Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу. На підставу своїх вимог спирається на те, що позивачем в рамках даного позову являється Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна», проте до 7 серпня 2019 року дане товариство являлось Публічним акціонерним товариством, що підтверджується Протоколом загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» №02/19 від 30 липня 2019 року та Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 7 серпня 2019 року. Таким чином в тексті позовної заяви при описі обставин, які мали місце до 7 серпня 2019 року вказується найменування позивача - ПАТ «СК «Універсальна». 28 вересня 2019 року о 11 год. 59 хв., по а/д М-05 Київ - Одеса 185 км. 200 м., мала місце дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «МАН» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Причиною ДТП стало те, що відповідач керуючи автомобілем «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER] , не перевірив і не забезпечив технічний стан транспортного засобу, не слідкував за його технічним станом, в результаті чого, ліве переднє колесо відірвалося та влучило в автомобіль марки «МАН» д.н.з. [NUMBER] . Постановою Маньківського районного суду Черкаської області відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER] - відповідача, була застрахована позивачем на підставі полісу №АМ/4979095. Потерпілий пошкодженого автомобіля «МАН» д.н.з. [NUMBER] звернувся до ПрАТ «СК «Універсальна» як до страховика відповідача про відшкодування шкоди отриманої в результаті дорожньо - транспортної пригоди. Згідно статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи». Враховуючи викладене, та зважаючи на зібрані документи, відповідно до ст. ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Приватним акціонерним товариством «Універсальна» було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком та виплачено було страхове відшкодування на підставі страхування Акту №54416/1. Страхове відшкодування в сумі 40414,22 грн., було перераховано згідно із заявою потерпілого на особистий рахунок. Таким чином, позивач повністю виконав покладені на нього зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій особі. Відповідно до підпункту «г» пункту 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Оскільки, відповідач не перевірив та не забезпечив технічний стан транспортного засобу перед виїздом, що призвело до ДТП, позивач має право регресної вимоги до нього, в звязку з чим представник позивача звернувся до суду із даною позовою заявою. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 27.02.2023 року по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача до суду не з`явився, але в своїй позовній заяві просив справу слухати в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідлач в судове засідання не з`явився, але згідно письмової заяви позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати позовну давність, оскільки представник позивача звернувся до суду поза межами трьох річного строку визначеного ст. 257 ЦК України, а також та просить справу слухати у його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обстаини та відповідні правовідносини. 28 вересня 2019 року о 11 год. 59 хв., по а/д М-05 Київ - Одеса 185 км. 200 м., мала місце дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «МАН» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . (а.с.23). Причиною ДТП стало те, що відповідач керуючи автомобілем «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER] , не перевірив і не забезпечив технічний стан транспортного засобу, не слідкував за його технічним станом, в результаті чого, ліве переднє колесо відірвалося та влучило в автомобіль марки «МАН» д.н.з. [NUMBER] . Постановою Маньківського районного суду Черкаської області відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.23). Цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER] - відповідача, була застрахована позивачем на підставі полісу №АМ/4979095 (а.с.19). Потерпілий пошкодженого автомобіля «МАН» д.н.з. [NUMBER] звернувся до ПрАТ «СК «Універсальна» як до страховика відповідача про відшкодування шкоди отриманої в результаті дорожньо - транспортної пригоди (а.с.24). Обгрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначає, що відповідно до ст. ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Приватним акціонерним товариством «Універсальна» було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком та виплачено було страхове відшкодування на підставі страхування Акту №54416/1. Страхове відшкодування в сумі 40414,22 грн., було перераховано згідно із заявою потерпілого на особистий рахунок. (а.с.13). Сума страхового відшкодування підтверджується актом огляду транспортного засобу, висновком експертного автотоварознавчого дослідження №49-D/63/4 від 02.01.2020 р.9а.с.33, 34-41). Таким чином, судом встановлено, що позивач повністю виконав покладені на нього зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій особі. Суд вирішуючи даний спір керується наступним. Згідно статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи». Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо - транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Відповідач залишив місце пригоди. Відповідно до норм ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяні збитки. Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За правилами ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як роз`яснено у пунктах 26, 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Посилання відповідача на необхідність застосування позовної давності, в зв"язку з пропуском трьох річного строку звернення до суду не знайшло свого підтвердження та спростовується п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно якого визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Страховий випадок стався 28.09.2019 р., сума страхового відшкодування у розмірі 40414 грн. 22 коп. перерахована позивачем потерпілому 28.01.2020 р., що свідчить, що трьохрічний термін визначений ст. 257 ЦК України мав би закінчитися 28.01.2023 р., проте п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України доповнено ЦК України згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022 р., що підтверджує те, що в даному випадку строк позовної давності продовжується на строк дії воєнного, надзвичайного стану. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно положень ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповіднодо ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно положень ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність в матеріалах справи поданих представником позивача достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та достатність доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, що дає суду можливість дати відповідну належну оцінку доказам та ухвалити законне, обгрунтоване рішення по суті спору, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved