Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Вельможко А.І., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на її користь на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі від заробітку (доходу) батька, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що шлюбні стосунки між нею та [PERSON] стали неможливі через втрату взаєморозуміння та наявності різних поглядів на життя , а оскільки примирення неможливе , просила шлюб між нею та відповідачем розірвати . Також позивач , з огляду на те, що малолітня дитина проживає з нею , а відповідач грошових коштів на утримання дитини не надає , просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2023 року провадження по справі відкрито. В судове засідання представник позивача Вельможко А.І. надала клопотання про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив , відзив на позов не надав , в зв`язку з чим на підставі ч.3 ст. 223, ч.1 ст. 280 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідача на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09.09.2000 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Новоолександрівською сільською радою Нижньосірогозького району Херсонської області, актовий запис №05, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 09.09.2000.. Від шлюбу сторони мають мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 07.04.2017 серії [NUMBER] . Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається із пояснень викладених позивачем в позовній заяві , вона не бажає більше підтримувати шлюбні стосунки з відповідачем, вважає , що сім`я розпалась остаточно, на примирення не згодна. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін в розумінні ст. 112 СК України, тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Спору про розподіл майна суду не заявлено. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів , суд виходить з наступного. За змістом частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.ч.1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьком дитини є [PERSON] - відповідач по справі , а матір`ю є позивачка. На теперішній час неповнолітня дитина проживає з матір`ю , що відповідачем не спростовано. Відповідач доказів того , що він немає можливості надавати допомогу на утримання дитини у визначеному позивачем розмірі, суду не надав. Враховуючи вищенаведене , вимоги ст. 182 СК України , суд приходить до висновку, що позовну заяву в частині стягнення аліментів слід задовольнити , визначивши розмір аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі частини доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з 28 березня 2023 року до досягнення дитиною повноліття. Також, слід зазначити, що визначений судом розмір аліментів забезпечить належне утримання малолітньої дитини та відповідає можливостям відповідача надавати матеріальну допомогу . Питання про судові витрати належить вирішити з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі ст. ст. 105, 110-112, 180-182, 84 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved