Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

У січні 2022 року представник позивача Закарлюка Ніна Сергіївна в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі-Відповід) про стягнення заборгованості та просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» основну заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 14 234,02 грн. - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» суму інфляційних втрат у розмірі 997,98 грн. та 3 % річних у розмірі 328,27 грн. ; - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» ( [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн. В обґрунтування вказаної позовної заяви, представник позивача зазначила, що відповідач не сплачує комунальні послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, чим порушує права позивача, у зв`язку з чим товариство звернулось до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.02.2022 року у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 06.04.2023 року представником позивача засобами електронного зв`язку до суду було подано заяву про зменшення позовних вимог у зв`язку з тим, що з моменту звернення до суду заборгованість за житлово-комунальні послуги зменшилась, оскіль Відповідачем після відкриття провадження було сплачено заборгованість у розмірі 14 234,02 грн., а у Позивача виникла необхідність зменшити позовні вимоги. У зв`язку з викладеним просила суд стягнути з Відповідача суму інфляційних втрат у розмірі 997, 98 грн., 3 % річних у розмірі 328,27 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Разом з цим, представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Разом з цим, Відповідач подала до суду заяву, про визнання позову в частині стягнення з неї суми інфляційних втрат, 3 % річних та витрати по сплаті судового збору. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність інших учасників на підставі наявних в ній доказів. Суд дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступного висновку. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, судом встановлено що 01.07.2017 року, ТОВ «Перший український експертний центр» прийняло на подальшу експлуатацію та обслуговування житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом приймання-передачі житлового комплексу. [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 3234, виданого 23.11.2017 року, належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . Між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 51/1-А/99 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 18.12.2017 року. У будинку, зокрема і квартирі, за вищевказаною адресою, позивачем безперебійно надавались і надаються житлово-комунальні послуги. Відповідно до п.11 Договору № 51/1-А/99 споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений порядок договором строк. Однак, відповідач умови договору проігнорував та не виконав взяті на себе зобов`язання. Позивач звертає увагу, що відповідно до Акту приймання-передачі будинку останній був Виконавцем функцій з своєчасного та якісного надання житлово-комунальних послуг для потреб споживачів у будинку [ADDRESS] . З липня 2020 року по грудень 2021 року Відповідач отримував житлово-комунальні послуги, не відмовлявся від їх отримання, отримував рахунки на сплату за житлово-комунальні послуги, які містять у собі суму заборгованості. Також, від Відповідача не надходило жодного звернення на адресу позивача з відповідними заявами та необхідними документами, які б могли підтверджувати тимчасову відсутність споживача у житловому приміщенні в спірний період. Окрім того, жодних заяв про відмову від користування житлово-комунальних послуг, скарг щодо обсягу та якості наданих послуг відповідачем не заявлялось. Підтвердженням того, що Позивачем дійсно надавались житлово-комунальні послуги є копії Актів про надання послуг, приймання послуг, здачі-приймання робіт, копії Договору № 107-0 на технічне обслуговування пожежних систем від 15.11.2012 р., Договору № 2/1848-К-12 на вивезення та знешкодження (захоронення) твердих побутових відходів (ТПВ) від 01.10.2012 р.,Договору №47 від 01.10.2012, Договору №16-08-2013 від 01.08.2013 (додаються). Водночас, зменшення розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в разі відсутності споживача, чинним законодавством не передбачена. Відповідач, як власник квартири та споживач житлово-комунальних послуг, згідно статей 156, 162 ЖК Української РСР зобов`язаний не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Згідно розрахунку заборгованості б/н від 13.12.2021 р. по особовому рахунку № [NUMBER] відкритого для здійснення запису операцій, що відображають розрахунки власника квартири [ADDRESS] з Позивачем, станом на 13.12.2021 року існує заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг на суму 14 234,02 грн. за період з 01.07.2020 року по 01.12.2021 року. Так, в заяві про зменшення позовних вимог представник позивача вказує, що з моменту звернення до суду заборгованість з житлово-комунальні послуги зменшилась, оскільки Відповідачем після відкриття провадження було сплачено заборгованість в розмірі 14 234,02 грн. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено зобов`язання споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Фактичне надання таких послуг підтверджується актами виконаних робіт. З огляду на вищенаведені норми Закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово- комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, при цьому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Дана позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 03.10.2013 року. Відповідно до частини 4 статті 319 ЦК України, власність зобов`язує, а стаття 322 ЦК України наголошує на те що, Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач, будучи власником майна, зобов`язаний його утримувати. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частина 1 статті 625 визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 статті 625 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% (три проценти) річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% (трьох процентів) річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанові Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Передбачена, п. 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» норма щодо відповідальності боржника у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування наслідків частини 2 статті 625 ЦК (постанови Верховного Суду України від 20 червня 2012 р. у справі № 6- 68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням визначених змістом зобов`язання умов (неналежне виконання). Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Беручи до уваги наведене, а також те, що боржником сума заборгованості погашена під час розгляду справи, крім того, Відповідач подала заяву про визнаня позову вчастині зменшених позовних вимог та перевіривши наданий позивачем розрахунок суми штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що сума штрафних санкцій на підставі ст. 625 ЦК України, яка підлягає стягненню становить 328,27 грн. - 3% річних та 997,98 грн. - інфляційні витрати за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. У зв`язку з викладеним, суд стягує з відповідача на користь позивача інфляційні втрати за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 997,98 грн. та 3% річних у розмірі 328,27 грн. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 270, 00 грн., відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved