Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-03 00:00:00

В жовтні 2022 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про оголошення свого дідуся [PERSON] , [INFO] , померлим. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що 18.03.1993 року її дідусь зник без вісті у місті Миколаєві, з того часу місце його перебування нікому з родичів невідомо. ЇЇ дідусь розлучився з дружиною ( бабуся заявника ) в 1987 році, оскільки дідусь постійно пиячив та не піклувався про родину. З 1987 року і по час свого зникнення дідусь вів асоціальний спосіб життя, проте селище Тернівка на той час було маленьке, і сусіди , коли бачили його в безпорадному стані на вулиці все одно приводили за адресою проживання колишньої дружини, а вона жаліла його, допомагала і він залишався у неї на декілька днів. З 18 березня 1993 року він не з`являвся у неї, ніхто не знав де він, і бабуся звернулася в міліцію, його оголосили в розшук, але так і не знайшли по теперішній час. Ніхто з друзів та знайомих з тих пір його також не бачив, сусіди тоді повідомили, що бачили його останній раз в березні 1993 року біля річки, там і знайшли його речі. На час свого зникнення [PERSON] , був зареєстрований за однією адресою зі своїм сином , батьком заявниці , [PERSON] , який помер [INFO] . У зв`язку із тим, що дідусь залишався зареєстрованим разом зі спадкодавцем, він вважається таким, що фактично прийняв спадщину . Оскільки місце його перебування невідоме, встановилася невизначеність яка перешкоджає заявниці прийняти спадщину після батька, яку можливо на думку заявника усунути лише шляхом оголошення особи померлою. Ухвалою суду віл 01.11.2022 року відкрито провадження у вказаній справі в порядку окремого провадження. У судове засідання заявник не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримує заяву у повному обсязі з підстав викладених у ній. Представники заінтересованих осіб, до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Статтею 47 ЦК України встановлено правові наслідки оголошення фізичної особи померлою, зокрема: 1. Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. 2. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. Згідно п.13 постанови Пленуму Верхового Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим, у разі неможливості встановлення факту його смерті, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце за певний час та за певних обставин. Згідно з ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18 (провадження № 61-11048св19). Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою. Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц (провадження № 61-35636св18). Так, матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] є рідною онукою [PERSON] , 1946 р.н. З 11.03.1993 року [PERSON] , згідно даних його паспорту, був зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Згідно даних Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 06.04.2015 року, [PERSON] , [INFO] , тривалий час не проживає за адресою [ADDRESS] . Також факт непроживання [PERSON] за вказаної адресою підтверджується Актами про непроживання за підписами сусідів від 25.06.1996 року та від 08.02.2019 року, а також поясненнями сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та колишньої дружини [PERSON] . Син [PERSON] ,- [PERSON] , який є рідним батьком заявниці, помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Враховуючи положення статті 46 ЦК України, надані заявником письмові докази, відсутність інформації про умисне переховування [PERSON] , суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що існують достатні підстави для припущення смерті [PERSON] , який з 1993 року відсутній за місцем свого проживання. Оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає за можливе оголосити померлим [PERSON] , [INFO] , який проживав за адресою: [ADDRESS] . Також, суд зауважує, що згідно зі ст.309 ЦПК України у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою. На підставі викладеного,

Outcome: approved