Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

У січні\~2023\~року позивачка\~ [PERSON] \~звернулась до\~суду із\~позовом до\~відповідача про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що 07 квітня 1989 року вони з [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. 20 серпня 1994 року її чоловікові було подаровано 63/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . Інший співвласник домоволодіння [PERSON] зробив на випадок своєї смерті розпорядження в заповіті від 12.07.1994, де заповідав все належне йому майно чоловікові позивачки [PERSON] . Частина домоволодіння належала [PERSON] на підставі рішення народного суду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 16 березня 1961 року, яким виділено у власність [PERSON] в житловому будинку літ.А-1 приміщення 1-4 та 1-5, а іншому співвласнику більшу частину житлового будинку (інші приміщення) та сарай літ.Б. Згодом колишніми співвласниками було добудовано прибудову до житлового будинку та певні господарські будівлі на земельній ділянці домоволодіння, у зв?язку з чим рішенням народного суду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 15 листопада 1969 року помінялось часткове співвідношення і тому чоловік позивачки 20.08.1994 отримав у дар саме 63/100 частин домоволодіння. У власності [PERSON] залишалися 37/100 частин домоволодіння, проте він не зареєстрував своє право власності в КП ДМБТІ. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вищевказаної частки домоволодіння [ADDRESS] . Позивач з чоловіком на день смерті [PERSON] вже фактично мешкали в домоволодінні, хоча і були прописані за іншою адресою, чоловік позивачки [PERSON] фактично прийняв спадщину на підставі заповіту, з того часу він ніс тягар утримання не тільки своєї частки, отриманої в дар, а і частки, що раніше фактично на підставі рішення суду належала [PERSON] , тобто вони жили, користувались та несли тягар утримання всього домоволодіння в цілому. Так тривало до смерті [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS] . Єдиною спадкоємицею першої черги після його смерті за законом є позивачка по справі, як дружина. Вона прийняла спадщину в порядку ст.1261 ЦК України, як дружина, що пережила свого чоловіка. Інших спадкоємців першої та другої черги, які б прийняли спадщину, немає. У позивачки з [PERSON] є спільний син, але він відмовився від спадщини на користь позивачки, про що є відповідна заява в спадковій справі. У серпні 1994 року [PERSON] фактично вступив у володіння спадщиною за заповітом після померлого [PERSON] . В даний час позивачка фактично вступила у володіння всім домоволодінням, позивачці належить 63/100 частин домоволодіння, в якому мешкали вони з чоловіком з липня 1994 року, вона зареєстрована в цьому домоволодінні, здійснює поточний ремонт та догляд домоволодіння, сплачує за всі комунальні послуги та податки. Вважає, що їй повинна належати 37/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , які фактично залишились після смерті її чоловіка, у зв`язку з чим звернулась до суду. Крім того, зазначає у позовній заяві, що вона з чоловіком вселились в домоволодіння [ADDRESS] в липні 1994 року, тобто з часу, коли [PERSON] зробив на ім?я її чоловіка заповіт. [PERSON] доглядав [PERSON] , піклувався про нього, адже його пенсії було недостатньо для гідного життя та всебічного лікування людей похилого віку. Від спадщини її чоловік не відмовлявся, але і не оформив її. Тому зараз вона після його смерті звертається до суду з проханням встановити факт прийняття її чоловіком [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у вигляді 37/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . З урахуванням викладеного просить встановити факт прийняття [PERSON] спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] . \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представниця адвокатка Скочко О.А. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач Дніпровська міська рада до суду не з?явився. В матеріали справи надано відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки позовні вимоги позивачем не доведено. Вислухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 07 квітня 1989 року позивачка з [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. 20 серпня 1994 року за договором дарування, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Васін С.В. отримав у дар 63/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . За своє життя, інший співвласник домоволодіння [PERSON] зробив на випадок своєї смерті розпорядження в заповіті від 12.07.1994, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори 12 липня 1994 року, реєстровий номер 4-1878, відповідно до якого заповідав все належне йому майно [PERSON] . Рішенням народного суду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 16 березня 1961 року виділено у користування на праві приватної власності [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] літ.А-1 приміщення 1-4 та 1-5. Згодом колишніми співвласниками [PERSON] та [PERSON] було добудовано прибудову до житлового будинку та певні господарські будівлі на земельній ділянці домоволодіння, у зв?язку з чим рішенням народного суду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 15 листопада 1969 року встановлено за [PERSON] у будинку 63/100, а за [PERSON] 37/100. З інформації КП «ДМБТІ» ДМР №6349 від 26.08.2022 вбачається, що рішенням АНД РВК №946 параграф 30 від 15.04.1958 відбулася зміна адреси « [ADDRESS] » на « [ADDRESS] ». Посилання представника відповідача у відзиві щодо не ідентичності об`єкту спадкування, з огляду на інформацію КП «ДМБТІ» ДМР про зміну адреси, є безпідставними. Доказів зворотнього представником відповідача до суду не надано. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вищевказаної частки домоволодіння [ADDRESS] . Наданими доказами підтверджено, що після смерті [PERSON] . [PERSON] фактично отримав спадщину у вигляді 37/100 частин домоволодіння [ADDRESS] шляхом фактичного вступу у спадщину, оскільки проживав зі своєю сім`єю з [PERSON] , а також після його смерті, користувався майном та ніс тягар утримання всього домоволодіння в цілому, оскільки на той момент був власником 67/100 частин домоволодіння. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у встановлений законом строк звернулася до нотаріусу і отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 63/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Згідно ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293\~ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч.3 ст.294\~ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV ЦПК України. Частиною 2 ст.315\~ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, що респондується з відповідним роз`ясненням Верховного Суду України, викладеним у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", де вказано, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. У той же час, у п.2 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~7\~від 30.05.2008\~"Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування" зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Статтею 549 Цивільного кодексу УРСР, 1963 року (який діяв на день смерті [PERSON] ), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п.4.10 п.4 гл.10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення іншого факту, що має юридичне значення. Відповідно до ч.1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч.2 ст.16\~ЦК України є визнання права. Згідно вимог ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Судом також встановлено, що [PERSON] з чоловіком [PERSON] вселились в домоволодіння [ADDRESS] в липні 1994 року, тобто з часу, коли [PERSON] зробив на ім?я [PERSON] заповіт. [PERSON] доглядав [PERSON] , піклувався ним, адже його пенсії було недостатньо для гідного життя та всебічного лікування людей похилого віку. Від спадщини [PERSON] не відмовлявся, але і не оформив її. З серпня 1994 року останній фактично вступив у володіння 37/100 частинами домоволодіння, які належали [PERSON] , позивач з чоловіком зареєструвались в цьому домоволодінні в 1994 року в межах шестимісячного строку після смерті [PERSON] , [PERSON] до своєї смерті, а тепер позивач здійснює поточний ремонт та догляд домоволодіння, сплачували і позивач продовжує сплачувати за всі комунальні послуги та податки, а тому позовні вимоги про встановлення факту прийняття спадщини знайшли своє підтвердження. У зв`язку з тим, що позивачці постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори від 08.10.2022 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину домоволодіння, яка належала [PERSON] на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.1961 та від 15.11.1969, та складала фактично 37/100 частин вищевказаного домоволодіння, хоча не була зареєстрована в КП ДМБТІ, позивачка позбавлена можливості захистити свої спадкові права в позасудовому порядку. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved