Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

Представник Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району Кулик Оксана звернулась до суду із позовом до [PERSON] відповідно до якого просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача надміру виплачені бюджетні кошти у вигляді державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям у сумі 57923 грн. та стягнути судовий збір у розмірі 2481 грн., посилаючись на те, що [PERSON] , перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як отримувач допомоги на дітей одиноким матерям, на двох дітей - [PERSON] та [PERSON] . За заявами [PERSON] від 01.02.2018р. № 219, від 27.08.2018 № 1131, від 08.02.2019 № 269, від 23.08.2019 № 1144, від 03.02.2020 № 172, від 10.08.2020 № 510/59 про призначення допомоги на дітей одиноким матерям, рішенням управління було призначено відповідну допомогу на періоди: з 01.02.2018 по 31.07.2048 в сумі 3 720 грн. щомісячно (перерахунок в межах призначення з 01.07.2018 по 31.07.2018 у сумі 3 888 грн.); з 01.08.2018 по 31.01.2019 в сумі 3 888 грн. щомісячно (перерахунок в межах призначення з 01.12.2018 по 31.01.2019 у сумі 4 054 грн.); з 01.02.2019 по 31.07.2019 в сумі 4 054 грн. щомісячно (перерахунок в межах призначення з 01.07.2019 по 31.07.2019 у сумі 4 236 грн.); з 01.08.2019 по 31.01.2020 в сумі 4 236 грн. щомісячно (перерахунок в межах призначення з 01.12.2019 по 31.01.2020 у сумі 4 436 грн.); з 01.02.2020 по 31.07.2020 в сумі 4 436 грн. щомісячно (перерахунок в межах призначення з 01.07.2020 по 31.07.2020 у сумі 4 636 грн). У зв`язку зі здійсненням повноважень по контролю за цільовим використанням бюджетних коштів, спрямованих на надання державної соціальної допомоги, відповідно до пункту 4 Положення про головного державного інспектора та державного соціального інспектора, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2001 р. №1091 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям» 09.10.2020 року до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району направлено листа з метою отримання інформації щодо [PERSON] . 26.10.2020 р. управлінням отримано копію розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 06.03.2018 №105р. про надання повної цивільної дієздатності неповнолітній [PERSON] . За результатами проведеної перевірки державним соціальним інспектором складено акт, відповідно до якого встановлено, що [PERSON] приховала відомості, що вплинули на визначення розміру допомоги, внаслідок чого їй було надміру нараховано та виплачено кошти в сумі 57 923 грн. за період з 01.04.2018 року по 31.07.2020 року на дитину [PERSON] . 20.11.2020 року відповідачу надіслано попередження про повернення надмірно отриманих бюджетних коштів з зазначенням суми, яка підлягає поверненню. Лист отримано, кошти на рахунок управління добровільно не повернуті. Посилаючись на вимоги ч.2 ст. 328, ч. 1.ст. 1215 ЦК України позивач зазначає, що Відповідачем набуто право власності на кошти у сумі 57 923 грн. безпідставно, відтак підлягають поверненню. Ухвалою суду від 31.01.2023 року відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, підтримала викладене в позовній заяві, просила суд задовольнити їх в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач повідомлена судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явилась та не повідомили суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.1 ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» сім`ям з дітьми, зокрема, призначається такий вид державної допомоги, як допомога на дітей одиноким матерям. Відповідно до статті 18-1 указаного Закону право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини. Статтею 18-2 передбачено, що допомога на дітей одиноким матерям призначається за наявності витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідки про народження, виданої виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) ради, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документа про народження, виданого компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку. Допомога на дітей одиноким матерям призначається незалежно від одержання на дітей інших видів допомоги, передбачених цим Законом. Судом встановлено, що рішеннями УСЗН ЗМР по Вознесенівському району про призначення допомоги сім`ям з дітьми з 2018 року по 2020 рік [PERSON] була призначена допомога, як одинокій матері. Із заяв [PERSON] про призначення усіх видів соціальної допомоги вбачається, що вона була повідомлена про обов`язок подавати повні та достовірні відомості про доходи та майновий стан сім`ї. Із матеріалів справи вбачається, 26.10.2020 р. управлінням отримано копію розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 06.03.2018 №105р. про надання повної цивільної дієздатності неповнолітній [PERSON] результаті проведеної перевірки правильності та достовірності інформації, наданої відповідачем для призначення соціальної допомоги, було виявлено що [PERSON] приховала відомості, що вплинули на визначення розміру допомоги, внаслідок чого їй було надміру нараховано та виплачено кошти за період з 01.04.2018 року по 31.07.2020 року на дитину [PERSON] , якій було надано повну цивільну дієздатність. За результатами проведеної перевірки державним соціальним інспектором складено акт, відповідно до якого зазначено, що [PERSON] приховала відомості, що вплинули на визначення розміру допомоги, внаслідок чого їй було надміру нараховано та виплачено кошти в сумі 57 923 грн. за період з 01.04.2018 року по 31.07.2020 року на дитину [PERSON] Згідно п. 49 Порядку призначення виплати допомоги на дітей одиноким матерям відповідачу було зроблено перерахунок надміру виплачених коштів за періоди з 01.04.2018 року по 31.07.2020 року у розмірі 57923 грн. 00 коп. З метою реалізації права щодо повернення бюджетних коштів у досудовому порядку, на адресу [PERSON] , 20.11.2020 року надіслано попередження про повернення надмірно отриманих бюджетних коштів з зазначенням суми, яка підлягає поверненню проте, станом на день подання позову до суду відповідачем кошти у розмірі 57923 грн. 00 коп. до бюджету добровільно не повернуті. Згідно із п. 34 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751, допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матерям (батькам) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців. Середньомісячний сукупний дохід сім`ї визначається згідно з Методикою обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги на підставі довідки про доходи і декларації про доходи та майновий стан осіб, що звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. За п. 49 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» особи, яким виплачується державна допомога сім`ям з дітьми, зобов`язані повідомляти органи, що призначають і виплачують зазначену допомогу, про зміну всіх обставин, які впливають на виплату державної допомоги (зміни у складі сім`ї, перевищення середньомісячного сукупного доходу сім`ї тощо). Суми державної допомоги сім`ям з дітьми, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, які впливають на призначення і виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно із законом. Відповідно до п. 6 «Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року № 250, для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім`ї подає органу соціального захисту населення, зокрема, декларацію про доходи та майно (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї), а також довідку про наявність та розмір земельної частки (паю). Згідно із п. 28 «Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям», якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи соціального захисту населення: визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім`ї; повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку. Таким чином, судом встановлено, що відповідач перебуває на обліку у позивача та зверталася до позивача з заявами про призначення державної соціальної допомоги на дітей матерям та подавала декларації про доходи та майновий стан. Одночасно з цим суд вказує, що загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). Суд зазначає, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). При цьому, добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 20.02.2018 р. у справі №174/406/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). Згідно практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердж. постановою КМУ від 27.12.2001 р. №1751 ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачені документи, як подаються для призначення допомоги на дітей одиноким матерям до органу праці та соціального захисту населення, а також строки призначення вказаного виду допомоги (п.п. 35, 36). Заяви [PERSON] заповнена на загальних підставах відповідно до наданого зразку, в якій попереджено про відмову в призначенні або припинення виплати державної соціальної допомоги в разі подання недостовірних відомостей про доходи та майновий стан членів сім`ї. Відповідно до наданої заяви [PERSON] надала згоду на обробку персональних даних. Позивач зазначає про те, що [PERSON] приховала відомості щодо надання [PERSON] повної цивільної дієздатності. Проте, будь-яких вимог про зазначення інформації щодо наявності/відсутності повної цивільної дієздатності у неповнолітніх дітей в заявах, деклараціях [PERSON] не міститься. Інформацію з цього приводу вона не вказувала, роз`яснень про те, що отримання повної цивільної дієздатності дитиною є підставою для відмови у призначенні допомоги чи її припинення вказані документи не містять. Як встановлено судом, у відповідача відсутній обов`язок надання до управління будь-яких інших документів, ніж передбачених Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затверджених постановою КМУ від 27.12.2001 р. №1751 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), що виключає недобросовісність поведінки відповідача. В даному випадку стороною позивача не наведено обов`язкових умов повернення надмірно виплаченої соціальної допомоги; зокрема не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали вищевказаним критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, що підтверджували б наявні ознаки (обставини) навмисного подання саме відповідачем недостовірних відомостей чи приховання відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру. Оскільки грошові кошти у вигляді державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям надані позивачем добровільно та за відсутності недобросовісності зі сторони відповідача, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у зв`язку із чим відмовляє у його задоволені в повному обсязі. На думку суду, з врахування соціального статусу відповідача, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, суд дійшов висновку, що примусове повернення наданої державою соціальної допомоги може призвести до покладення на вказаного відповідача надмірного тягаря. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного, у зв`язку із відмовою в задоволені позову, суд вважає, що сплачений судовий збір слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed