Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

ТОВ «Євро-Реконструкція» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення, трьох відсотків річних та індексу інфляції в загальному розмірі 105084,34 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідачі є мешканцями та споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , а позивач надає для зазначеного будинку вказані послуги. У зв`язку з тим, що відповідачі не вносили плату за отриманні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, у них виникла заборгованість, яка станом на 01.09.2021 становить 83625,90 грн. Відповідачі як боржники, що прострочили виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язані сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової в сумі 15257,00 грн та трьох відсотків річних в сумі 6201,44 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду від 11.10.2021 дану цивільну справу передано на розгляд до Дарницького районного суду м. Києва, за територіальною виключною підсудністю. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.11.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду та призначив справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 04.01.2022 від відповідача [PERSON] надійшла до суду заява про виключення її з числа відповідачів, оскільки вона не є власником квартири [ADDRESS] та не проживає у квартирі до якої позивачем надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води . 05.10.2022 від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення, в яких вона вимоги позову визнала частково, в сумі 722,52 грн. Вказала, що відповідач [PERSON] з 2009 року не зареєстрований та не проживає у квартирі [ADDRESS] , а тому позивачем безпідставно нараховувалися кошти за послугу з гарячого водопостачання з урахуванням даних про чотирьох зареєстрованих осіб. Зауважила, що позивач безпідставно нараховує кошти за послугу з централізованого опалення протягом усього року, тобто за 12 місяців на рік. Просила застосувати до вимог строк позовної давності. Ухвалою від 05.10.2022 суд залишив позов без руху, встановив позивачу строк для усунення недоліків позову. Ухвалою від 24.10.2022 суд залишив без розгляду позов ТОВ «Євро - реконструкція» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості. Постановою Київського апеляційного суду від 07.02.2023 ухвалу Дарницького районного суду м. Києва скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явилася, надіслала клопотання про розгляд справи у її відсутність, просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі, в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися за зареєстрованим місцем проживання, судові повістки повернулися з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи, справа вирішується за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 № 1198-VII виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 01.07.2014 є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). ТОВ "Євро-Реконструкція" має ліцензію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на постачання теплової енергії, і надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води для будинку [ADDRESS] . Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. За приписами статті 20 Закону № 1875-IV, пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572, споживач зобов'язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Положеннями частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-VІ (дів до 01.05.2019) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до частини 7 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-VІ (дів до 01.05.2019) договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання). Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 23.07.2014 у газеті Хрещатик (№103(4503)) позивачем розміщено відповідне повідомлення, із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» 06.08.2014 (№111(4511)). Законом України №2189-VІІІ від 09.11.2017 «Про житлово-комунальні послуги», правилами надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 та правилами надання послуг з постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України (далі також - КМУ) від 11.12.2019 №1182 визначено порядок укладання індивідуальних договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 та 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 13 правил надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 передбачено, що індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця. Якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали договір з виконавцем то фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплати рахунку за надані послуги, факт отримання послуг. Договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно правовими актами на момент виникнення заборгованості між відповідачами та позивачем не був укладений, а також заява-приєднання до умов індивідуального типового договору послуг до ТОВ "Євро-Реконструкція" відповідачами також не надавалась. Згідно частини 2 статті 641 ЦК України реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням укласти договір (оферту), якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях, то відповідно до статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція про укладення договору, про її приєднання (акцепту) повинна бути повною та безумовною. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором, а також не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо вони фактично користуються ними зі згоди постачальника послуг. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦК України цивільно правові права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а частиною 1 статті 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Статтею 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що договір про надання комунальних послуг укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку. Частиною 5 статті 13 вище вказаного закону передбачено, що відмова від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладення договору з виконавцем не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Як вбачається із матеріалів справи, договір про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води був укладений між позивачем та [PERSON] лише 10.08.2021. Разом з тим, з огляду на те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] упродовж певного періоду споживали послуги без укладеного з позивачем договору, вони зобов`язані оплатити позивачу усі фактично спожиті ними послуги (з централізованого опалення та гарячого водопостачання) у повному обсязі. Відповідачі зобов`язані оплатити надані позивачем послуги, якщо вони фактично користувалася ними. Відсутність договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача (відповідачів) від оплати послуг в повному обсязі. Вказана позиція повністю співпадає з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 401/710/15-ц, Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 у справі № 6-59цс 13. Тарифи, обсяги, періоди надання/споживання послуг за Договором та розрахунки по ним зазначені Позивачем в бухгалтерських довідках, які додаються. Факт надання позивачем для будинку [ADDRESS] послуг з постачання гарячої води протягом спірного періоду не спростований відповідачами та підтверджується наданими позивачем письмовими доказами. Судом встановлено, що власником квартири за адресою: [ADDRESS] до 13.04.2018 була [PERSON] , яка подарувала вказану квартиру [PERSON] . В свою чергу, 28.08.2018 [PERSON] подарувала вказану квартиру [PERSON] (а.с. 66-69). Судом до електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» 17.11.2021 направлено запит про реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] . Згідно відповіді від 26.11.2021 на вказаний запит, [PERSON] не зареєстрований у квартирі [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] не є належним відповідачем у даній справі, оскільки не є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] . Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої судом встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. З наданих позивачем розрахунків вбачається, що з серпня 2017 року відповідачі не вносили плату за отримані послуги з постачання гарячої води, а з жовтня 2014 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення. На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано розрахунок, відповідно до якого станом на 01.09.2021 за відповідачами рахується заборгованість за послуги з централізованого опалення в сумі 33407,04 грн. та постачання гарячої води у розмірі 50218,86 грн. Як вбачається із розрахунку заборгованості, позивач з серпня 2017 року по жовтень 2018 року нараховує за послугу з гарячого водопостачання, з урахуванням даних про сім зареєстрованих осіб, а в період з листопада 2018 року по вересень 2021 року, з урахуванням даних про чотирьох зареєстрованих осіб, які на думку позивача були споживачами послуг у спірний період. Водночас з матеріалів справи вбачається, що в квартирі [ADDRESS] у спірний період було зареєстровано три особи, які фактично є споживачами послуг, що надає позивач. Відтак, суд не погоджується із розрахунком заборгованості за послугу з гарячого водопостачання. Здійсненим судом розрахунком встановлено, що за період з серпня 2017 року по вересень 2021 року заборгованість відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за послугу з гарячого водопостачання становить 30285,87 грн. За положенням статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). За приписом статті 625 ЦК України боржники не звільняються від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції). Три відсотки річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100. Відповідач [PERSON] у письмових поясненнях просила застосувати позовну давність. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. Статтею 258 Цивільного кодексу України визначено вимоги до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, обмежене строком давності право на позов у матеріальному розумінні означає право позивача на судовий захист протягом певного часу, поза межами якого цей захист, за загальним правилом, є неможливим. Постановою КМУ від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який продовжено до 30 квітня 2023 року. Згідно з перехідними положеннями Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Таким чином строк позовної давності у даній справі має бути відраховано з моменту запровадження карантину на території України, а саме з 12.03.2020. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з постачання гарячої води за період серпня 2017 року по вересень 2021 року, заявлені в межах позовної давності. Відтак, з урахуванням здійсненого судом перерахунку за період серпня 2017 року по вересень 2021 року з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь позивача підлягають стягненню кошти за послугу з гарячого водопостачання в сумі 30285,87 грн., три відсотки річних у розмірі 1727,08 грн. та інфляційні збитки у розмірі 3903,24 грн. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідачів 33407,04 грн. заборгованості за надання послуг з централізованого опалення, нарахованих інфляційних втрат у розмірі 7949,59 грн. та трьох відсотків річних в сумі 2969,09 грн., який нарахований за період з жовтня 2014 року по вересень 2021 року, суд, враховуючи заяву [PERSON] про застосування строків позовної давності, зазначає наступне. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За правилами ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідачів суми боргу за надання послуг з централізованого опалення, нарахованих інфляційних втрат та трьох відсотків річних, які нараховані позивачем до 12.03.2017 пред`явлені поза межами строку позовної давності, та є підставою для відмови у задоволенні в цій частині. Таким чином заборгованість відповідачів за послуги з централізованого опалення за період березня 2017 року по вересень 2021 року становить 24117,82 грн., три відсотки річних - 1491,09 грн. та інфляційні збитки - 3315,59 грн., які суд присуджує стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «Євро - Реконструкція». Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «Євро-Реконструкція» підлягає до часткового задоволення. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір у разі часткового задоволення позовних вимог покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а отже, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволені в розмірі 64840,69 грн., тобто на 62 %, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1407,40 грн., тобто по 469,13 грн. з кожного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial