Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

06 липня 2022 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просить: -визнати незаконним та скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» від 04.04.2022 року №183 02-02 «Про переведення [PERSON] »; -визнати незаконним та скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» від 30.06.2022 року №407-02-02 «По особовому складу» щодо звільнення [PERSON] ; -поновити [PERSON] на роботі на посаді начальника відділу кадрів Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня»; -стягнути з Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.07.2022 року по 07.10.2022 року в сумі 111 872,46 грн.; -стягнути з Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що з 2010 року позивач перебувала в трудових відносинах з відповідачем та з 02.08.2013 року на посаді начальника відділу кадрів. Як зазначає позивач, з 04.04.2022 року її незаконно було переведено на посаду інспектора з кадрів відділу кадрів. З початком війни в Україні - з 24.02.2022 року вона знаходилась за місцем проживання в Київській області та не мала можливості виїхати з передмістя Києва до столиці у зв`язку з тим, що в`їзд до міста Києва для цивільних осіб було повністю перекрито. З 01.03.2022 року за погодженням з керівництвом Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» позивач виїхала до Черкаської області та працювала дистанційно до кінця березня 2022 року. Повернувшись до м.Києва, 04.04.2022 року позивач з?явилась на роботу та їй було повідомлено про необхідність написати заяву на звільнення. Однак оскільки позивач відмовилась написати таку заяву, наказом від 04.04.2022 року її було переведено на посаду інспектора відділу кадрів. Позивач зазначає, що відсутні підстави, передбачені ст.3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» для переведення її на іншу посаду. Крім того, розпорядження першого заступника генерального директора [PERSON], яке стало підставою для видачі наказу, в паперовому вигляді взагалі відсутнє. 04.05.2022 року позивачу було вручено попередження про звільнення у зв`язку з реорганізацією та скороченням чисельності та штату працівників Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня». В той же час позивач зазначає, що з врахуванням зазначення різних назв посади, яку вона обіймала, її не було повідомлено про звільнення. Також позивача не було ознайомлено на її прохання з наказом №34-02-01 від 04.05.2022 року, відмовлено в наданні копії вказаного наказу; серед запропонованих посад були такі, які не були вакантними та взагалі були відсутні на підприємстві; повного переліку вакантних посад теж запропоновано не було. Позивач вважає наказ №34-02-01 від 04.05.2022 року незаконним у зв`язку з тим, що штатну одиницю інспектора з кадрів виведено із штату 01.07.2022 року, а скорочення позивача мало бути не раніше 04.07.2022 року; наказ №34-02-01 від 04.05.2022 «Про реорганізацію апарату управління та внесення змін до штатного розпису Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» не містить жодних обґрунтувань якими обумовлена реорганізація апарату управління та внесення змін до штатного розпису; новий штатний розпис так і не було затверджено в установленому порядку та не погоджено засновником, що свідчить про те, що жодних змін в організаційній структурі відповідача юридично не відбулось. Новий штатний розпис Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня», який керівництвом введено в травні 2022 року, не пройшов встановлену процедуру погодження засновником - Київською обласною радою. А тому будь-які дії керівництва з посиланням на такий штатний розпис, є такими, що не відповідають чинному законодавству. З 10.05.2022 року до штатного розпису Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» була введена посада заступника генерального директора з управління персоналом на якого покладено функцію з керівництва новоствореним відділом організаційно-кадрового забезпечення. Вказану посаду мали б запропонувати позивачу, оскільки вона за освітою, кваліфікацією та досвідом роботи повністю відповідала вимогам за вказаною посадою. 10.05.2022 року на вказану посаду було прийнято нового працівника. Як зазначає позивач, вказану посаду відповідач мав запропонувати їй як працівнику, що з 2010 року безперервно працював у відповідача, має вищу кваліфікацію і продуктивність праці, самостійно себе утримує та має інвалідність. А тому позивач має переважне право на залишення на роботі. 04.07.2022 року позивача було ознайомлено з наказом про звільнення. Як зазначає позивач, наказ видано з порушенням встановленої процедури та без дотримання вимог трудового законодавства. В наказі не вказано чітко що стало підставою звільнення, скорочення чисельності чи штату працівників, оскільки одночасно дві підстави не можуть існувати. Крім того, профспілка не надавала згоду на звільнення позивача. Так як позивача звільнено з посади з порушенням положень діючого законодавства, на підставі положень статті 235 КЗпП України її має бути поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також позивач зазначає, що внаслідок незаконного звільнення їй спричинена моральна шкода, яку вона оцінила в розмірі 50 000,00 грн. 18.10.2022 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в яких представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Як зазначено, наказ від 04.04.2022 року про переведення позивача є законним, оскільки в діях та бездіяльності позивач проявляла ознаки службової недбалості, що підтверджує доповідна записка першого заступника генерального директора [PERSON] . Так як Комунальне некомерційне підприємство Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» відноситься до об`єктів критичної інфраструктури, з кількістю штатних посад більше ніж 1300 одиниць, діяльність якої в лютому-квітні 2022 року в першу чергу була спрямована на ліквідацію наслідків бойових дій, відсутність начальника відділу кадрів на робочому місці, а також саботаж [PERSON] виконанню її безпосередніх посадових обов`язків, могла призвести до невідворотних наслідків в діяльності підприємства. Неправильний кадровий облік, наслідком якого могло стати неправильне нарахування заробітної плати, відсутність обліку наявних медичних працівників та інша бездіяльність позивача, окрім завдання підприємству матеріальних збитків, могла призвести до загибелі українців постраждалих від бойових дій, які не змогли отримати медичну допомогу у зв`язку з відсутністю необхідного медперсоналу. Таким чином видання зазначеного наказу дійсно було виробничою необхідністю спрямованою на відвернення та ліквідацію наслідків бойових дій. Представник зазначає, що суд не може вдаватись до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення. При попередженні позивача про наступне звільнення відповідач 04.05.2022 року запропонував всі вакантні посади, однак позивач відмовилась від запропонованих посад. А тому відповідачем в повній мірі були дотримані положення КЗпП України щодо працевлаштування працівника, а також запропонування позивачу іншої роботи. Позивачу не була запропонована посада заступника генерального директора з управління персоналом, оскільки позивач не відповідає кваліфікаційним вимогам до вказаної посади, в частині наявності відповідної освіти. Також спростовуються твердження позивача щодо відсутності згоди профспілки на її звільнення, оскільки первинна профспілкова організація Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» листом від 27.06.2022 №5 повідомила відповідача про надання згоди на звільнення позивача. Представник зазначає, що у випадку, якщо суд прийде до висновку, що у наказі про звільнення позивача зазначено не вірно підставу звільнення позивача, у відповідності до положень ч.3 ст.235 КЗпП України може бути змінено формулювання причини звільнення рішенням суду. Представник відповідача зазначає, що оскільки в діях відповідача відсутні винні дії, які призвели до моральних страждань позивача, не надано доказів моральних страждань позивача, тому підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. 05.12.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача наполягає на задоволенні заявлених вимог. Крім того, представник зазначила, що ні в наказі про переведення позивача, ні в доповідній записці не йде мова про відвернення або ліквідацію наслідків бойових дій, а також інші обставини, які становили або могли становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, як мету, яку переслідував відповідач, видаючи оскаржуваний наказ. Позивача не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни. Крім того, стаття 147 КЗпП України не передбачає такого заходу стягнення як переведення на іншу посаду. Документу, який став підставою для видачі наказу про переведення позивача взагалі не існує, оскільки до відзиву сторона відповідача надала доповідну записку, а не розпорядження першого заступника генерального директора [PERSON] В попередженні про наступне звільнення позивача не вірно зазначено посаду, а тому представник вважає, що при звільненні позивача не дотримано вимог ст.49-2 КЗпП України. Відповідач не надав суду доказів що у відповідача взагалі відбулись зміни в штаті чи організаційній структурі. Відповідачем не доведено жодними належними та допустимими доказами що ним здійснювалась оцінка кваліфікації та продуктивності праці серед трьох інспекторів з кадрів, з метою визначення особи, яка працюватиме за посадою інспектора з кадрів після скорочення. Крім того, представник зазначає, що позивач в 2020 році закінчила Державний вищий навчальний заклад «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» та здобула кваліфікацію: ступінь вищої освіти магістр, спеціальність - менеджмент, освітня програма «Бізнес адміністрування у галузі охорони здоров`я». Таким чином маючи спеціалізовану вищу освіту в сфері охорони здоров?я, позивач повністю відповідала кваліфікаційним вимогам за посадою заступника генерального директора з управління персоналом, однак вказаної посади їй запропоновано не було. Наявний в матеріалах справи лист від 27.06.2022 року №5 не є згодою профспілкової організації на звільнення позивача в розумінні чинного законодавства. 22.12.2022 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив в яких представник наполягає на відмові в задоволенні заявлених вимог. Представник відповідача зауважує, що оскільки позивач працювала на підприємстві критичної інфраструктури, з врахуванням введеного воєнного стану, порушення роботи підприємства призвело б до негативних наслідків для національної безпеки України. Як зазначено у запереченні, лише з відповіді на відзив відповідачу стало відомо, що у 2020 році позивач закінчила Державний вищий навчальний заклад «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана». Крім того, кваліфікаційні вимоги до посади заступника генерального директора з управління персоналом «Право», «Публічне управління та адміністрування» не є тотожним напрямку підготовки за спеціальністю «Менеджмент». В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти задоволення заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві. Третя особа в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, звернулась до суду із заявою про слухання справи в його відсутність та просив відмовити в задоволенні заявлених вимог. На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність третьої особи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Оцінивши надані суду докази, вислухавши сторони та врахувавши їх процесуальні заяви, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Стаття 3 КЗпП України визначає, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. У відповідності до положень статті 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Стаття 40 КЗпП України визначає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадку, зокрема, 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Як визначено п.2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". Указом Президента України № 64/2022 від 04.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався та існував на час виникнення спірних правовідносин між сторонами. Стаття 64 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40,47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Отже, Конституція України надає можливість в умовах воєнного стану встановлювати окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень, зокрема, щодо прав, передбачених ст.43 Конституцією України. 24.03.2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Згідно із статтею 1 Закону, цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану. Стаття 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначає, що у період дії воєнного стану допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. У період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. Однак зазначеним законом не скасовані та не змінені підстави звільнення працівників, в тому числі за ініціативи роботодавця. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] з 2010 року перебувала в трудових відносинах з відповідачем. Наказом №183 02-02 від 04.04.2022 року у зв`язку з виробничою необхідністю,

Outcome: partial