Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є клієнтом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на підставі депозитного договору № SAMDN10000708203072 від 02.11.2009. Навесні 2014 р., у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунок позивача було безпідставно заблоковано відповідачем. Нарахування відсотків було припинено. З метою отримання належних позивачу коштів до Головного офісу ПАТ «КБ «Приватбанк» (місто Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 50) було відправлено заяву про розірвання депозитного договору № SAMDN10000708203072 від 02.11.2009 та видачу депозитних коштів та нарахованих відсотків. Дана заява була отримана відповідачем але була незадоволена. Неможливість отримання позивачем належних йому коштів вимусили його звернутися із позовом до суду. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22.07.2019 у справі № 757/31858/18-ц, позовні вимоги позивача були задоволені. Стягненню підлягало: 5783,84 євро вкладу; 11896,68 євро відсотків та 536,18 євро, у якості 3 % річних. Постановою Київського апеляційного суду від 14.01.2020 рішення Печерського районного суду м. Києва від 22.07.2019 було змінено в частині суми стягнутих відсотків за користування банківським вкладом - з 11896,68 євро до 5915,2 євро. Ухвалою суду від 14.04.2020 у справі відкрито провадження. 04.11.2020 через канцелярію суду відповідачем було подано відзив. У відзиві відповідач зазначав про свою незгоду із визначенням позивачем бази для нарахування пені та наполягав на зменшенні суми пені на підставі ст. 551 ЦК України, відповідно до принципів співмірності, розумності та обгрунтованості. Також відповідач звертає увагу суду на те, що період стягнення пені, заявлений позиачем, перевищує строк спеціальної позовної давності. Позивачем заявлено період стягнення пені з 06.03.2018 по 13.04.2020 Вірним періодом, на думку відповідача, є період з 13.04.2019 по 13.04.2020. 29.01.2021 через канцелярію суду позивачем було подано відповідь на відзив. У відповіді на відзив позивач, посилаючись на правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) та постанові Верховного Суду від 05/06/2019 у справі № 757/32522/17-ц (провадження № 61-461св19), зазначав, що відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Також позивач зазначав, що базою нарахування пені є сума утримуваних банком коштів, а не сума відсотків, як вважає банк. Разом із відповіддю на відзив позивачем була подана заява про зменшення позовних вимог. У даній заяві позивач зменшив період нарахування пені та надав її відповідні відкореговані розрахунки, у яких зменшив період стягнення до 1 року - з 13.04.2019 по 13.04.2020). У письмових поясненнях від 21.02.2022 позивач, посилаючись на те, що зявилася нова позиція Великої Палати Верховного Суду (постанова від 25.01.2022 у справі № 761/16124/15), відповідно до якої базою нарахування пені є обсяг відсотків, навів новий розрахунок пені, з урахуванням актуальної позиції Великої Палати Верховного Суду. 29.01.2021 через канцелярію суду від відповідача по справі було подано клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/5115/17 за позовом «кримського» вкладника до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів, 3% річних та неустойки (пені) за договором банківського вкладу. Ухвалою суду від 29.01.2021 зупинено провадження у справі. 09.11.2021 Великою Палатою Верховного Суду у справі №320/5115/17 винесено постанову Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18.10.2017 та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 07.06.2018 скасовано в частині позовних вимог про стягнення процентів за договорами банківського вкладу та пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» і ухвалено в цій частині нове рішення. Ухвалою суду від 13.12.2021 у справі за вказаним позовом поновлено провадження у справі. 24.10.2022 від представника відповідача надійшли поясненн по справі, в яких зазначив про висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №320/5115/17, в якому зазначено, що пеня, передбачена ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» застосовується в раз порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача. Також представниквідповідача зазначив, що після ухвалення рішення про стягнення депозитного вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. Ухвалою суду від 26.10.2022 у справі за вказаним позовом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримував, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Від представника відповідача надійшла до суду заява про розглд справи без участі, проти позову заперечував, просив відмовити. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин дійшов наступних висновків. Позивач є клієнтом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на підставі депозитного договору № SAMDN10000708203072 від 02.11.2009. Навесні 2014 р., у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунок позивача було безпідставно заблоковано Відповідачем. Нарахування відсотків було припинено. З метою отримання належних позивачу коштів до Головного офісу ПАТ «КБ Приватбанк» було відправлено заяву про розірвання депозитного договору № SAMDN10000708203072 від 02.11.2009 та видачу депозитних коштів та нарахованих відсотків. Дана заява була отримана відповідачем але була незадоволена. Неможливість отримання позивачем належних йому коштів вимусили позивача звернутися із позовом до суду. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22.07.2019 у справі № 757/31858/18-ц, позовні вимоги Позивача були задоволені. Стягненню підлягало: 5783,84 євро вкладу; 11896,68 євро відсотків та 536,18 євро, у якості 3 % річних. Постановою Київського апеляційного суду від 14.01.2020 рішення Печерського районного суду м. Києва від 22.07.2019 було змінено в частині суми стягнутих відсотків за користування банківським вкладом (з 11896,68 євро до 5915,2 євро). Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на те, що не повертаючи грошові кошти за вимогою вкладника, відповідач не виконав покладених на нього зобов`язань та позбавив позивача права користуватись належним йому майном. Ретельно вивчивши усі обставини у справі суд приходить до висновку про відмову задоволення позовних вимог позивача. Так, у Постановах від 11.05.2016 у справі №6-37цс16, від 07.12.2016 у справі №6-362цс16, від 13.09.2017 у справі №6-1881цс16 Верховний Суд України дійшов висновку, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення. Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. У частині другій статті 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Позовні вимоги стосуються правовідносин, договорів банківського вкладу, які виникли з укладення договорів банківського вкладу. У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов?язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов?язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб?єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Отже, Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Отже, пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України про захист прав споживачів» застосовується в разі порушення виконання договірног зобов`язання на користь споживача. Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 у справі №320/5115/17. Схожого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 757/1623/20-ц .Де в постанові від 22.02.2023 було зазначено «що в порушення своїх зобов`язань відповідач не виконував вимогу вкладника щодо видачі належних йому грошових коштів за банківським вкладом, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі 3 % від суми невиплачених банком відсотків за вкладом. Однак, безпідставно не врахувавши правові висновки, викладені Верховним Судом у вищезгаданих постановах від 01.12.2021 у справі № 321/404/19 (на яку також послався заявник в касаційній скарзі), від 29.06.2022 у справі № 757/17252/18-ц, від 17.08.2022 у справі № 752/25444/18, апеляційний суд залишив поза увагою те, що після ухвалення судом рішення про стягнення депозитного вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто з моменту набрання рішенням про стягнення депозитного вкладу законної сили на вказані правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 цього Закону не нараховується. Таким чином, апеляційний суд безпідставно обчислив загальний розмір пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за весь період, за який позивач просив нарахувати пеню (з 14.01.2019 по 14.01.2020), оскільки з моменту набрання 21.08.2019 вищевказаним рішенням про стягнення депозитного вкладузаконної сили на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак за період з 21.08.2019 по 14.01.2020 пеня не підлягала нарахуванню.» Разом з тим, у вищезазначеній постанові було вказано, що «за встановлених в цій справі обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з банку на користь позивача пені за частиною п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі 224774,84 грн, однак помилився щодо мотивів для часткового задоволення позову». Отже, суд притримується позицій, викладених у вищенаведених постановах Верховного Суду, на підставі яких робить висновок, що після ухвалення рішення про стягнення депозитного вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов?язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто з моменту набрання рішенням законної сили на вказані правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не нараховується. У справі № 757/13858/18 за позовом [PERSON] постановою від 14.01.2020 Київським апляційним судом Рішення Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2018 в частині стягнення стягнення відсотків змінити, зменшити з 3250,86 доларів США до 2250,85 доларів США, а загальну суму стягнення з 15251,51 доларів США до 14251,50 доларів США. 3 урахуванням зазначених висновків Верховного Суду, з моменту набрання рішенням законної сили не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак пеня відповідно до частини п?ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не нараховується за період з 06.03.2018 по 13.04.2020. Враховуючи те, що договір банківського вкладу вважається розірваним, то позивач втрачає право на отримання пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі трьох відсотків за кожен день прострочення. Разом з тим, пеня розрахована позивачем в позовній заяві на суму вкладу, суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду. Відповідно до ч. 6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» ч. 4 ст. 263 ЦПК України «Врахування висновків Верховного Суду для суддів першої й апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи є обов`язковим. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed