Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач не надає [PERSON] документи з заявою про надання яких він неодноразово звертався, а саме стосовно розрахунку розміру встановленої йому пенсії. Стверджує, що працівниками Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не розглядаються подані ним документи. Тому вважає, що даними діями працівниками Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області йому завдано моральної шкоди, адже він є особою з інвалідністю, а такі протиправні дії відповідача завдають йому фізичної болі та страждань, зокрема через це він має проблеми з сном, а також принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Стверджує, що через протиправні дії відповідача призвели до того, що йому невірно нараховують пенсію, тому просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача 168 875, 00 грн. моральної шкоди. Ухвалою Яворівського районного суду м. Львова від 29.11.2022 року позовну заяву [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про стягнення моральної шкоди передано за підсудністю до Галицького районного суду м. Львова. 16.01.2023 року справа надійшла до Галицького районного суду м. Львова. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 17.01.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Позивач у судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві зазначив, що просить розгляд справи здійснити у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання не надходило. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що позивач посилається на те, що він звертався до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявами про надання йому документів стосовно здійснення розрахунку розміру його пенсії, однак позивачем не долучено до по матеріалів справи копії жодного звернення на підтвердження своїх доводів. Таким чином, неможливо зробити висновок про належність звернень позивача, у законом встановленому порядку. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Також кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Окрім того, статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювачу, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього її заподіянні. Перераховані складові фактичної підстави для відповідальності з заподіяння моральної шкоди є колом тих обставин, які повинні бути встановлені судом. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. Згідно з ч. 3 ст. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують звернення позивача до відповідача з приводу досліджуваних судом обставин, наявність завданої йому шкоди, відповідного розміру, обґрунтованої моральної шкоди, не доведено протиправність у діяннях відповідача, відсутнє рішення відповідного органу про протиправність дій відповідача, відсутні також докази про причинний зв`язок між шкодою і діями відповідача, заподіювача шкоди. Тобто, суду не представлено доказів на підтвердження вини Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у заподіянні моральної шкоди, як і наявність такої шкоди загалом. Враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed