Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позовній заяві посилається на те, що з відповідачем у справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 24 травня 2016 року, який зареєстровано Іваничівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 17. За час подружнього життя в них народився син, [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що протягом останнього року, їхнє сімейне життя поступово погіршувалось. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери, зловживає алкоголем. Між ними постійно виникають сварки, свідком яких є неповнолітні діти. На даний час подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, а тому вважає, що подальше перебування у шлюбі суперечитиме її інтересам та інтересам їх неповнолітнього сина, а тому просить суд шлюб з відповідачем розірвати. Неповнолітній син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча спроможний надавати таку допомогу, оскільки працює та має постійний, регулярний заробіток. Усної угоди, щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини та сплати аліментів між нею та відповідачем не досягнуто. Враховуючи, що вона не в змозі забезпечити належний рівень утримання дитини, просить суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 30.01.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 01.03.2023 року. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримала повністю, також просить суд розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не подав відзиву та заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності, тому суд проводить заочний розгляд справи та ухвалює заочне рішення, проти чого не заперечує позивач. У зв`язку з зазначеними обставинами, відповідно до\~ст.\~280\~ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 24 травня 2016 року Іваничівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, про що зроблено актовий запис № 17. За час подружнього життя в них народився син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Судом встановлено, що сторони на даний час проживають окремо одне від одного. Неповнолітня дитина, син [PERSON] , проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Судом встановлено, що відповідач працевлаштований та отримує постійний стабільний дохід. Стаття 51\~Конституції\~України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При цьому, відповідно до ч.ч. 3 та 4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно до вимог ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З матеріалів справи слідує, що сторони не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, майнового спору у них немає. Їх шлюб існує лише формально, надання судом строку для примирення позивач не бажає, а збереження шлюбу суперечить її інтересам. Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обгрунованими і подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження\~\~відсутні. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина заробітку (доходу) матері, батька, як передбачено\~статтею 183 СК України, визначається судом. При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи матеріальне\~становище позивача,\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів,\~який має стабільний дохід, стан його здоров`я, відсутність на його утриманні інших дітей та непрацездатних батьків, встановлений прожитковий мінімум для дитини даного віку, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача в користь позивача також підлягає судовий збір в розмірі 1073,60 грн. Позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів звільнена на підставі п.3 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір», відтак, відповідно до положень частини 6\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Згідно\~ст.430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved