Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суд з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» про стягненн заробітної плати за час вимушеного прогулу, індексації, компенсації та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовуючи тим, що Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року, позов [PERSON] до відповідачів СТОВ АФ «Барвінківська», Головне управління Держпраці у Харківській області, третя особа: СТОВ АФ «Подолівська», третя особа: Відділення виконавчої дирекції фонду со-ціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України у Барвінківському районі Харківської області про поновлення на роботі, оскарження рішення комісії (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії), що стався на виробництві та встановлення факту нещасного випадку на виробництві за формою Н-1 і зобов?язання вчинити певні дії, а також стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, задоволений частково. Поновлено [PERSON] на посаді тракториста-машиніста СТОВ АФ «Барвінківська». Скасовано акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 11 квітня 2014 року. Зобов?язано відповідачів виконати вимоги «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1232 від 30.11.2011 року. Стягнуто із СТОВ АФ «Барвінківська» Барвінківського району Харківської області заробітну плату за час вимушеного прогулу, тобто з 27.03.2014 року по час розгляду справи судом у розмірі 135812,96 грн. та 32360,27 грн. суми індексації, а також 79581,39 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та витрати на правову допомогу у розмірі 768447 грн., 20000 грн. - відшкодування моральної шкоди, а всього - 267 754,62 грн. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 24 січня 2018 року у справі №611/876/14-ц апеляційна скарга Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» залишена без задоволення, а Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року - залишено без змін. Додатковим Рішенням Близноківського районного суду Харківської області від 12 грудня 2017 року заява позивача задоволена та ухвалено поновити [PERSON] уродженця м. Барвінкове Харківської області на посаді тракториста-машиніста Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська», м. Барвінкове Харківської області, ідентифікаційний код 38072129 з 27 березня 2014 року». Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2020 року у справі 611/876/14-ц касаційну скаргу Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» залишено без задоволення. Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 24 січня 2018 року залишено без змін. Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області віл 20 листопада 2017 року стягнуто із СТОВ АФ «Барвінківська» Барвінківського району Харківської області заробітну плату за час вимушеного прогулу, тобто з 27.03.2014 року по 01.09.2017 року. Постановою Харківського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах від 17 червня 2021 року у справі №611/442/20, Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 03 лютого 2021 року змінене, Позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто із Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу із 19 жовтня 2017 року по 01 червня 2020 року у розмірі 126 458 (сто двадцять шість тисяч чотириста п`ятдесят вісім) грн..66 коп., індексацію заробітної плати у розмірі 357 (триста п?ятдесят сім) грн. 55 коп. та компенсацію витрат грошових доходів в розмірі 8 173 (вісім тисяч сто сімдесят три) грн. 38 коп., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., а всього 144 989 (сто сорок чотири тисячі дев?ятсот вісімдесят дев?ять) грн. 59 коп. Позивач зазначає, що до цього часу Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року в частині поновлення його на роботі відповідачем не виконане і як наслідок, заробітна плата за період із 01.06.2020 по 01.08.2021 року, тобто за 14 місяців, за час вимушеного прогулу не виплачена, чим порушені його права. У зв`язку з чим позивач просить суд стягнення із Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 76 169 грн. за період з 01 червня 2020 року по 01 серпня 2021 року, тобто чотирнадцять місяців, а також компенсацію за затримку виплати заробітної плати, яка становить-434,44 грн. та моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн., а всього 106 603,44 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2021, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Близнюківського районного суду Харківської області Лобановської С.М. Ухвалою судді від 17.08.2021 відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.10.2021 зупинено провадження по справі до набрання законної сили судовим рішенням в цивільній справі №611/245/21. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2022, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О. Ухвалою від 12.08.2022 справа прийнята до провадження суддею Богун О.О. Ухвалою судді від 13.09.2022 поновлено провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 26.01.2023 закрито підготовче провадження по справі та справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечував та просив у задоволенні позову відмовити, надавши відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з позовом вони не згодні, оскільки на теперішній час волевиявлення [PERSON] про виконання рішення суду та прибуття на роботу відсутні, про що свідчить неприбуття його на роботу та до адміністрації СТОВ АГРОФІРМА «БАРВІНКІВСЬКА». Відповідач звертався до [PERSON] листами (направленими через оператора поштового зв`язку «Укрпошта» із рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення) із вимогами щодо виконання [PERSON] рішення та ухвали Близнюківського районного суду Харківської області по справі № 611/876/14-ц. Зазначені листи Відповідачем отримані 02 липня та 10 липня 2020 року відповідно. Таким чином відповідач вважає, що ним здійснено всі законні заходи щодо виконання рішення суду. Однак, [PERSON] до підприємства не прибув та не надав документи передбачені ст. 24 К3пП України, а саме - трудову книжку для внесення в неї відповідного запису. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП оплата середнього заробітку за весь час понад один рік провадиться за вимушений прогул і за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року і в цьому не було вини працівника. У Рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 року № 8-рп/2013 положенням ст.233 КЗпП надане додаткове офіційне тлумачення, відповідно до якого у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Згідно п.п. 21,22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N100. Відповідно до п.1 цього Порядку він застосовується у випадках вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Як передбачено Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.05.2013 № 708/0/4-13 індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України N9 від 06.11.92 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. Як визначено ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації серед іншого підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: оплата праці (грошове забезпечення). Згідно п.1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. №1078, цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників. Пунктом 2 вказаної вище Постанови передбачено, що індексації серед іншого підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер. Згідно статей 115 КЗпП України та 24 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний здійснювати виплату заробітної плати найманим працівникам регулярно в робочі дні у строки, установлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, з обов`язковим дотриманням таких вимог: по-перше, не рідше 2-х разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів; по-друге, не пізніше 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Якщо виплата заробітної плати проводиться на один і більше календарних місяців, то відповідно до статей 34 Закону України «Про оплату праці» та 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» роботодавець зобов`язаний нарахувати та виплатити працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати. Крім того, статтями 1 та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата. Згідно ст. 3 згаданого вище Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: заробітна плата. Отже, не отримана з вини власника заробітна плата за час вимушеного прогулу, підлягає нарахуванню із застосуванням положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Судом встановлено, що Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року, позов [PERSON] до відповідачів СТОВ АФ «Барвінківська», Головне управління Держпраці у Харківській області, третя особа: СТОВ АФ «Подолівська», третя особа: Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України у Барвінківському районі Харківської області про поновлення на роботі, оскарження рішення комісії (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії), що стався на виробництві та встановлення факту нещасного випадку на виробництві за формою Н-1 і зобов?язання вчинити певні дії, а також стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, задоволений частково. Поновлено [PERSON] на посаді тракториста-машиніста СТОВ АФ «Барвінківська». Скасовано акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 11 квітня 2014 року. Зобов?язано відповідачів виконати вимоги «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1232 від 30.11.2011 року. Стягнуто із СТОВ АФ «Барвінківська» Барвінківського району Харківської області заробітну плату за час вимушеного прогулу, тобто з 27.03.2014 року по час розгляду справи судом у розмірі 135812,96 грн. та 32360,27 грн. суми індексації, а також 79581,39 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та витрати на правову допомогу у розмірі 768447 грн., 20000 грн. - відшкодування моральної шкоди, а всього - 267 754,62 грн. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 24 січня 2018 року у справі №611/876/14-ц апеляційна скарга Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» залишена без задоволення, а Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року - залишено без змін. Додатковим Рішенням Близноківського районного суду Харківської області від 12 грудня 2017 року заява позивача задоволена та ухвалено поновити [PERSON] уродженця м. Барвінкове Харківської області на посаді тракториста-машиніста Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська», м. Барвінкове Харківської області, ідентифікаційний код 38072129 з 27 березня 2014 року». Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2020 року у справі 611/876/14-ц касаційну скаргу Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» залишено без задоволення. Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 24 січня 2018 року залишено без змін. Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області віл 20 листопада 2017 року стягнуто із СТОВ АФ «Барвінківська» Барвінківського району Харківської області заробітну плату за час вимушеного прогулу, тобто з 27.03.2014 року по 01.09.2017 року. Постановою Харківського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах від 17 червня 2021 року у справі №611/442/20, Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 03 лютого 2021 року змінене, Позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто із Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу із 19 жовтня 2017 року по 01 червня 2020 року у розмірі 126 458 (сто двадцять шість тисяч чотириста п`ятдесят вісім) грн..66 коп., індексацію заробітної плати у розмірі 357 (триста п?ятдесят сім) грн. 55 коп. та компенсацію витрат грошових доходів в розмірі 8 173 (вісім тисяч сто сімдесят три) грн. 38 коп., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., а всього 144 989 (сто сорок чотири тисячі дев?ятсот вісімдесят дев?ять) грн. 59 коп. Однак з матеріалів справи вбачається, що 30 червня 2020 року та 08 липня 2020 року відповідачем, через оператора поштового зв`язку «Укрпошта» були направлені листи із вимогами щодо виконання [PERSON] рішення Близнюківського районного суду Харківської області по справі 611/876/14-ц. Зазначені листи були отримані позивачем 02 липня та 10 липня 2020 року. Тобто, СТОВ Агрофірма «Барвінківська» здійснила всі законні заходи щодо виконання рішення суду про поновлення [PERSON] на роботу з 27.03.2014 на посаду тракториста-машиніста. На теперішній час, [PERSON] ,, рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року не виконує, на роботу не прибуває, документи необхідні для укладення трудового договору та трудової книжки на підприємство не надає, що підтверджується повідомленнями АТ «Укрпошта», у зв`язку з чим відповідач не має можливості виконати рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року щодо поновлення на роботі позивача, а тому позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, індексації, компенсації задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 30 000 гривень, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1,3 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно дост.237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Згідно пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31 березня 1995 року зазначено, що судам необхідно враховувати, що відповіднодост.237-1КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Враховуючи вищенаведені вимоги Закону, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність факту заподіяння позивачу моральної шкоди з боку відповідача, а тому позовні вимоги, в цій частині також не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, судові витрати віднести на рахунок сторони, що їх понесла. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed