Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-04 00:00:00

10 січня 2023 року [PERSON] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до [PERSON] , що проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] про зміну розміру аліментів, вказуючи, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17.04.2015 року (справа №308/2505/15-ц) вирішено стягнути з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] [INFO] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 05.03.2015 року. Зазначає, що весь час, починаючи з 2015 року намагався добросовісно виконувати аліментні зобов`язання, навіть в той час коли у квітні 2021 року втратив роботу та з травня 2021 перебував на обліку в центрі зайнятості як безробітній. Наразі перебуває на службі в Збройних силах України був призваний за мобілізацією. Зазначає, що крім сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , на його утриманні також знаходяться малолітня дитина від другого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , та вагітна дружина [PERSON] , яка потребує підтримуючих процедур, і консультацій, необхідних проходження лікування і досліджень для матері та дитини у період вагітності до пологів. На даний час з нього на користь відповідача на утримання доньки стягуються аліменти в розмірі в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, яку він не має можливості сплачувати. Вказав,що неспроможність сплачувати аліменти у такому розмірі стала наслідком позбавлення його та його нової сім`ї житла, в якому вони проживали тривалий час, орендували, накладення виконавчою службою додаткових обмежень у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, та призвело до позбавлення можливості працевлаштування на роботі, пов`язаної з керуванням транспортними засобами. Так, його матеріальний стан погіршується, у нього відсутній постійний заробіток, зміна сімейного стану не дає йому можливості й надалі сплачувати аліменти у такому розмірі, про що свідчить розмір заборгованості. Позивач просить зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на користь [PERSON] [INFO] \~аліменти на\~утримання доньки\~ [PERSON] ,\~ [INFO] з усіх видів доходу, в розмірі 1/6 частки від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 січня 2023 року відкрито провадження по справі та визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник відповідача [PERSON] подав відзив, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки такі є необґрунтованими, зазначив, що в позивача регулярно виникала заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки, участі у вихованні не приймає, не цікавиться життям дитини з моменту припинення стосунків між батьками. Також вказує, що більшу частину витрат на утримання, харчування, одяг, лікування, та нормальний соціальний розвиток мати змушена планувати відповідно особистих доходів. Також зазначив, що розмір аліментів, визначений на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.04.2015 року у розмірі 1/4\~частки від\~усіх видів\~доходів щомісячно відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину від іншого шлюбу та вагітну дружину, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення доньки від першого шлюбу, та суперечитиме її інтересам. 14 березня 2023 позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що підтримує обставини викладені в позовній заяві, просить такі задовольнити, що до обставин викладених у відзиві на позовну заяву то проти таких заперечив, вказав, що підтримує стосунки з донькою від першого шлюбу, коли позивач проживав у києві донька приїздила до нього та його нової дружини в гості, і він зажди намагався сумлінно виконувати своїх зобов`язання по сплаті аліментів. Також додав, що будинок, що був придбаний у 2019 році являється власністю його другої дружини [PERSON] і придбаний за її кошти. 27 березня 2023 року представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, в яких просив відмовити в задоволенні позову та вказав, що такі позивачем не доведені та вирішити питання про розподіл судових витрат, стягнувши з позивача на користь відповідача понесені нею витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 10000 гривень. 05 квітня 2023 року в судове засідання: представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити; позивач в судове зсідання не з`явився, скористався своїм правом на участь в судовому засіданні через свого представника. відповідач та її представник у судове засідання з`явилися, у задоволенні позову просили відмовити, посилаючись на обставини викладені в раніше поданих відзиві та запереченнях. Крім того представник позивача зазначив, що просить не приймати до уваги докази подані позивачем після подання позову, а саме долучені до відповіді на відзив, оскільки такі були відомі позивачу, ще під час подання позову і мали бути подані разом з позовною заявою. Щодо посилання представника відповідача, на несвоєчасність подання доказів позивачем та його представником, суд вважає зазначити наступне. Позивачем 14.03.2023 року подано відповідь на відзив, до якої долучено коло письмових документів. Як зазначила в судовому засіданні представник позивача, такі долучені у відповідь на відзив та подані докази стороною відповідач. Відповідно до вимог ст. 178, 179 ЦПК України, суд вважає, що позивачем не порушено вимог щодо подання таких доказів у відповіді на відзив, а тому вказані доводи представника відповідача відхиляє. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17.04.2015 року (справа №308/2505/15-ц) вирішено стягнути з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] [INFO] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 05.03.2015 року. Позивачем [PERSON] 22.11.2014 року укладено шлюб з [PERSON] (прізвище у шлюбі [PERSON] ). Від вказаного шлюбу у позивача народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Станом на день подання позову дружина позивача [PERSON] , перебуває у стані вагітності, що підтверджується відповідними медичним висновками долученими до матеріалів справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, застосувавши відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступного висновку. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частина перша ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кореспондує, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 СК України). Згідно зіст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України врегульовано, що при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних права; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини,що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку зі значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінилось матеріальне та сімейне становище, а саме він одружився, у другому шлюбі народилась дитина та на даний час його дружина є вагітною та потребує значних витрат для підтримуючих процедур, та медичних консультацій, крім того він перебуває на військовій службі та теж потребує час від часу відповідного лікування, тому розмір аліментів, що стягується на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , обмежує права на матеріальне забезпечення іншої малолітньої дитини від другого шлюбу, його дружини та дитини, що народиться. При цьому, як зазначив, позивач у своїй позовній заяві, на даний час він перебуває на військовій службі, отримує регулярний дохід у виді грошового забезпечення, а також доплати, які мають не постійний характер, однак які виплачуються. Вказані обставини в судовому засіданні під час надання пояснень підтвердила і представник позивача, яка фактично визнала, що матеріальне становище позивача з моменту служби у Збройних силах України покращилось, оскільки до того він був безробітним і перебував на обліку, в центрі зайнятості, чим і була викликана заборгованість по аліментах, яку станом на день подання позову він погасив. Аналіз ст. 192 СК України\~дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів, а саме зміни сімейного та матеріального стану. Однак, слід зауважити, що зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17.04.2015 року (справа №308/2505/15-ц) вирішено стягнути з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] [INFO] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 05.03.2015 року. Таким чином, виходячи з положень ст.3 СК України судом встановлено, що після прийняття рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17.04.2015 року про стягнення аліментів у позивача змінився сімейний стан, оскільки в нього народилася дитина також на утриманні перебуває вагітна дружина. Водночас суд вважає, що сам по собі факт народження дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] на утримання дитини від першого шлюбу, оскільки позивач повинен довести, що в зв`язку зі зміною сімейного стану він не має можливості сплачувати аліменти, але неможливість сплати аліментів у взаємозв`язку зі зміною сімейного стану позивачем не доведено, оскільки з моменту народження дитини від другого шлюбу, тобто зміни сімейного стану пройшло більше п`яти років . Виходячи з вимог ст.192 СК України зменшення раніше встановленого розміру аліментів можливе при погіршенні матеріального стану платника. Зазначена обставина також підлягає доказуванню і повинна бути доведена позивачем належними та допустимими доказами. Погіршення матеріального становища - це умови існування фізичної особи, які проявляються при відсутності грошових коштів та інших майнових засобів, що необхідні для задоволення потреб фізичної особи та придбання речей першої необхідності (продуктів харчування, медичних ліків, житла, одягу тощо), у порівняні з тими, які в неї були раніше. Незадовільний матеріальний стан залежить і від відсутності у особи нерухомості, депозитів, акцій, активів у фінансових установах, відсутність доходів членів сім`ї, відсутність чи наявність виплат соціальної допомоги, тощо. Також обґрунтовуючи позов [PERSON] посилався на ту обставину, що розмір аліментів, який стягується з нього на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , обмежує права на матеріальне забезпечення іншої малолітньої дитини, але суд вважає, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19.Зміна у зв`язку з такими обставинами матеріального становища платника аліментів як підстава для зменшення стягуваних аліментів повинна бути істотною в такій мірі, що прямо впливає на спроможність платника сплачувати аліменти в попередньому розмірі, унеможливлює таку сплату тощо і ці обставини підлягають належному доказуванню. Також слід взяти до уваги, що в залежності від віку дитини змінюються її потреби, що знайшло своє відображення в діючому законодавстві, яке щорічно встановлює змінюваний в сторону збільшення прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. За таких обставин при прийнятті рішення слід враховувати й істотно різний вік дитини від першого шлюбу порівняно з віком дитини позивача від другого шлюбу, що тягне за собою різний обсяг реальних витрат на кожну дитину, а саме більшого матеріального забезпечення дитини старшого віку від першого шлюбу. Крім того, доводи позивача, щодо витрат, на підтримуючі процедури, консультації необхідні проходження лікування і дослідження матері та дитини у період вагітності до пологів то такі є тимчасовими, тому не можуть слугувати належним обґрунтуванням зменшення розміру аліментів на утримання доньки від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Згідно з доданого до відзиву розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] не зважаючи на посилання на неспроможність сплати аліментів погасив заборгованість по сплаті аліментів за тривалий період. Позивачем не долучено до позову належних та допустимих доказів того, що він, після присудження з нього судовим рішенням від 17.04.2015 року аліментів став непрацездатним, хворіє, або на момент подання позовної заяви перебуває на обліку в центрі зайнятості у пошуку роботи, навпаки як вже було зазначено вище, його матеріальне становище змінилось на краще, і він став отримувати регулярний дохід у вигляді грошового забезпечення з додатковими виплатами . Суд вважає, що за встановлених обставин відсутні підстави для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів встановлених рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17 квітня 2015 року. Щодо клопотання представника відповідача про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Згідно із ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. 24 лютого 2023 року між відповідачем по справі [PERSON] та адвокатом Вакула Ю. було укладено договір про надання правової допомоги АБВД 23-02/24 від 24.02.2023, на підставі якого сплачено адвокатському бюро 6000 гривень, а також підписаний додаток до договору від 23.03.2023, за умовами яких [PERSON] було надано правову допомогу та представництво в суді. На підтвердження наданої правничої допомоги адвокатом надано копію договору про надання правової допомоги АБВД 23-02/24 від 24.02.2023, копія додатку до договору про надання правової допомоги АБВД 23-02/24 від 24.02.2023, яким було доповнено договір пунктом 4.1.8 договору сторони доповнили договір про надання професійної правничої допомоги доповнити підпунктом (г1) наступного змісту: «(г1), клієнт оплачує додатковий аванс у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень, квитанцією до платіжної інструкції 0.0.287643692.1 код квитанції 9297-6443-5112-0156 від 24.02.2023 року на суму 6000 грн.00 коп., квитанцією до платіжної інструкції 0.0.2917631437.1 код квитанції 9300- 3380-0082-8266 від 23.03.2023 року на суму 4000 грн.00 коп.. Так, у відповідності до ч.ч.1, 3ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з п.1 ч. 2ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.3ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставіст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд повинен врахувати складність справи та наявність численної усталеної судової практики в аналогічних справах, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову та (або) значення справи для сторони. Законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року по справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20). Відповідно до статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на наведене та короткий проміжок часу для розгляду клопотання про стягнення витрат, суд вважає за необхідне самостійно визначити їх розмір, що підлягає відшкодуванню, виходячи з критерію їх розумної необхідності. Враховуючи принцип обґрунтованості та пропорційності, характер та час витрачений на виконання адвокатом роботи, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved