Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-06 00:00:00

В вересні 2022 [PERSON] через свого представника - адвоката Скуратова Дмитра Володимировича звернувся з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача 67189,54 грн, з яких 9542,84 грн - 3% річних від простроченої суми за період з 18.08.2021 по 03.04.2022 та 57646,70 грн - інфляційне збільшення боргу за період з 18.08.2021 по 03.04.2022 та судові витрати по справі. В обґрунтування вказаного позову зазначив, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.02.2019 у справі № 185/10194/18 з [PERSON] на його користь стягнуті грошові кошти, на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист, виданий 17 квітня 2019 року у справі № 185/10194/18 про стягнення з відповідача на користь позивача суми 540 211 грн 45 коп. Заочним рішенням суду у справі № 185/5973/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні витрати та три відсотки річних за період з 03 квітня 2019 року по 19 червня 2019 року. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.08.2020 у справі № 185/5973/19 заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.02.2020 у справі № 185/5973/19 залишено без змін. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.01.2022 у справі № 185/7130/21 позов [PERSON] до [PERSON] задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційне збільшення боргу за період з 20 червня 2019 року до 17 серпня 2021 року у розмірі 55 284 грн 50 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] три відсотки річних за період з 20 червня 2019 року до 17 серпня 2021 року у розмірі 34 170 грн 08 коп. Вказане грошове зобов`язання відповідачем до дня подання цього позову повністю не виконано, тому позивач просить стягнути з відповідача з суми заборгованості 507 007,93 грн (540211,45-33203,52) інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання з 18.08.2021 по 03.04.2022 у сумі 67189,54 грн, з яких 9542,84 грн - 3% річних від простроченої суми за період з 18.08.2021 по 03.04.2022 та 57646,70 грн - інфляційне збільшення боргу за період з 18.08.2021 по 03.04.2022. Ухвалою суду від 14.10.2022 року за вищезазначеним позовом відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач, представник позивача не з`явились, представник позивача надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, при вирішенні спору поклалась на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.02.2019 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 19550,53 доларів США задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 540211,45 (п`ятсот сорок тисяч двісті одинадцять) грн. 45 копійок, що є еквівалентом 19470 доларів США, на підставі ст. 1212 ЦК України. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення набрало законної сили 02.04.2019. Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2020 року № 185/5973/19 позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні витрати за період з 03 квітня 2019 року по 19 червня 2019 року в розмірі 6177 (шість тисяч сто сімдесят сім) грн. 49 коп, три відсотки річних за період з 03 квітня 2019 року по 19 червня 2019 року в розмірі 3300 (три тисячі триста) грн. 30 коп., всього - 9477 (дев`ять тисяч чотириста сімдесят сім) грн. 79 коп. Рішення набрало законної сили 12 серпня 2020 року. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2022 року № 185/7130/21 позов [PERSON] до [PERSON] задоволено повністю, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційне збільшення боргу за період з 20 червня 2019 року до 17 серпня 2021 року у розмірі 55 284 грн 50 коп та три відсотки річних за період з 20 червня 2019 року до 17 серпня 2021 року у розмірі 34 170 грн 08 коп. Рішення набрало законної сили 15 лютого 2022 року. Зазначеним рішенням від 14.01.2022 встановлено, що на виконанні у Павлоградському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) знаходиться виконавче провадження ВП [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 185/10194 від 17 квітня 2019 року, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у сумі 540 211 грн 45 коп. По зазначеному виконавчому провадженню стягнуто кошти на користь стягувача на загальну суму 33 203 грн 52 коп. Стягнення проводилось у період з 19 лютого 2020 року по 15 липня 2021 року включно. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77, ч 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав, зокрема, з прострочення виконання грошового зобов`язання, яке виникло з невиконання судового рішення про стягнення грошових коштів. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Відповідно до ч. 1,2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналіз норми ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти як: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України ця норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст. 1212 ЦК України. Предметом судового розгляду цивільної справи № 185/10194/18 були вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів, які вона безпідставно утримує з посиланням на ст. 1212 ЦК України. Отже, такий факт встановлюється судовим рішенням. У даному випадку факт виникнення у відповідача грошового зобов`язання щодо повернення позивачу безпідставно отриманих коштів встановлений рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.02.2019 у справі № 185/10194/18, виконання якого починається з моменту набрання цим рішенням законної сили - 02.04.2019. Вказане грошове зобов`язання [PERSON] повністю не виконано. Позивач просить стягнути з відповідача три відсотки річних та інфляційне збільшення боргу за період з 18.08.2021 по 03.04.2022. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування вказаних витрат є грошовим зобов`язанням і вважається особливим засобом відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) за користування грошовими коштами. Враховуючи наведене, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача інфляційних витрати та трьох процентів річних за період з 18.08.2021 по 03.04.2022 (в межах позовних вимог). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати та три проценти річних за період з 18.08.2021 по 03.04.2022, розраховані з залишку суми боргу в розмірі 507007,00 грн. Розрахунок інфляційних втрат за період з вересня 2021 по березень 2022 (дата в межах заявлених позовних вимог). Індекс інфляції становив: вересень 2021 - 101,2, жовтень 2021 - 100,9, листопад 2021 - 100,8, грудень 2021 - 100,6, січень 2022 - 101,3, лютий 2022 - 101,6, березень 2022 - 104,5. Сукупний індекс інфляції за весь період прострочення становить: 101,2*100,9*100,8*100,6*101,3*101,6*104,5 = 111,37. Інфляційні втрати від суми боргу становить (507007,00*111,37/100%) -507007 = 57646,70 гривень. Три відсотка річних за період з 18.08.2021 по 03.04.2022, що складає 229 днів, розраховується за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів] та становлять - 9542,84 грн. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягаютьінфляційне збільшення боргу за період з 18.08.2021 по 03.04.2022 в розмірі 57646,70 грн, та три відсотки річних за період з 18.08.2021 по 03.04.2022 в розмірі 9542,84 грн, всього - 67189,54 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмовиу задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячиз конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне дорученняз відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20). Так, позивачем зазначено попердній розрахунок судових витрат на правничу допомогу 4500 грн., надано копію договору про надання правничої допомоги від 14.12.2021, але на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу представником позивача, позивачем не надано жодних документів, зокрема, розрахунку витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). За таких обставин суд дійшов висновку, що підстави для відшкодування позивачеві витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

Outcome: approved