Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

Дубов`язівська селищна рада, як орган опіки та піклування звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , по відношенню до малолітнього сина [PERSON] ; зобов`язати [PERSON] та [PERSON] , стягнути аліменти, на утримання дитини; аліменти стягувати на користь юридичної чи фізичної особи, яка згідно з чинним законодавством буде визнана опікуном дітей: дитину [PERSON] , передати органу опіки та піклування Дубов`язівської селищної ради до влаштування. Вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрували шлюб 03.11.2016 року. В шлюбі народилися донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . 09.01.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 14.08.2019 р. визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Син [PERSON] , 30.03.2019 року проживав разом з матір`ю [PERSON] періодично приїздила до [PERSON] , залишала маленького сина на тривалий період, знову забирала сина [PERSON] та їхала жити в Донецьку область. Протягом періоду проживання сина в с.Чернеча Слобода, мати не телефонувала, здоров`ям дитини не цікавилася. На даний час [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за сином [PERSON] , [INFO] до досягнення ним 3-х річного віку, якого народила після розлучення з [PERSON] від іншого чоловіка. [PERSON] отримує соціальні державні виплати, за рахунок яких утримує свою дитину та себе. В листопаді 2021 року [PERSON] повідомила, що їй важко справлятися з дітьми, тому вона вирішила знову привезти та залишити сина [PERSON] батьку. Оскільки [PERSON] не був ніде прописаний батько [PERSON] приписав його за своєю реєстрацією за згодою матері [PERSON] , та повідомив, що не являється біологічним батьком дитини, не має бажання виховувати, доглядати за сином. До служби у справах дітей із заявою звернулася мати [PERSON] та батько [PERSON] щодо влаштування сина [PERSON] до Сумського обласного будинку дитини на період подолання складних життєвих обставин. Працівниками служби у справах дітей було проведено обстеження умов проживання дитини за адресою: [ADDRESS] . В ході спілкування з членами родини спостерігалась не прив`язаність батька, діда та баби до [PERSON] . Дитина постійно плаче, занедбана, не доглянута, мала хворобливий вигляд, в брудному одязі. Мати [PERSON] написавши заяву, відразу поїхала в невідомому напрямку. Дитина [PERSON] , [INFO] , влаштований до КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини». За період перебування сина [PERSON] в закладі (більше року), не зважаючи на військовий стан в країні, батько [PERSON] та мати [PERSON] дитину не відвідували, не телефонували, не цікавилися станом здоров`я. Сім`я [PERSON] з 2021 року перебувала на обліку Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Дубов`язівської селищної ради» як така, що опинилася в складних життєвих обставинах та перебуває під соціальним супроводом. Батько [PERSON] виховує спільну доньку [PERSON] , яку доглядають бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] , та про сина [PERSON] не бажає вести розмову. Малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у службі у справах дітей виконавчого комітету Дубов`язівської селищної ради (наказ № 73-ОД від 03.12.2021 р.). Причина взяття на облік: батьки самоусунулися від виконання батьківських обов`язків. Ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17.02.2023 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.24). Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 01.03.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.32). Представник позивача за довіреністю Гаман Л.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні погодилась з обставинами викладеними позові, але прохала не позбавляти її батьківських прав, оскільки хоче забрати дитину на виховання. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог не заперечує, згоден, щоб його позбавили батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 37). Третя особа в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в яких просить справу розглянути без участі їх представника, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, не заперечують проти винесення заочного рішення (а.с.36). Вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено судом, що [PERSON] , та [PERSON] , є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Відповідно до рішення виконавчого комітету Дубов`язівської селищної ради №204 від 11.11.2021 року дитина [PERSON] , [INFO] , влаштований до КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» (а.с.8) Як вбачається з довідки Чернечослобідського старостинського округу №36/14-19/2 від 10.01.2023 року [PERSON] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані в [ADDRESS] (а.с.16). Згідно характеристики з місця проживання № 35/14-19/2 від 30.01.2023 року [PERSON] був одружений, має доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні. Син [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою батька, але знаходиться в дитячому будинку-інтернаті м. Суми. Мати [PERSON] проживає в Донецькій області. Прив`язаності у дорослих до [PERSON] немає, взаєморозуміння та відповідальності спеціалісти не побачили. В сім`ю здійснюються виїзди фахівців зі служби у справах дітей. Сім`я перебуває під супроводом у фахівця та на контролі у службі у справах дітей (а.с.17). З інформації наданої КНП «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» №40/14 від 17.01.52023 року вбачається, що в закладі на вихованні з 11.11.2021 року перебуває малолітня дитина [PERSON] , [INFO] на повному державному забезпеченні. За весь час перебування дитини в закладі батько та мати дитину не провідували, не телефонували та не цікавились станом здоров`я дитини (а.с.18) Згідно із актом обстеження житлово-побутових умов № 4 від 10.01.2023 року працівниками служби в справах дітей виконкому Дубов`язівської селищної ради за адресою: [ADDRESS] , де мешкає сім`я [PERSON] встановлено, що на момент обстеження, будинок де проживає родина потребує прибирання, провітрювання, у помешканні тепло, дитина має окреме місце для сну, облаштоване місце для гри, дитина забезпечена одягом та взуттям, але це переважно речі, які були у вжитку. В ході бесіди з [PERSON] він не висловив бажання забрати сина [PERSON] до себе, аргументуючи , що хлопець не є його біологічним сином (а.с.19). З висновку органу опіки та піклування Дубов`язівської селищної ради № 05 від 25.01.2023 року вбачається про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.6-7). Відповідно до ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є первоосновою розвитку особистості дитини. Згідно ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до частин другої та третьої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох із урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Суд вислухавши представника позивача, відповідача, оцінив докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому, так і кожному окремо, враховує всі надані докази і вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх обов`язків стосовно виховання свого сина [PERSON] , не проявляють батьківської турботи, не турбуються про його фізичний та духовний розвиток, не беруть участі у його вихованні, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання. Наведене в сукупності свідчить про самоусунення відповідачів від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Будь-яких об`єктивних причин, які б виправдовували таку поведінку відповідачі та таке їх ставлення до дитини та його виховання протягом досить тривалого часу, суду не наведено. Виходячи із оцінки доказів у справі, таке ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про переконливість наданих позивачем доказів та необхідністю позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Окрім того, слід зауважити, що сам факт позбавлення відповідачів батьківських прав щодо їх дитини не є остаточним, оскільки відповідно до ст.169 СК України, в разі зміни їх поведінки, суд за їх позовом може поновити батьківські права. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч.2 ст. 183 СК України). Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. З урахуванням обставин справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини, пов`язані зі сплатою аліментів, обов`язку відповідача утримувати дітей до досягнення ними повноліття, принципу законності та, враховуючи, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню аліменти на утримання дітей з [PERSON] у розмірі 1/4 та з [PERSON] у розмірі 1/6 з заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, на користь осіб чи установ, куди буде влаштована дитина. Такий розмір аліментів є розумним і необхідним для забезпечення мінімальних потреб, необхідних для виховання і утримання дітей. Стосовно вимоги про стягнення аліментів на користь осіб чи установ, куди буде влаштована дитина, то на підставі ч. 1 ст. 267 ЦПК України, необхідно визначити порядок виконання рішення в цій частині, а саме: визначити, що рішення в частині стягнення аліментів слід виконувати на користь осіб чи установ, куди будуть влаштовані неповнолітні діти, та у випадку їх відмови від отримання аліментів, стягнення проводити на особистий рахунок дітей у відділенні Державного Ощадного банку України, одночасно зобов`язавши орган опіки та піклування Конотопської міської ради у випадку настання цих обставин, відкрити зазначений особистий рахунок у місячний термін з дня набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн., оскільки позивача звільнено від його сплати при подачі позову на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved