Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про повернення у власність безпідставно набутого майна. Позовні вимоги мотивувала тим, що 03.06.2020 року Селидівським міським судом Донецької області було ухвалено рішення про поділ спільного майна № 242/6553/19 яким позов було задоволено частково: двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу власник [PERSON] , від 08.12.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Петровою О. М., зареєстровано у реєстрі за №470; однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 14.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського нотаріального округу Леоновою В. П., зареєстровано у реєстрі за №879; гараж, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] : автомобіль Mitsubishi Lancer 2.0 легковий сєдан номерний знак [NUMBER] залишено у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частки кожному. Після набрання рішенням законної сили позивач намагалася потрапити до гаражу, що знаходиться за адресою для оформлення технічної документації та права власності на 1/2 частину, як з`ясувалося, вже декілька років цим гаражем користується відповідач, який стверджує що є володарем гаражу на підставі розписки та усних домовленостей та на прохання позивача звільнити гараж відповідач відмовився. На підставі зазначеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд зобов`язати відповідача повернути безпідставно набуте майно, а саме гараж, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , зобов`язати звільнити гараж, передати ключі від гаражу, зобов`язання не чинити [PERSON] не чинити перешкод у звільненні гаражу відповідачем. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 30.08.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 24.09.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25.10.2021 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав на адресу суду клопотання про долучення доказів в спростування позовних вимог, інших заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Третя особа, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань, заяв чи пояснень на адресу суду не надходило. Дослідивши надані суду докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Даний висновок ґрунтується на наступному. Згідно до заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 03.06.2020 року у справі № 242/6553/19 було ухвалено, позов задовольнити частково, майно, а саме: двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу власник [PERSON] , від 08.12.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Петровою О.М., зареєстровано у реєстрі за № 470; однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 14.05.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Леоновою В.П., зареєстровано у реєстрі за № 879; гараж, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво на право власності на нерухоме майно видане Виконавчим комітетом Селидівської міської ради 23.03.2009 р. на підставі рішення виконавчого комітету Селидівської міської ради від 11.03.2009 р. № 45; автомобіль Mitsubishi Lacer 2.0, легковий сєдан, колір сірий, номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , \~залишено у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частки кожному. Відповідно до технічного паспорту на гараж (машино-місце), гараж № [NUMBER] по [ADDRESS] належить [PERSON] 1/2 частки власності, [PERSON] 1/2 частки власності. У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 264556699 від 06.07.2021 року гараж, загальною площею 27,5 кв. м., розташованого за адресою [ADDRESS] знаходиться у приватній спільній частковій власності [PERSON] з розміром частки 1/2 . Згідно до талону-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 27.08.2021 року було повідомлено, що заяву (повідомлення) [PERSON] щодо прийняття заходів до [PERSON] , який перешкоджає заявниці у користуванні гаража, який належить їй згідно рішення суду по праву дольової власності, зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» Селидівського відділення поліції Покровського відділу ГУНП в Донецькій області за № 8050 від 27.01.2021. Відповідно до договору оренди гаража укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 01.09.2021 року було надано в тимчасове володіння та використання споруду крите місце для зупинки автомобіля (гараж), розташований в [ADDRESS] для зупинки автомобіля та зберігання приладдя до нього. Гараж здається в оренду терміном на 35 місяців з 1 вересня 2021 року по 01 серпня 2023 року. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша\~статті 321 ЦК України). У статті 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правовохї підстави заволоділа ним. Згідно до приписів ч. 1 ст. 388 ЦК України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіддя; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безпідставно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно з частинами першою, другою\~статті 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша\~статті 356 ЦК України). Відповідно до частин першої-третьої\~статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Так, відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 4 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній воасності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майномвважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмлво і нотаріально посвідчена. Правочини щодо розпорядження спільним майном вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Так, за змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Відповідно до статті 793 ЦК України (у редакції, яка діяла на час укладення правочину) договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню, крім договору, предметом якого є майно державної власності або комунальної власності, який підлягає нотаріальному посвідченню у разі, якщо він укладений за результатами електролнного аукціону строком більше ніж на п`ять років. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З позовних вимог вбачається, що позивач просить зобов`язати відповідача повернути безпідставно набуте майно, а саме гараж, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із матеріалів справи між [PERSON] та [PERSON] було укладено 01.09.2021 року договір оренди на гараж, розташований в [ADDRESS] строком на 35 місяців. Таким чином, відповідач використовує гараж [ADDRESS] на підставі договору укладеного між [PERSON] та [PERSON] на правовій підставі. Судом було направлено копію заяви про долучення до матеріалів справи доказів на спростування вимог позивачки та копію договору оренди гаражу від 01.09.2021 року на електронну адресу позивача зазначену у позовній заяві, які були доставлені 10.листопада 2022 року. Проте, станом по день розгляду справи, позивачем не надходило заяв про уточнення позовних вимог стосовно визнання договору оренди гаражу недійсним. Проте, позивач, не скористався своїм правом щодо зміни предмета та підстави позовних вимог та не просить визнати недійсним договір від 01.09.2021 року оренди на гараж. На підставі викладеного, повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та праві норми, які підлягають застосуванню, та враховуючи те, що використання гаражу [PERSON] здійснюється на підставі договору оренди гаража від 01.09.2021 року, який є чинним на день розгляду справи, а позивачем не ставиться питання щодо визнання зазначеного договору оренди гаражу недійсним, таким чином суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] є такими, що не підлягають задоволенню. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed