Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна і, після збільшення розміру позовних вимог, просить: визнати автомобіль марки Toyota Rav 4 Comfort, 2013 року випуску, білого кольору спільною сумісною власністю подружжя; в порядку поділу майна подружжя стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 245 025,00 грн. в якості грошової компенсації 1/2 частки вказаного автомобіля, а також стягнути із [PERSON] судові витрати. Позов мотивує тим, що з 18.07.2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у шлюбі в сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] - [INFO] та син [PERSON] - [INFO] . Рішенням суду від 20.10.2020 року шлюб між сторонами було розірвано. Під час перебування сторін у шлюбі, а саме 14.02.2014 року, було придбано автомобіль Toyota Rav 4 Comfort, 2013 року випуску, білого кольору, вартістю 310 250,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу №12214-СА. Право власності на даний транспортний засіб було зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Станом на день подання позову сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна, зокрема і вищезазначеного автомобіля. [PERSON] зазначає, що за словами [PERSON] він уже не являється власником автомобіля марки Toyota Rav 4, оскільки здійснив його продаж. В даному випадку спірний автомобіль придбаний під час шлюбу сторін, а тому даний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки спірний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідач [PERSON] відчужив його без згоди позивача, як іншого з подружжя, то з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу. [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою. Необхідність подання зустрічного позову мотивує тим, що він не є власником автомобіля марки Toyota Rav 4 Comfort, тому даний автомобіль не може бути визнаний спільною сумісною власністю подружжя. Власником даного автомобіля є [PERSON] . Даний автомобіль зареєстрований за ним 20.10.2020 року. Зазначений автомобіль був пошкоджений і, відповідно, проданий [PERSON] на прохання [PERSON] за ціною 90 000,00 грн. [PERSON] зазначає, що виручені за вказаний автомобіль кошти вони з відповідачкою [PERSON] витратили на благоустрій та облаштування будинковолодіння в [ADDRESS] , зокрема, на придбання та влаштування альтанки. [PERSON] наголошує, що кошти, виручені за продаж автомобіля Toyota Rav 4 Comfort, вкладені сторонами в дане будинковолодіння, збільшили вартість будинковолодіння і будуть враховані при визнанні вказаного будинковолодіння спільною сумісною власністю подружжя та його поділі. В той же час [PERSON] не вказала автомобіль марки CITROEN C4 AIRCROSS, 2012 року випуску, який є спільною власністю подружжя та підлягає поділу. Перебуваючи у шлюбі, 28.07.2012 року сторони придбали автомобіль CITROEN C4 AIRCROSS, 2012 року випуску, який був зареєстрований на відповідачку і яким вона користувалась. З отриманих в суді матеріалів справи за позовом відповідачки про поділ майна [PERSON] стало відомо про те, що 02.02.2021 року даний транспортний засіб перереєстрований на [PERSON] . [PERSON] наголошує, що в жодному разі він не давав згоди на відчуження спірного автомобіля і таке відчуження здійснено проти його волі. Вказує, що дійсна вартість зазначеного автомобіля становить 326736,00 грн., що підтверджується довідкою ФОП [PERSON] № [NUMBER] від 17.09.2022 року про середньостатистичну, ймовірно можливу вартість транспортного засобу. Тому [PERSON] змушений звернутися до суду із зустрічним позовом та просить стягнути із [PERSON] на його користь 1/2 частину вартості автомобіля CITROEN C4 AIRCROSS, 2012 року випуску в сумі 163 368,00 грн. В задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити у повному обсязі. Судові витрати по справі покласти на відповідачку [PERSON] . Позивачка-відповідачка [PERSON] подала відзив на зустрічну позовну заяву. Наголошує, що твердження, наведені у зустрічному позові, є хибними та такими, що не відповідають дійсності. Наголошує, що спірний автомобіль CITROEN C4 AIRCROSS був придбаний нею за особисті кошти, які їй передала мама, а тому [PERSON] не може претендувати на 1/2 його вартості, оскільки автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя в розумінні СК України. Також вартість спірного автомобіля, заявлена позивачем, є значно завищеною. Долучена до позовної заяви довідка про середньостатистичну вартість транспортного засобу не може бути належним та допустимим доказом по справі. Крім того [PERSON] зазначає, що 02.02.2021 року нею, на підставі договору купівлі-продажу, було відчужено спірний автомобіль. Новим власником автомобіля стала їхня спільна з [PERSON] дочка - [PERSON] . Відчуження відбулося за ціною 49500,00 грн. [PERSON] звертає увагу суду на ту обставину, що на її утриманні перебувають двоє дітей: дочка [PERSON] - [INFO] , яка навчається та син [PERSON] - [INFO] , батьком яких являється [PERSON] . Саме [PERSON] самостійно несе усі витрати по утриманню дітей, оскільки старша дочка навчається на стаціонарній формі навчання, а молодший син є неповнолітнім. А тому [PERSON] просить відступити від принципу рівності часток при поділі автомобіля CITROEN. Крім того, позивачка-відповідачка [PERSON] надіслала на адресу суду письмові пояснення по первісному позову. А саме наголошує, що від листопада 2019 року вона повністю припинила спілкування з [PERSON] , фактично з цієї дати сторони перестали бути сім`єю, припинили вести спільне господарство та спільний бюджет, що фактично свідчить про припинення між ними шлюбно-сімейних відносин саме у 2019 році. Звертає увагу суду на ту обставину, що відчуження автомобіля Toyota Rav 4 [PERSON] здійснив у таємниці і без згоди [PERSON] у той самий день, коли відбулося винесення судом рішення про розірвання шлюбу - 20.10.2020 року. Про продаж автомобіля [PERSON] не знала, оскільки, відповідач після розірвання шлюбу надалі користувався цим автомобілем та продовжує користуватись і на сьогоднішній день. Перереєстрація на [PERSON] носить фіктивний характер. Також [PERSON] зазначає, що будь-яких коштів (окрім аліментів) після продажу автомобіля та розірвання шлюбу вона не отримувала. Альтанка, кошти на придбання якої нібито витратив [PERSON] , встановлена у домогосподарстві, яке належить матері позивачки, значно раніше, за декілька років до продажу автомобіля. Крім того [PERSON] наголошує, що станом на 20.10.2020 року автомобіль Toyota Rav 4 був справним та без будь-яких механічних пошкоджень. Наявна в матеріалах справи фотографія пошкодженого автомобіля може свідчити тільки про те, що вказаний автомобіль зазнав пошкоджень уже тоді, коли його власником був [PERSON] . Вказане свідчить, що відповідач намагається ввести суд в оману щодо дійсних обставин продажу транспортного засобу, його стану та вартості. Позивачка-відповідачка та її представник в судовому засіданні первісний позов підтримали, а щодо зустрічного позову, то просять відмовити в його задоволенні. Представник позивачки-відповідачки наголосив, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2001 року по жовтень 2020 року. Під час шлюбу було придбано два автомобілі. Автомобіль Toyota Rav 4 відповідач відчужив без згоди дружини. Оскільки, витребувати автомобіль від добросовісного набувача неможливо, то сторона позивача за первісним позовом просить стягнути з [PERSON] половину вартості вказаного автомобіля, виходячи з ринкової вартості автомобіля, яка визначена експертом. Щодо автомобіля CITROEN C4 AIRCROSS, то цей автомобіль був відчужений позивачкою на користь спільної дочки, а тому, враховуючи, що обоє спільних дітей залишились проживати разом з позивачкою, то слід врахувати інтереси дітей і в задоволенні зустрічного позову відмовити. Позивачка-відповідачка підтримала позицію свого представника. Представник відповідача-позивача просить відмовити в задоволенні первісного позову, мотивуючи це тим, що автомобіль Toyota Rav 4 був відчужений його довірителем ще під час шлюбу за згодою позивачки, а кошти від продажу цього автомобіля використані дружиною для благоустрою будинку. Зустрічний позов підтримав і вважає, що половина вартості автомобіля повинна бути відшкодована його довірителю не залежно від того, на чию користь було відчужено автомобіль CITROEN C4 AIRCROSS. Не погоджується з експертною оцінкою цього автомобіля, оскільки експерт не бачив автомобіль. Просить взяти до уваги вартість автомобіля, яка вказана в зустрічному позові на підставі довідки ФОП [PERSON] № [NUMBER] від 17.09.2022 року про середньостатистичну, ймовірно можливу вартість транспортного засобу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 18.07.2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.10.2020 року шлюб між ними було розірвано (а.с. 43). Відповідно до договору купівлі-продажу №1221/14-СА від 14.02.2014 року (а.с. 4-6) [PERSON] набув право власності на автомобіль марки Toyota Rav 4 Comfort, 2013 року випуску, білого кольору. Крім того, матеріалами справи встановлено, що 28.07.2012 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на автомобіль марки CITROEN C4 AIRCROSS, 2012 року випуску, підстава реєстрації - реєстрація транспортного засобу, привезеного з-за кордону (а.с. 8). За правилами ст.ст. 57, 60, 65, 70 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя, про те, що річ була куплена на їх кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах даної категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що обидва автомобілі було придбано під час перебування сторін у шлюбі. Суд не бере до уваги твердження позивачки-відповідачки, що автомобіль CITROEN C4 AIRCROSS, 2012 року випуску було придбано нею за її особисті кошти, зокрема за рахунок коштів, які передала їй мама. Адже, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, позивачкою-відповідачкою не надано жодних доказів, які б підтверджували факт придбання нею автомобіля саме за власні кошти. Крім того, в подальшому заявляючи клопотання про відступлення від принципу рівності часток при поділі вказаного автомобіля, позивачка-відповідачка фактично визнала, що автомобіль CITROEN C4 AIRCROSS, 2012 року випуску належав сторонам на праві спільної сумісної власності. За таких обставин, виходячи із презумпції належності подружжю на праві спільної сумісної власності будь-якого майна, набутого під час шлюбу, суд приходить до висновку, що автомобіль марки Toyota Rav 4 Comfort, 2013 року випуску, білого кольору та автомобіль марки CITROEN C4 AIRCROSS, 2012 року випуску належали сторонам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України). За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України. У відповідності до частини 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном. Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби. Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №2642/2020/2256429 (а.с. 32) 20.10.2020 року [PERSON] відчужив на користь [PERSON] автомобіль марки Toyota Rav 4 Comfort, 2013 року випуску, білого кольору. Відчуження вказаного автомобіля було здійснено за відсутності письмової згоди [PERSON] . Покликання представника відповідача-позивача, що продаж автомобіля здійснено ще під час перебування у шлюбі та в інтересах сім`ї не заслуговують на увагу. Так, як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З наявних у справі матеріалів вбачається, що відповідачем-позивачем, в порушення вимог ст.ст. 12,13,81 ЦПК України, не надано суду жодних доказів на підтвердження використання коштів, отриманих від продажу спірного автомобіля, саме на потреби сім`ї. Твердження відповідача-позивача, що кошти від продажу спірного автомобіля були спрямовані на благоустрій будинку, є голослівними та спрямовані на введення суд в оману щодо дійсних обставин справи. Крім того, укладення договору купівлі-продажу автомобіля того дня, коли сторони ще формально перебували у шлюбі (в день постановлення рішення про розірвання шлюбу), не свідчить, що відчуження автомобіля відбулося за згодою позивачки-відповідачки. Отже, відповідач-позивач розпорядився транспортним засобом Toyota Rav 4 Comfort, 2013 року випуску, білого кольору, що є спільною сумісною власністю подружжя на власний розсуд, за відсутності письмової згоди позивача, кошти від продажу не були використані в інтересах сім`ї, а тому позивачка-відповідачка має право на грошову компенсацію 1/2 частину вартості спірного транспортного засобу. Щодо автомобіля марки CITROEN C4 AIRCROSS, 2012 року випуску, то відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №2642/2021/2416177 (а.с. 82) 02.02.2021 року [PERSON] відчужила вказаний автомобіль на користь [PERSON] . Відчуження цього автомобіля відбулося без згоди відповідача-позивача. Позивачка-відповідачка [PERSON] розпорядилася транспортним засобом CITROEN C4 AIRCROSS, 2012 року випуску, що є спільною сумісною власністю подружжя, на власний розсуд, за відсутності письмової згоди відповідача-позивача та коли сторони вже не перебували у шлюбі, а тому відповідач-позивач має право на грошову компенсацію 1/2 частину вартості вказаного транспортного засобу. При цьому суд вважає, що не має підстав для відступлення від принципу рівності часток при поділі цього транспортного засобу. Так, відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Аналізуючи наведені норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Водночас за наявності обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріального забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у такому майні може бути збільшено». Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 456/828/17 (провадження № 61-252св17). Суд враховує, що матеріалами справи не підтверджується ухилення відповідача-позивача від виконання свого обов`язку щодо утримання дітей, зокрема, наявності заборгованості по сплаті аліментів. Крім того, інтереси дітей вже були враховані при поділі належної сторонам квартири [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10.02.2022 року (а.с. 10-12). З огляду на вказане, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відступлення від принципу рівності часток подружжя при поділі автомобіля CITROEN C4 AIRCROSS, 2012 року випуску. Щодо визначення розміру грошової компенсації. За змістом частин першої, другої, статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Наведене дає підстави для висновку, що вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 61-9018 св 18. Відповідно до висновку експерта №3760/22-28/308/23-28 від 21.02.2023 року (а.с. 96-104) за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи встановлено, що ринкова вартість автомобіля Toyota Rav 4, 2013 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , станом на 20.10.2020 року, складає 490 050,00 грн., а ринкова вартість автомобіля марки CITROEN C4 AIRCROSS, 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] , станом на 02.02.2021 року, становить 242160,00 грн. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України). Водночас, не погоджуючись з визначеним судовим експертом розміром ринкової вартості автомобіля марки CITROEN C4 AIRCROSS, 2012 року випуску, представник відповідача-позивача не надав доказів на спростування невідповідності технічних характеристик вказаного автомобіля тим, що були надані у розпорядження судовому експерту та правильності висновку експерта у цілому. Клопотань про проведення повторної чи додаткової експертизи для визначення ринкової вартості автомобілів стороною відповідача не було заявлено. Отже, при визначенні розміру грошової компенсації, як позивачу-відповідачу, так і відповідачу-позивачу за продаж обох автомобілів слід виходити саме із ринкової вартості автомобілів, яка встановлена висновком експерта. Таким чином, з відповідача-позивача на користь позивача-відповідача слід стягнути грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки Toyota Rav 4, 2013 року випуску, білого кольору у розмірі 245 025,00 грн. (490 050,00 грн. : 2). А з позивача-відповідача на користь відповідача-позивача слід стягнути грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки CITROEN C4 AIRCROSS, 2012 року випуску, в розмірі 121 080,00 грн. (242 160,00 грн.:2). При цьому позовна вимога позивача-відповідача про визнання автомобіля марки Toyota Rav 4 Comfort, 2013 року випуску спільною сумісною власністю не підлягає задоволенню. Адже, як вказувалося вище, вказаний автомобіль було відчужено [PERSON] на користь [PERSON] . Вимог про визнання недійсним вказаного договору не було заявлено. Тому відсутні підстави для втручання у законне право власності [PERSON] на спірний автомобіль. Крім того, належним способом захисту прав позивача-відповідача є власне присудження грошової компенсації 1/2 частки автомобіля марки Toyota Rav 4 Comfort, 2013 року випуску. Отже, обидва позови підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 60, 61, 63, 70, 71 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-84, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,

Outcome: dismissed