Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

Із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, до суду звернулася [PERSON] . Позов мотивований тим, що згідно ст. 344 ЦК України позивач для набуття права власності на житловий будинок за набувальною давністю, змушена звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з`явилася, до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач Козелецька селищна рада Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання свого представника не забезпечила, до суду надійшла заява у якій відповідач просить розглядати справу без участі представника селищної ради, позовні вимоги визнає повністю. Суд дослідивши матеріали справи та розглянувши справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане виконавчим комітетом Козелецької селищної ради 24 вересня 1952 року за №20, [PERSON] частки, [PERSON] частки та [PERSON] відповідно, мали права власності в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] . Вказане свідоцтво про право власності зареєстровано в органах МБТІ відповідно до діючого на той час законодавства. На підставі документів частки в будинку по [ADDRESS] , змінювали своїх власників, а саме на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Козелецькою нотаріальною конторою 09.10.1958 року на №1072 та зареєстрованого в Ніжинському бюро технічної інвентаризації 14.02.1959 року за р.№1294 та свідоцтвом про право власності на будівлі виданого Козелецьким райсполкомом 24.09.1952 року за р.№20 та зареєстрованого в Ніжинському бюро технічної інвентаризації 14.02.1959 року за р.№1294 стала [PERSON] . [PERSON] згідно договору дарування посвідченого Козелецькою нотаріальною конторою 15.02.1995 р.№1-260, і позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу 25.01.2023 року реєстровий №58, та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.01.2023 року за №2684520474100. Крім того, інший співвласник [PERSON] житловий будинок не відвідував, не був зареєстрований у ньому, за ним не доглядав, не підтримував у належному стані, взагалі місце перебування його тривалий час було не відомо, в зв`язку з чим всі власники будинку в різні роки його розшукували зверталися до правоохоронних органів, однак пошуки були безуспішними. В свою чергу [PERSON] 1919 р.н., [INFO] помер. [PERSON] був одинокою людиною. За його життя не був складений заповіт. Будь-яких спадкоємців [PERSON] , які б заявили свої права на спадщину не має, право власності на цю частку не було визнано відумерлою спадщиною в судовому порядку як власність територіальної громади селища Козелець. Позивач у справі [PERSON] , за таких обставин, нині є єдиним, хто з часу відкриття спадщини користується житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами в цілому, доглядає за ним, підтримує його придатний до використання стан, здійснює ремонт, проживаю в ньому, тобто відкрито безперервно ним володію і є добросовісним користувачем, оскільки [PERSON] самоусунувся за життя від утримання частки будинку. При цьому мати позивача [PERSON] , також протягом користування житловим будинком була добросовісним користувачем і у всякий спосіб намагалася розшукати [PERSON] до тих пір поки не встановила його смерть. В силу вимог ст. 344. ЦК України визначено поняття набувальнальної давності та зазначено, що п. 1. особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації, п. 2. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. П. 4. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Викладені вище обставини підтверджуються довідками про реєстрацію права власності в органах МБТІ та копією свідоцтва про смерть [PERSON] . Право власності за своєю суттю включає в себе такі поняття як право володіти, користуватися та розпоряджатися майном. Норми ст. 319 ЦК України визначають умови здійснення права власності, зокрема: ч. 1 власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч. 2 власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Ч. 3 усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Ч. 4 власність зобов`язує. Ч. 5 власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Ч. 7 діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Нині, так склались обставини, що позивач у справі [PERSON] , будучи власником частини вказаного домоволодіння, обмежена у можливості реалізувати своє право на власність, хоча є фактично добросовісним володільцем чужого майна і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном понад тривалий час, з часу смерті матері (а до того матір була так само обмежена). Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту п. 9-14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст. 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Так, позивач у справі [PERSON] , в силу визначених норм закону про набувальну давність, має право на вказане майно, на частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яким безперервно, добросовісно володіє вже понад багато років, на час пред`явлення позову, що є законною підставою для задоволення позову відповідно до ст. 344 ЦК України. \~ \~ \~ \~ Отже, виходячи з вищезазначеного та з метою захисту законних прав та інтересів позивача, суд вважає за можливе позов [PERSON] до Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, - задовольнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved