Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, в якій вказував, що 14 лютого 2022 року він, у зв`язку з досягненням відповідного віку (60 років) та отриманням страхового стажу у 29 років, набув право на отримання пенсії за віком, та звернувся з відповідною заявою до Пенсійного фонду України. Проте рішенням ГУ ПФУ у Харківській області від 21 лютого 2022 року №143650005554 заявнику було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з не зарахуванням до страхового стажу періоду його навчання у технічному училищі №3 м. Миколаєва з 01 вересня 1978 року по 17 липня 1979 року, оскільки в трудовій книжці проведено запис неповної підстави видачі документа про навчання. У цьому ж рішенні заявнику з метою зарахування вказаного періоду до страхового стажу рекомендовано надати первинний документ або довідку, що підтвердить відповідний запис у трудовій книжці. 04 листопада 2022 року [PERSON] отримав у Департаменті освіти і науки Миколаївської обласної державної адміністрації архівну довідку №2362/01-02/01-01.17, якою підтверджено факт його навчання у технічному училищі №3 м. Миколаєва з 01 вересня 1978 року по 19 липня 1979 року, у зв`язку з чим (з вказаним документом та атестатом про закінчення навчання) повторно звернувся з заявою про призначення пенсії до Пенсійного фонду України. Проте рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 12 грудня 2022 року №143650005554 заявнику було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому, при визначенні страхового стажу, заявнику не зараховано документи про період його навчання у технічному училищі №3 м. Миколаєва з 01 вересня 1978 року по 19 липня 1979 року (у зв`язку з тим, що у вказаних документах прізвище заявника зазначено (російською мовою) « [PERSON] », а в його паспорті (російською мовою) « [PERSON] »). Оскільки в адміністративному порядку виправити зазначені неточності неможливо, а тому [PERSON] просив про встановлення факту належності йому правовстановлюючих документів (атестату від 17 липня 1979 року №716, виданого технічним училищем №3 м. Миколаєва; довідки Департаменті освіти і науки Миколаївської обласної державної адміністрації від 04 листопада 2022 року №2362/01-02/01-01.17) в судовому порядку. В судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник [PERSON] заяву про встановлення факту належності правовстановлюючих документів підтримали. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в судове засідання не з`явилася, проте надіслала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без її участі. Також в заяві просила врахувати законодавчо надану заявнику можливість встановлення факту належності правовстановлюючих документів в судовому порядку, оскільки від цього залежить реалізація його право на пенсійне забезпечення. Представники заінтересованих осіб Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в судове засідання не з`явилися, проте надіслали на адресу суду заяви, в яких просили провести розгляд справи без їх участі та відмовити у задоволенні заяви [PERSON] у зв`язку з тим, що справа стосується встановлення страхового стажу та оспорювання рішень Пенсійного фонду, що вказує на наявність спору про право. Суд вважав можливим проводити розгляд справи без особистої участі представників заінтересованих осіб, оскільки матеріали містять всі необхідні відомості про обставини справи. Заслухавши пояснення заявника [PERSON] , його представника [PERSON] , показання свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 14 лютого 2022 року [PERSON] (виходячи з досягнення ним віку у 60 років та отримання страхового стажу у 29 років) звернувся з заявою про призначення пенсії до Пенсійного фонду України. Проте рішенням ГУ ПФУ у Харківській області від 21 лютого 2022 року №143650005554 заявнику було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з не зарахуванням до страхового стажу періоду його навчання у технічному училищі №3 м. Миколаєва з 01 вересня 1978 року по 17 липня 1979 року, оскільки в трудовій книжці проведено запис неповної підстави видачі документа про навчання. У цьому ж рішенні заявнику з метою зарахування вказаного періоду до страхового стажу рекомендовано надати первинний документ або довідку, що підтвердить відповідний запис у трудовій книжці. 04 листопада 2022 року [PERSON] отримав у Департаменті освіти і науки Миколаївської обласної державної адміністрації архівну довідку №2362/01-02/01-01.17, якою підтверджено факт його навчання у технічному училищі №3 м. Миколаєва з 01 вересня 1978 року по 19 липня 1979 року, у зв`язку з чим (з вказаним документом та атестатом про закінчення навчання) повторно звернувся з заявою про призначення пенсії до Пенсійного фонду України. Проте рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 12 грудня 2022 року №143650005554 заявнику було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому, при визначенні страхового стажу, заявнику не зараховано документи про період його навчання у технічному училищі №3 м. Миколаєва з 01 вересня 1978 року по 19 липня 1979 року (у зв`язку з тим, що у вказаних документах прізвище заявника зазначено (російською мовою) « [PERSON] », а в його паспорті (російською мовою) « [PERSON] »). В той же час, факт належності [PERSON] правовстановлюючих документів підтверджується наступними доказами: - показаннями свідка [PERSON] , який пояснив, що у вересні 1978 року він та [PERSON] разом вступили до технічного училища №3 м. Миколаєва, де навчалися протягом 1978 1979 років. На підтвердження свого навчання в училищі з 01 вересня 1978 року по 17 липня 1979 року свідком надано атестат (а.с. 21); - копією трудової книжки [PERSON] , згідно якої заявник з 01 вересня 1978 року по 17 липня 1979 року навчався в ТУ №3 м. Миколаєва, підстава запису атестат №716 (а.с. 10-11); - наявністю в заявника вказаних правовстановлюючих документів; - іншими доказами. З матеріалів справи вбачається, що усунення недоліків правовстановлюючих документів в адміністративному порядку на час розгляду справи є неможливим (а.с. 14). Що стосується доводів про те, що справа пов`язана з вирішенням спору про право, то суд виходить з наступного. З положень ч. 1 ст. 293 ЦПК України, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 року (зі змінами) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що окреме провадження\~ це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема факти належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (п. 5 ч. 2 ст. 293, п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам підвідомчі справи про встановлення факту належності особі трудової книжки та інших документів про трудовий стаж. Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спором є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26 травня 2021 року у справі №523/19129/19 та від 17 листопада 2021 року у справі №214/1816/20. Таким чином, підставою стверджувати, що між сторонами (або заявником та іншою особою, яка не є учасником справи) виник спір про право, є наявність між ними саме матеріально-правового спору або ж наявністю певних осіб, які перешкоджають заявнику у реалізації такого права. Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2019 року у справі №733/324/21 зазначено, що згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Враховуючи вищезазначене, слід зробити висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Звертаючись до суду з цією заявою, [PERSON] просив встановити факт належності йому правовстановлюючого документа, а саме трудової книжки, оскільки неправильне зазначення його імені у цьому документі перешкоджає зарахувати період навчання та період роботи до страхового стажу. Іншої можливості встановити факт належності йому трудової книжки немає. Залишаючи заяву [PERSON] без розгляду, суди неправильно розтлумачили зміст пункту 6 частини першої\~статті 315 ЦПК України\~і не звернули увагу на те, що законом прямо віднесено встановлення юридичного факту належності правовстановлюючих документів до справ окремого провадження (розділ IVЦПК України). Висновки судів про наявність у даному випадку спору про право необґрунтовані. За встановленого, оскільки між сторонами відсутній матеріально-правовий спір, [PERSON] звернувся до суду з заявою, яка законодавчо визначена до розгляду в порядку окремого провадження, а тому твердження про наявність спору про право не можуть бути прийняті судом до уваги. Зазначені обставини в своїй сукупності вказують на обґрунтованість заяви [PERSON] , яка підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved