Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

У грудні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 28 липня 2018 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, який рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 березня 2020 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Згідно судового наказу від 02\~травня 2019 року, виданого Зарічним районним судом м. Суми з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. Позивач зазначає, що з 2019 року вона із сином проживає окремо, відповідач не бере участі у вихованні, розвитку дитини, не цікавиться його навчанням, вихованням, розвитком. На дзвінки служби у справах дітей відповідає, що йому байдуже до дитини. З часу окремого проживання відповідач життям сина не цікавиться, не виявляв та не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Також відповідач не брав участі у важливих для дитини подіях. На сьогоднішній день хлопчику чотири роки, він втратив почуття до батька. Крім того, їй відомо, що її колишній чоловік є залежним від наркотиків, перебуває на обліку у наркологічному диспансері. Вважає, що відповідач свідомо, умисно та систематично не виконує покладені на нього батьківські обов`язки, не піклується про дитину, не бере участі у її вихованні, не виявляє до неї батьківської турботи та уваги, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з нею. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 22 грудня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] в задоволенні позову просить відмовити та зазначає, що з часу розірвання шлюбу між ними склались напружені відносини, однак, не зважаючи на розірвання шлюбу, він по мірі можливості бере участь у вихованні сина, зокрема, проводив з ним спільний час, вітав з днем народження, доказом чого є спільні фото дитини та батька. Він сплачує аліменти, надавав готівку своїй матері [PERSON] , оскільки працював будівельником, тому не мав можливості піти до банку та особисто перерахувати кошти, тому мати на його прохання перераховувала на картку позивачки кошти, саме тому відправником вказана [PERSON] . Відповідач визнає, що останній час він дійсно не бачив дитину, однак, така ситуація склалась через те, що він працював за межами Сумської області. Коли ж повернувся до м. Суми, то хотів побачити сина, однак, позивачка не захотіла щоб він прийшов до сина. Зауважує, що 18 грудня 2022 року їх сину виповнилося 4 роки, він та його батьки мали намір привітати дитину, 17\~грудня 2022 року він телефонував позивачці, однак, остання на телефонні дзвінки не відповідала, тому він так і не зміг побачити сина. Також, не відповідає дійсності викладене в позовній заяві в частині того, що він є залежним від наркотиків, оскільки на обліках у лікаря-нарколога він не перебуває, наркотиками чи алкогольними напоями не зловживає. Щодо особливо небезпечної хвороби, то відповідач зауважує, що на даний момент він не є небезпечним для оточуючих. До того ж, його хвороба не є підставою для позбавлення його батьківських прав. Він бажає брати участь у вихованні сина, однак, через непорозуміння з позивачкою не може в повній мірі реалізовувати своє право на спілкування з сином, тому на даний момент він приймає участь у житті сина підтримуючи його матеріально. Додатково зазначає, що позбавлення батьківських прав вважає виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки як для батька чи матері, так і для дитини. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 02 березня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Потураєв С.В. позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Касатська Ю.А. заперечували проти задоволення позову. Третя особа Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради подала висновок органу опіки і піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] . Також у письмовій заяві просить розглянути справу без участі представника управління. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сестрою позивачки та хрещеною малолітнього [PERSON] , повідомила, що в 2019 році [PERSON] побив позивачку, після цього вони не спілкувалися. Вона відповідача не бачила. В цьому році відповідача на Дні народженні [PERSON] не було. Відповідач не приймає участі в його вихованні, не вітає дитину зі святами. З [PERSON] вона бачиться кожні вихідні, вони приїжджають до неї в гості. Про відносини з відповідачем вона дізнавалася від сестри. [PERSON] знає тата. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю відповідача, повідомила, що відповідач сплачував аліменти. Після розірвання між сторонами шлюбу вони спілкувалися, приходили один до одного в гості. Після того, як [PERSON] подала до суду на примусове стягнення боргу по аліментам, вона перестала спілкуватися. Позивачка і відповідач розлучилися три роки тому, після розлучення він був на заробітках за межами Сумської області. Коли приїздив, то ходив до них в гуртожиток, і вони приїжджали до них в гості. На День народження [PERSON] , коли йому виповнилося 2 роки, вони святкували у них вдома. На День народження на 3 роки вони з [PERSON] ходили до [PERSON] в гуртожиток. [PERSON] перестала брати слухавку, коли подала в ДВС на стягнення боргу по аліментам. [PERSON] телефонував [PERSON] з батькового телефону на День народження [PERSON] , однак, вона не взяла слухавку. Взимку 2022 року вони в останнє приходили до них в гості, [PERSON] залишила в них [PERSON] , бо їй треба було йти на роботу. В 2022 році і вона, і син спілкувались з [PERSON] в телефонному режимі. Відповідач провідував сина в лікарні два роки тому. Щодо відвідування відповідачем садочку, то вони не домовились з [PERSON] . До м.\~Суми відповідач повернувся перед війною, а саме восени 2021 року. В той час він спілкувався з [PERSON] та зустрічався з дитиною раз на місяць. Декілька разів домовлявся з [PERSON] забрати сина з садочку, однак, в неї не виходило. Свідок [PERSON] , який є батьком відповідача, повідомив, що після розлучення сторін відповідач їздив на заробітки, старався заробити гроші для сина. В 2019-2020 роках він був на заробітках в м. Москва, тому спілкувались не часто, по мірі можливості. [PERSON] приходила до них з онуком, залишалась ночувати. Два роки онука святкували в них, а три роки приходили до [PERSON] , син був присутнім на святах. Приїжджали до них в гості з дозволу [PERSON] . Коли дитина була в батьків [PERSON] , [PERSON] їздив туди, відвозив подарунки сину. На чотири роки не приходили на день народження, оскільки між ними був конфлікт через суд. Син телефонував [PERSON] з його телефону, але вона не взяла слухавку. В 2021 році бачились раз у два-три тижні. Заслухавши думку сторін та їхніх представників, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28 липня 2018\~року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб (а.с. 13). Під час шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] , батьком якого є відповідач (а.с. 14). Рішенням Зарічного районного суду м.\~Суми від 06 березня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 15-16). Судовим наказом Зарічного районного суду м.\~Суми від 02 травня 2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18 квітня 2019 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 17, 18). Згідно з довідкою Сумського дошкільного навчального закладу (центр розвитку дитини) №\~36 «Червоненька квіточка» Сумської міської ради від 03 лютого 2021 року № 35 син сторін [PERSON] , [INFO] , відвідує Сумський дошкільний навчальний заклад (центр розвитку дитини) № 36 «Червоненька квіточка» Сумської міської ради групу № 8 «Зірочка» з 01\~вересня 2020 року по теперішній час. За час перебування дитини в закладі батько [PERSON] не спілкувався з вихователями групи, дитину не приводив до дитячого закладу, не забирав, не відвідував протягом дня. На батьківських зборах також був відсутній (а.с. 19). Відповідно до інформації КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань» від 30 грудня 2022 року №\~01-17/09/1444 та від 24 січня 2023\~року №\~01-17/01/99 [PERSON] на обліку у лікарів-наркологів та лікарів-психіатрів медичного центру не перебуває (а.с. 28, 37, 67, 68). Згідно з оглянутими в судовому засіданні оригіналами квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» у період з 03 червня 2020 року до 07 травня 2022 року матір`ю боржника [PERSON] [PERSON] були перераховані грошові кошти [PERSON] на загальну суму 20094\~грн 10\~коп., а саме: - за 2020 рік: 03 червня 2020 року 2495 грн, 10 вересня 2020 року 2296 грн, 09 жовтня 2020 року 2296\~грн, 07 листопада 2020 року 2296 грн, 29 грудня 2020 року 698 грн, - за 2021 рік: 29 січня 2021 року 1996 грн, 30 березня 2021 року 1497 грн, 25 листопада 2021\~року 2010 грн 05 коп., - за 2022 рік: 13 січня 2022 року 500 грн, 29 березня 2022 року 2000 грн, 07 травня 2022 року 2010 грн 05 коп. (а.с. 45-46). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24 березня 2023 року скаргу [PERSON] задоволено частково. Зобов`язано старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Трегубова Олександра Володимировича зарахувати кошти в сумі 20\~094 грн 10 коп. в рахунок сплати аліментів у виконавчому провадженні №\~59227008, які за дорученням боржника [PERSON] були перераховані [PERSON] на банківський рахунок стягувача [PERSON] в сумі 20\~094 грн 10 коп. та провести новий розрахунок заборгованості за аліментами. У задоволенні іншої частини вимог скарги відмовлено (а.с. 74-76). Відповідно до висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 12\~квітня 2023 року за № 632/27.1-26 орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] . Управління бере до уваги позицію [PERSON] щодо підтримки стосунків з сином і бажання брати участь у його вихованні, що вказує на небайдужість до долі його дитини (а.с. 80-83). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11\~липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що не знайшли свого підтвердження матеріалами справи обставини свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Відповідач любить свого сина і заперечує проти позбавлення батьківських прав, а також він не відмовляється від обов`язку утримувати сина, що підтверджується копіями квитанцій АТ КБ «ПриватБанк». Крім того, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що після розірвання між сторонами шлюбу відповідач продовжував брати участь у вихованні сина, був присутній на днях його народження, що підтверджується сімейними фотографіями та показами свідків та не заперечувалося самою позивачкою (а.с.\~48-55). Та обставина, що відповідач не часто відвідував сина була зумовлена тим, що він працював у іншій місцевості, що підтвердили також допитані в судовому засіданні свідки. Також суд приймає до уваги те, що в судовому засіданні сторони визнали той факт, що після розірвання між ними шлюбу у них склалися неприязні відносини, що свідчить про те, що участь батька у спілкуванні та вихованні сина не можуть бути частими. Доводи позивачки про те, що відповідач є наркозалежною особою не знайшли свого підтвердження належними і допустимими доказами, тому не заслуговують на увагу суду. Відповідач в судовому засіданні категорично заперечив факт вживання ним наркотичних засобів. Відповідно до інформації КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань» від 30\~грудня 2022 року №\~01-17/09/1444 та від 24 січня 2023\~року №\~01-17/01/99 [PERSON] на обліку у лікарів-наркологів та лікарів-психіатрів медичного центру не перебуває (а.с. 28, 37, 67, 68). За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько заперечує проти позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для позбавлення його батьківських прав. За таких обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Оскільки в позові відмовлено, відсутні підстави для відшкодування позивачу понесених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed