Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до директора ПП «Автошкола Джаст» [PERSON] про відшкодування збитків, завданих неналежним наданням послуг в розмірі 2625 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.09.2021 р. позивач уклала з Автошколою Джаст договір про надання послуг з навчання за тарифом «Мінімальний», вартість яких склала 10500 гривень. Оплата послуги в повному обсязі була проведена нею і підтверджується відповідною відміткою менеджера Автошколи. Відповідно до Договору вартість 90 хвилин навчання на автомобілі з автоматичною коробкою передач становить 350 гривень. На сайті Автошколи було вказано, що у вартість тарифу «Мінімальний» входить 20 занять по 45 хвилин (або 10 практичних занять по 1,5 години). Відповідно вартість курсу навчання практичному водінню на легковому автомобілі з автоматичною коробкою передач, складала 3500 гривень. Відповідно до п.1.2 Договору, Автошкола зобов`язана була забезпечити кваліфікаційне навчання слухача практичному водінню автомобіля та підготовку слухачів курсів в обсязі, затвердженої програми з підготовки водіїв категорії В або А. Позивач посилається на те, що після отримання послуги нею були виявлені недоліки в частині практичного навчання керуванню на легковому автомобілі, зокрема: під час практичного курсу навчання інструктор автошколи неодноразово порушував п.2.9 д) Правил дорожнього руху України, користуючись мобільним телефоном під час руху; Автошколою було порушено п.24.4 Правил, оскільки початкове навчання проводилось на відкритій стоянці біля Інституту фізики, де були присутні інші учасники дорожнього руху, як водії, так і пішоходи; не дотримано вимог п.24.9 Правил, оскільки, починаючи з третього заняття позивач повинна була керувати автомобілем у житловій зоні; вона не отримала практичних навичок навчання маневру розвороту в 3 прийому у вузькому місці; на момент написання претензії до Автошколи та підготовки позовної заяви їй було відмовлено у ознайомленні з навчальною програмою Автошколи. Крім того, позивач посилається на те, що у вартість навчання в Автошколі входило 15 годин практичного навчання керуванню транспортними засобами, що не відповідає Типовій навчальній програмі, затвердженй постановою Кабінету Міністрів України № 1045 від 06.10.2021 р. Нею не було отримано практичних навичок на дорогах з високою інтенсивністю руху, навчання проводилось виключно на маршрутах з низькою інтенсивністю руху, що суперечить Типовій навчальній програмі. Програма навчання не включала в себе навичок підготовки за наступними елементами: рух заднім ходом угору, виїзд на естакаду та з`їзд з неї переднім і заднім ходом, маневрування в умовах обмеженого проїзду, рух по «колійній дошці» переднім і заднім ходом, рух по «габаритному тунелю» прямо та з поворотом, переднім і заднім ходом, в`їзд до «габаритного дворика» прямо і з поворотом, маневрування та виїзд з нього, рух на ділянках, де створені небезпечні умови. З урахуванням порушень з боку автошколи та ненадання послуг з навчання керуванню транспортним засобом на автомобільних дорогах та кількістю навчальних годин, передбачених Типовою навчальною програмою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, позивач вважає, що Автошколою Джаст не дотримано вимог п.п.1.1, 1.2 укладеного Договору, що призвело до завдання їй збитків, які вона оцінює в розмірі 2625 гривень, з яких 1750 гривень вартість недоотриманих навичок та 875 гривень - вартість недоотриманих годин навчання з практичного курсу водіння. 20.12.2021 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, без участі сторін. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. 16.02.2022 р. судом постановлена ухвала про призначення розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 13.12.2022 р. судом вирішено питання про закриття підготовче провадження у справі. Позивачем подана заява про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в ході судового розгляду заперечував проти задоволення заявлених вимог, посилаючись на те, Автошколою було надано послуги в повному обсязі відповідно до умов укладеного Договору, а нездача позивачем внутрішнього іспиту не є порушенням зобов`язання з боку відповідача, оскільки засвоєння програми та результати здачі іспитів є показником індивідуальних здібностей учня. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до заяви [PERSON] від 09.09.2021 р. вона була зарахована на курси підготовки водіїв транспортних засобів категорії «В» та «А» ПП «АВТОШКОЛА ДЖАСТ», директором якої є [PERSON] . Позивач сплатила вартість навчання в розмірі 10500 гривень, з яких 2000 гривень за теоретичний курс навчання, і 8500 гривень за курс теорії та водіння. Вартість уроку (90 хвилин) з навчання на автомобілі з автоматичною коробкою передач ставив 350 гривень. Зазначені практичні заняття були проведені інструктором, про що містяться відповідні відмітки, як позивача, так і інструктора (а.с.12). При зверненні до суду позивач посилається на те, що відповідачем були порушені умови укладеного Договору, оскільки безпосередньо інструктором під час навчань порушувались вимоги Правил дорожнього руху, а також не були проведені навчання щодо здобуття практичних навичок за програмою мінімум, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України № 1045, якою затверджена Типова навчальна програма. Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Послугою в розумінні Закону є - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. В силу положень ст.4 Закону споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на у т.ч.: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної". Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). В силу положень ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу від , якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можут.ь застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Відповідно до ст.906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач зазначає, що Автошколою не надана необхідна кількість годин навчання практичним навикам водіння, що передбачена Типовою навчальною програмою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Типової навчальної програми з підготовки та перепідготовки водіїв транспортних засобів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 229 від 02.03.2010 р., яка була чинна на час укладання Договору, кількість навчальних годин, відведений для практичного керування транспортним засобом становить 20 годин. Тривалість заняття з теоретичної підготовки і практичного керування транспортним засобом (без урахування зміни слухачів, підбиття підсумків заняття і заповнення документів) становить 45 хвилин. Відповідно до укладеного Договору між позивачем та Автошколою Джаст мінімальний курс практичних занять становив 20 занять по 45 хвилин, або ж 10 практичних занять по 1,5 годині. Зазначені послуги були надані, що відповідно підтверджено позивачем. В силу положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Надані позивачем докази не підтверджують ненадання послуг Автошколою Джаст або неналежне надання таких послуг. Порушення інструктором під час практичних занять Правил дорожнього руху не підтвердженого будь-яким доказом у справі. Тобто, позивачем не доведено належними та достовірними доказами факт ненадання або неналежного надання послуг з боку Автошколи Джаст . Крім того, звертаючись до суду позивач пред`явила свої вимоги до директора ПП «Автошкола Джаст» [PERSON] , натомість Договір про надання послуг з підготовки водіїв транспортних засобів укладено з юридичною особою, яка взяла відповідні зобов`язання з надання таких послуг. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Позивач не заявляла клопотань про заміну неналежного відповідача, а суд з власної ініціативи позбавлений можливості вирішити зазначене питання. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивачем не надано належних доказів порушення її прав, а також враховуючи, що позов заявлений не до належного відповідача, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed