Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Трун О.В., звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні. В обґрунтування вимог зазначив, що з 28 лютого 2018 року він був прийнятий на роботу по переводу в ТОВ «Краснолиманське» гірничим робітником очисного вибою підземним. Наказом по підприємству від 15.10.2020 року №288к його було звільнено з роботи з 15.10.2020 за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. При звільненні відповідач не провів з ним остаточного розрахунку та не виплатив нарахованої йому заробітної плати в розмірі 106767,78 грн., у зв`язку з чим він змушений був звернутися до суду за захистом своїх трудових прав. Рішенням Димитровського міського суду від 09 липня 2021 року з ТОВ «Краснолиманське» на його користь була стягнута вказана заборгованість. Фактичний розрахунок було здійснено відповідачем 17.03.2023 року, через 433 робочі дні після винесення судового рішення. Вказуючи на порушення відповідачем норм трудового законодавства та що після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначивши його з застосуванням принципу співмірності в розмірі заборгованої йому суми, взявши до уваги встановлений рішенням Димитровського міського суду від 09.07.2021 його середньоденний заробіток в розмірі 961,26 грн. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися, клопотань про розгляд справи за їх участю суду не надали. Представником позивача на адресу суду спрямовано заву про розгляд справи у його відсутність, заперечень проти заочного судового розгляду суду не надано. Представник відповідача, який через систему «Електронний суд» належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, правом подання відзиву на позов не скористався. Приймаючи до\~уваги зазначені\~обставини,\~суд вважає\~за можливе\~відповідно до\~п.п.1-3\~ч.1\~ст.280\~ЦПК України розглянути справу\~в заочному\~судовому засіданні\~та ухвалити\~рішення на\~підставі наявних\~в матеріалах\~справи доказів. Встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши надані суду докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 28.02.2018 року по 15.10.2020 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське», працюючи гірничим робітником очисного забою 5 розряду з повним робочим днем у шахті. Наказом по підприємству від 15.10.2020 року №288к його було звільнено з роботи за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України, що підтверджується записами його трудової книжки (а.с.15). Як вбачається з досліджених судом доказів, остаточний розрахунок при звільненні з позивачем в порушення ст.116 КЗпП відповідачем не здійснено. \~ Згідно\~рішення Димитровського\~міського суду\~від 09.07.2021\~з ТОВ\~«Краснолиманське» на\~користь [PERSON] \~стягнута заборгованість з заробітної плати в розмірі 106767,78 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, розрахований за період з 03.06.2021 по 09.07.2021, виходячи з його середньоденного заробітку в розмірі 961,26 грн, в сумі 24031,50 грн. (а.с.10-11). Згідно наданої позивачем виписки з карткового рахунку, повний розрахунок з ним відбувся 17.03.2023. В цей день ТОВ «Краснолиманське» перерахувало йому заборгованість з заробітної плати, стягнутої за рішенням суду від 09.07.2021, в сумі 131895,25 грн. (сума зазначена з врахуванням розміру суми заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та суми судового збору, стягнутих на користь позивача). За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач просить визначити його розмір з застосуванням принципу співмірності та обмежити його сумою заборгованості з зарообітної плати. Згідно рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року (справа № 1-11/2012), одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними із нею. Так як оцінка втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру, суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Позивач також не повинен доводити розміру майнових втрат, яких він зазнав. \~ \~ \~ \~Отже,\~з огляду\~на компенсаційний\~характер заходів\~відповідальності у\~цивільному праві,\~суд,\~виходячи з\~принципів розумності,\~справедливості та\~пропорційності,\~за певних\~умов може\~зменшити розмір\~відшкодування,\~передбаченого статтею\~117\~КЗпП України,\~що знайшло\~своє відображення\~у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, в якій Велика Палата зазначила, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Нездійснення роботодавцем виплати належних звільненому працівникові сум у день звільнення (стаття 116 КЗпП України) є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що передбачено\~статтею 117 КЗпП України. Після ухвалення судового рішення, видачі судового наказу про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України. Такий виновок викладено в рішенні Верховного Суду України від 29.01.2014 у справі №6-144цс13, що враховується судом при розгляді даної справи. Як встановлено судом, рішення Димитровського міського суду від 09.07.2021 про стягнення з ТОВ №Краснолиманське» на користь [PERSON] заборгованості з заробітної плати фактично виконано лише 17.03.2023, тобто через 433 робочі дні, що підтверджується випискою з карткового рахунку позивача про зарахування йому суми заборгованості за рішенням Димитровського міського суду від 09.07.2021 року. Середньоденний заробіток позивача, встановлений вказаним рішенням суду, становить 961,26 грн. і за період затримки розрахунку (невиконання рішення, про яке було відомо відповідачу) складає 416225,58 грн., виходячи з розрахунку: 961,26 грн. х 433 робочих днів. Разом з тим, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд вважає за необхідне, застосовуючи принцип співмірності, визначити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, розміром основного боргу заробітної плати, що складає 106767 грн., що сприятиме досягненню справедливого балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах. Судові витрати у справі відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають покладенню на відповідача.

Outcome: approved