202 року прийнято до провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 147). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.09.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с. 199). 10.11.2020 року до суду надійшов від представника відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» Синельнікова М.О. відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у позові з таких підстав. Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 24.12.2015 року позивач позбавлений батьківських прав щодо [PERSON] , тому не має права на отримання страхового відшкодування згідно п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому листом відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування. Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили». Позивачем надано копію вироку Богуславського районного суду Київської області від 24.04.2020 року щодо обвинуваченого [PERSON] , з відміткою про не набрання рішенням законної сили. Відповідач заперечує обставини скоєння ДТП водієм [PERSON] та смерть [PERSON] внаслідок цієї ДТП, а тому вказані обставини мають бути доведені позивачем у порядку передбаченому ст.81 ЦПК України - без посилання на вирок Богуславського районного суду Київської області від 24.04.2020 року, оскільки останній не набрав законної сили. Під час вирішення питання про розподіл судових просить суд врахувати, що позивач при зверненні до суду пред`явив позовну вимогу про стягнення 44 676,00 грн моральної шкоди, заподіяної батьку-позивачу смертю сина - [PERSON] , яка ґрунтується на приховуванні позивачем рішення Богуславського районного суду Київської області від 24.12.2015 року, яким його позбавлено батьківських прав щодо [PERSON] . Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце були повідомлені належним чином, направили до суду клопотання в якому просили провести розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідача в судовому заперечував проти задоволення позову частково, просив стягнути 50% моральної шкоди, в зв`язку з тим, що позивач був позбавлений батьківських прав відносно одного з синів. Суд, оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, заслухавши думку представника відповідача, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, 02.07.2019 року представником [PERSON] - [PERSON] повідомлено АТ «СГ «ТАС» (приватний) про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 12). 01.07.2019 року,02.07.2019 року представником [PERSON] - [PERSON] подані до АТ «СГ «ТАС» (приватний) заяви про виплату страхового відшкодування(а.с.13, 14). Факт смерті [PERSON] , [INFO] , підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.09.2018 року (а.с. 17), [PERSON] , [INFO] , підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.09.2018 року (а.с. 18). Вироком Богуславського районного суду Київської обл. від 24.04.2020 року [PERSON] визнано виним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296, ч.3 ст. 286, ч.1 ст. 185 КК України, яким встановлено, окрім іншого, що «Сукупність допущених [PERSON] порушень Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку із вчиненною дорожньо-транпортною пригодою та її наслідками, а саме: [PERSON] та [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці пригоди» (а.с. 40). Ухвалою Київського апеляційного Вирок Богуславського районного суду Київської обл. від 24.04.2020 року залишено без змін (а.с. 98-100). Цивільно правова відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, булла застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності внасників наземних транпортних засобів № АМ/7104165 від 19.05.2018 року, що підтверджується листом АТ «СГ «ТАС» (приватний) (а.с. 32). Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно приписів ч.1 статті 4 ЦПК України, яка регламентує право на звернення до суду за захистом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно зі ст. 1201 ЦК особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Також, відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 4 його Постанови №4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно з ч.1, 2, 5 ст.1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. Аналіз положень ст.ст.1166, 1167, 1187 ЦК свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Статтями 1187, 1188 ЦК відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст.1187 ЦК встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, закон містить указівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Враховуючи те, що в ході розгляду справи обставин непереборної сили або умислу потерпілих не встановлено, смерть [PERSON] та [PERSON] наступила внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, або володільцем джерела підвищеної небезпеки, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.979 ЦК - за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, в тому числі, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності), що встановлено п.3 ч.1 ст.980 ЦК. Згідно зі ст. 6 Закону 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У статті 22 Закону 1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 23 цього Закону 1961-IV такою шкодою є шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до п. 27.1 ст.27 Закону 1961-IV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. У відповідності до п. 27.3 ст. 27 цього Закону 1961-IV страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до п. 27.4. ст. 27 Закону 1961-IV страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно зі п. 27.5 ст.27 Закону 1961-IV відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Відповідно до ст.35 Закону 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Законом передбачений строк на звернення тривалістю три роки з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого (п. 37.1.4. ст.37 Закону). За змістом Закону (статті 9, 22 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до ст.1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналіз положень законодавства, що регулює страхування в Україні свідчить, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. З огляду на те, за фактом настання страхового випадку, особи, які мають право на отримання відшкодування (позивачі), звернулись до страхової компанії, у встановлений законом строк і надали відповідні документи на підтвердження вчинення дорожньо-транспортної пригоди, спорідненості із загиблою особою, на підтвердження смерті потерпілої і понесених витрат, в такому разі позивачі мають право, відповідно до норм страхового законодавства, на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої смертю потерпілої, а також витрат, пов`язаних із її похованням. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 24.10.2008 року (а.с. 20). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.10.2008 року батьками [PERSON] записані батько: [PERSON] , мати: [PERSON] (а.с. 19). Заочним рішення Богуславського районного суду Київської обл. від 24.12.2015 року [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] (а.с. 72-73). Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, та враховує, характер та обсяг його душевних страждань, в зв`язку зі смертю близької людини, враховує той факт, що позивач позбавлений відносно сина [PERSON] батьківських прав, наслідки викликані заподіяною шкодою - смертю найбільш близької людини, перенесені та діючі у теперішній час душевні страждання та переживання, тривалість перенесених страждань, зміни в житті викликані смертю сина, та приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 44 676,00 грн. Таким чином, суд, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних із розглядом справи відносяться зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Щодо вимоги відшкодування витрати на правову допомогу у сумі 10 000 грн суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.137 Цивільного процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката, несуть підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Оскільки позивачем надано суду документального підтвердження витрат на правову допомогу, а саме, договір про надання правової допомоги від 24.09.2020 року замовлення на надання професійної правничої допомоги від 24.09.2020 року, ордер від 16.10.2020 року серії АІ № 1062327 та свідоцтво на право на заняття адвокатською діяльністю, суд приходить до висновку про задоволення вимог про відшкодування витрат на правову допомогу пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 5000,00 грн. Оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору з відповідачів слід стягнути на користь держави 446,76 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial