Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Мельник Павло Петрович, звернувся в суд з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про відшкодування шкоди. Позовні вимог мотивує тим, що 16 липня 2021 року уповноваженими особами Департаменту патрульної поліції (Управління патрульної поліції в Закарпатській області) безпідставно зупинено автомобіль за керуванням позивача та надалі притягнуто його до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови серії ЕАН № 4493111 за частиною 5 статті 121 КУпАП. Також складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 295148 від 16.07.2021 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 листопада 2021 року у справі № 308/9445/21 постанову серії ЕАН № 4493111 від 16.07.2021 відносно [PERSON] скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрито. Рішення суду набуло законної сили 23.11.2021 року. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 11 лютого 2022 року у справі №308/9596/21 постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.09.2021 року скасовано, а провадження щодо [PERSON] за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Постанова набула законної сили в день прийняття, тобто 11.02.2022 року. Також, 12 жовтня 2021 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч . 1 ст. 121 КУпАП та складено постанову серії ЕАО № 4893084. 29 грудня 2021 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області винесено рішення у справі № 308/14049/21, яким скасовано постанову серії ЕАО № 4893084 від 12.10.2021 року, складену відносно [PERSON] , 2000 року народження. Рішення суду набуло законної сили 11.01.2022 року. Представник позивача вказує, що судами встановлено незаконність адміністративного провадження [PERSON] , якому нанесено матеріальну та моральну шкоду у порядку Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, шо здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Розрахунок шкоди: моральна шкода за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності за постановою серії ЕАН № 4493111 від 16.07.2021 року - 26800,00 гри., розрахована виходячи з періоду притягнення 16.07.2021 по 23.11.2021 (6700,00 грн х 4 місяці); моральна шкода за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності за протоколом серії ДПР18 № 295146 від 16.07.2021 року - 46900,00 грн., розрахована виходячи з періоду притягнення 16.07.2021 по 11.02.2022 (6700,00 грн х 7 місяців); моральна шкода за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності за постановою серії ЕАО № 4893084 від 12.10.2021 року - 20100,00 грн., розрахована виходячи з періоду притягнення 12.10.2021 по 11.01.2022 (6700,00 грн х 3 місяці). Понесені матеріальні витрати - сплата послуг адвоката (гонорару) згідно Договору №162 від 16.07.2021 року та додатків до нього в розмірі 10500,00 грн. Таким чином, позивач заявляє вимогу про стягнення мінімального розміру моральної шкоди, визначеного прямою нормою закону, що станом на день подання позовної заяви складає 93800 грн, а матеріальна - у розмірі 10500 грн. На підставі наведеного, позивач просить стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь громадянина України [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , шкоду, завдану незаконним діями державних органів України, у розмірі 104 300 (сто чотири тисячі триста) грн. Вирішити питання судових витрат. Ухвалою судді\~Ужгородського міськрайонного\~суду Закарпатської\~області від\~22.02.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. 14.03.2023 представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, згідно з яким вказує, що вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню, з огляду на таке. Патрульна поліція як елемент системи Національної поліції України не є органом, уповноваженим проводити досудове розслідування чи оперативно-розшукову діяльність, у зв`язку з чим Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в даному випадку застосуванню не підлягає. Окрім цього, жодного доказу наявності моральної шкоди позивачем надано не було. Приймаючи оскаржувані рішення суди посилались лише на факт закриття справи про адміністративне правопорушення. Представник відповідача зауважує, що факт закриття справи про адміністративне правопорушення як основна підстава для задоволення позову про стягнення моральної шкоди порушує базові принципи цивільного судочинства - рівності перед судом та змагальності сторін, а також ст. 81 ЦПК України. Разом з тим, у позовній заяві позивач посилається на обставини наявності моральної шкоди, проте, доказів того, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надано та не долучено до матеріалів позову. Звертає увагу суду, що позивач під слідством чи судом не перебував, оскільки перебування під судом передбачає наявність спеціального статусу - підсудного. Так в ході скасування постанови [PERSON] перебував у статусі позивача в адміністративній справі. Більше того, позивач у позовній заяві розрахував розмір моральної шкоди 20100 грн. за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності відповідно до постанови серії ЕАО №4893084 від 12.10.2021 року. Однак, відповідачем у справі про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАО №4893084 від 12.10.2021 року, є Головне управління Національної поліції в Закарпатській області. Щодо розрахунку суми матеріальної шкоди вказує, що на підтвердження матеріальної шкоди позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордеру від 16.07.2021 року на суму 10\~500 грн., додаткову угоду до договору № 162, відповідно до якої адвокат Мельник П.П. надав правову допомогу у справі про оскарження постанови серії ЕАН №4493111 від 16.07.2021 року та захист позивача у справі про адміністративне правопорушення за протоколом серії ДПР18 №295146 від 16.07.2021 року (п. 1.3 Додаткової угоди). Вказує, що до матеріалів позову не долучено Акт прийому-передачі наданих послуг, що фактично позбавляє суд можливості встановити надання цих послуг. Відсутність документального підтвердження зазначених витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування (постанова Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі № 509/550/17-ц, провадження № 61-11518св19) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17. На підставі наведеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача. Розгляд справи відкладався 21.03.2023 в межах строку розгляду даної справи та з метою надання сторонам права на захист, подання заяв по суті справи. Відповідач 2 не подав письмового відзиву на позов, належним чином повідомлений, у судове засідання не з`явився. При цьому подав письмову заяву від 02.03.2023 про заміну сторони на належного відповідача, просить справу розглядати без участі ГУНП в Закарпатській області. Від позивача та його представника до суду не надходило заяв про заміну неналежного відповідача. Інших заяв по суті справи до суду не подано. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, при цьому представник позивача подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без їхньої участі, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача 1 в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, заяв про відкладення розгляду справ до суду не надходило. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом, 16.07.2021 року уповноваженими особами Департаменту патрульної поліції (Управління патрульної поліції в Закарпатській області) зупинено автомобіль за керуванням позивача та надалі притягнуто його до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови серії ЕАН № 4493111 за частиною 5 статті 121 КУпАП. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 листопада 2021 року у справі № 308/9445/21 постанову серії ЕАН № 4493111 від 16.07.2021 відносно [PERSON] скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрито. Рішення суду набуло законної сили 23.11.2021 року. 16.07.2021 року відносно [PERSON] складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 295148 від за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.09.2021 у справі №308/9596/21 [PERSON] визнано винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 11 лютого 2022 року у справі №308/9596/21 постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.09.2021 року скасовано, а провадження щодо [PERSON] за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Постанова набула законної сили в день прийняття, тобто 11.02.2022 року. 12 жовтня 2021 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та складено постанову серії ЕАО № 4893084. 29 грудня 2021 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області винесено рішення у справі № 308/14049/21, яким скасовано постанову серії ЕАО № 4893084 від 12.10.2021 року, складену відносно [PERSON] , 2000 року народження. Рішення суду набуло законної сили 11.01.2022 року. Згідно з частиною другою ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України. За змістом п. 8, 9 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках учинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 статті 1176 Цивільного кодексу України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відповідно до ч. 6, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) в особи виникає право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, від 5 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Таким чином, твердження представника відповідача про те, що між скасуванням постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та завданням йому моральної шкоди немає причинного зв`язку, не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, скасування самої постанови про адміністративне правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відповідно до частини другої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У пункті третьому постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеня зниження престижу і ділової репутації позивача. Аналогічна норма міститься в частині другій статті 13 Закону, згідно з якою розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відповідно до частини третьої статті 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Виходячи з викладеного, доводи представника позивача щодо необхідності розрахунку моральної шкоди, виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати, судом відхиляються, оскільки позивач в межах процедури притягнення його до відповідальності в межах санкцій вказаних вище статтей Кодексу України про адміністративні правопорушення не перебував під судом чи слідством у розумінні положень Закону. Таким чином, суд визначає розмір моральної шкоди з урахуванням положень частини другої статі 13 Закону з врахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача, у зв`язку з неправомірним притягненням останнього до адміністративної відповідальності, характеру та тривалості немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди та з врахуванням вимог розумності і справедливості. Суд вважає необхідним визначити розмір відшкодування моральної шкоди в межах суми 10000 гривень. У рішенні Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, на яку посилаються позивачі в позові (статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»). При цьому, суд зазначає, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу. Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц. Також, у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги (пункт 4 статті 3 Закону). З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та адвокатом Мельником Петром Петровичем 16.07.2021 було укладено договір №162 про надання правової допомоги від 16.07.2021 та додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 16.07.2021. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 16 липня 2021 № 11 на суму 10500 гривень (підстава договір №162 про надання правової допомоги від 16.07.2021 та додаткова угода №1 до зазначеного договору від 16.07.2021). Таким чином, понесені позивачем витрати, у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги адвокатом Мельником П.П. на суму 10500 гривень, підлягають відшкодуванню відповідно до положень Закону, а не в порядку судових витрат, пов`язаних з розглядом вказаної справи. При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial