Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

\~У лютому 2023 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка навчається. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 30.06.1996 позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який 01.04.2013 було розірвано рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області. За час спільного проживання у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, хоча остання, будучи повнолітньою, навчається у комунальному закладі вищої освіти «Вінницькому гуманітарно-педагогічному коледжі» на ІІІ курсі денної форми навчання. Термін навчання з 1 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року, що підтверджується довідкою учбового закладу. Крім навчання та проживання у [PERSON] є побутові потреби харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників. У зв`язку з тим, що дочка перебуває тільки на утриманні [PERSON] , а вона отримує мінімальну заробітну плату, у дитини є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших потреб для проживання в суспільстві. Окрім того, [PERSON] є особою, яка ще не закінчила відповідного закладу, не має потрібного обсягу професійних знань та навичок, які необхідні для подальшого працевлаштування, тому не може на даний час заробляти кошти на власне утримання. На підставі вищевикладеного [PERSON] просила ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] на її користь на утримання дочки [PERSON] , 2005 р.н., аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. до закінчення навчання, тобто до 30.06.2024 року. Також просила стягнути з відповідача 1000 грн. за надання правничої допомоги. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 27.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Копію позовної заяви з додатками відповідач отримав в приміщенні Тростянецького районного суду 05.04.2023. 19.04.2023 від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги [PERSON] не визнає та в їх задоволенні просить відмовити. Зазначає, що на сьогоднішній день він ніде не працює, ніяких доходів та прибутків не має, проживає за рахунок тимчасових заробітків. Окрім того, звертав увагу суду на те, що згідно рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 26.02.2021 у справі №147/1188/20 з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] , 2014 р.н., в твердій грошові сумі - 1300 грн. щомісячно, починаючи з 28.10.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Також на утриманні [PERSON] перебуває мати, яка являється інвалідом 3 групи, вона не здатна сама себе обслуговувати та потребує стороннього догляду. Тому за наявних обставин відповідач не спроможний надавати матеріальну допомогу, про яку просить позивачка. Щодо стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт. Вважає, що витрати у розмірі 1000 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи. Зазначає, що примірник тексту позовної заяви можна знайти у мережі Інтернет, на інформаційному стенді Тростянецького районного суду Вінницької області, а також на сайті Судової влади. З огляду на зазначені обставини не вбачається, що у позивача була крайня необхідність звертатися за наданням правової допомоги. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Додатково зазначила, що відповідач здатен надавати матеріальну допомогу їх повнолітній дочці, оскільки займається ремонтом автомобілів, хоча офіційно не працевлаштований. Щодо наявності на його утриманні матері зазначила, що остання самостійно себе обслуговує, відвідує магазини тощо, а надані відповідачем довідки є неправдивими. Крім того, зазначила, що їх дочка, будучи студенткою, потребує витрат на навчання та життя, а вона самостійно позбавлена можливості забезпечити усі її потреби. Відповідач [PERSON] в задоволенні позову просив відмовити. Пояснив суду, що він не працює, на утримання іншої дитини сплачує аліменти та доглядає за матір`ю. Додатково зазначив, що його мати самостійно пересувається та разом з нею проживає ще батько відповідача. Також вказав, що в разі необхідності надає дочці кошти, купує ліки та спілкується з нею. Крім того вказав, що заробляє шляхом здійснення ремонту авто. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Статтею 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України\~передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (повторно) серії [NUMBER] (а.с.5). Згідно копії рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 01.04.2013 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 30.06.1996 у виконкомі Савинецької сільської ради Тростянецького району Вінницької, актовий запис №9. Після розірвання шлюбу [PERSON] повернуто дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с.11). З довідки №38 від 07.10.2019 вбачається, що [PERSON] , 2005 р.н. зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). За даною адресою також зареєстрована позивач. Довідкою №28/23 від 02.02.2023, виданою КЗВО «Вінницький гомунітарно-педагогічний коледж» підтверджується, що [PERSON] дійсно з 01 вересня 2020 року навчається на ІІІ курсі на факультеті педагогіки та фінансово-економічної діяльності за державним замовленням. Термін навчання по 30.06.2024 (а.с.10). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] . Станом на час звернення до суду\~23.02.2023 з позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, остання досягла 18 років та навчається у вищому навчальному закладі. Окрім того, суд встановив, що між сторонами виник спір щодо невиконання відповідачем його обов`язку як батька утримувати до досягнення двадцяти трьох років своєї повнолітньої доньки, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, за умови, що він може надавати матеріальну допомогу. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Ст. 199 СК України\~передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). Згідно зі\~статтею 200 СК України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. На відміну від правовідносин, щодо сплати аліментів до досягнення дитиною повноліття, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру допомоги слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 20\~Постанови від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь на утримання повнолітньої дочки 3000 грн. аліментів щомісячно на період навчання останньої. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що він не має можливості сплачувати аліменти у даному розмірі через відсутність роботи. Також відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , 2014 р.н. та на його утриманні перебуває мати, інвалід 3 групи. Разом з тим, у відзиві [PERSON] не заперечував факту навчання повнолітньої [PERSON] у вищому навчальному закладі. З доказів, наданих відповідачем вбачається, що рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 26.02.2021 з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 1300,00 грн. (одна тисяча триста гривень 00коп.), щомісячно починаючи з 28.10.2020 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.51-55). На підставі вищезазначено рішення було видано виконавчий лист та пред`явлено його до виконання (а.с.46, 48). Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 06.04.20223, за період з 1 кварталу 2022 року по 4 квартал 2022 року інформація про доходи [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , відсутня (а.с.50). В даному випадку судом встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштований. Разом з тим, у відзиві на позов, не заперечує того, що має тимчасові заробітки. Аналогічні відомості ним озвучено у судовому засіданні. Відповідно до копії довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №319936, [PERSON] , 1958 р.н., є інвалідом 3 групи загального захворювання. Інвалідність встановлена безтерміновою. Особі протипоказана важка фізична праця (а.с.47). Довідку Савинецького старостинського округу за №43 від 07.04.2023, в якій зазначено, що [PERSON] здійснює догляд за матір`ю [PERSON] , 1958 р.н., інвалідом 3 групи, яка не здатна до самообслуговування та потребує стороннього догляду (а.с.49), суд оцінює критично, оскільки в судовому засіданні відповідач зазначив, що його мати самостійно пересувається, що свідчить про те, що у даній довідці зазначені недостовірні відомості. Крім того, у даній довідці не вказано на основі якого документу зроблено висновок про те, що мати відповідача потребує стороннього догляді і що даний догляд не може бути здійснено іншими членами сім`ї чи родичами. Разом з тим, суду не надано жодних доказів того, що дочка сторін має самостійний заробіток. Встановлено, що [PERSON] навчається на денній формі, що позбавляє останню можливості працевлаштуватися та отримувати певний дохід, у зв`язку з чим вона є такою, що потребує матеріальної допомоги. В той же час установлено, що відповідач є працездатним та фізично здоровим, тому може надавати матеріальну допомогу його повнолітній дитині на час її навчання. Доказів протилежного суду не надано. Позивач відомостей про наявність та розмір свого доходу, наявності у праві власності нерухомого майна не надала, та матеріали справи таких відомостей не містять. Варто зазначити, що потреба повнолітньої [PERSON] у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням полягає у необхідності її харчування, придбання необхідної літератури, канцелярських предметів, оплаті за проживання, проїзд до місця навчального закладу, тощо. Проте, в позовній заяві не зазначено вартість таких витрат та не надано суду жодних доказів на підтвердження витрат дитини, пов`язаних саме її з навчанням. Сам по собі факт навчання дитини в навчальному закладі не може бути підставою для призначення аліментів у заявленому позивачем розмірі, а має бути визначена потреба у них повнолітньої дитини, що слід довести відповідним чином. Таким чином, позивачем не обґрунтована потреба дочки [PERSON] в матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням у визначеному нею у позовній заяві розмірі. Враховуючи вище досліджені докази, які надані позивачем та відповідачем, суд дійшов висновку, що при визначенні розміру аліментів, необхідно взяти до уваги матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів можливості надавати таку допомогу, також врахувати те, що обов`язок з утримання дитини покладається у рівному обсязі на батьків. З огляду на викладене, є обгрунтованими позовні вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача, оскільки встановлено, що [PERSON] продовжує навчання, працювати не має можливості, оскільки навчається на денній формі навчання, а відповідач є особою працездатного віку. Тому, враховуючи посилання відповідача щодо неможливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, заявлену вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, та стягує з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 1500 грн. Такий обсяг аліментів буде співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання. Щодо визначення періоду стягнення аліментів суд враховує наступне. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Беручи до уваги, що позовну заяву пред`явлено до суду 23.02.2023, тому суд присуджує аліменти саме з цієї дати. Визначаючи кінцеву дату стягнення аліментів, суд вважає за необхідне визначити її датою закінчення [PERSON] навчання, тобто 30.06.2024. Водночас, суд враховує і можливість продовження отримання нею освіти, а тому вважає за необхідне зазначити, що аліменти підлягають стягненню не більше ніж до досягнення нею\~\~23 років за умови продовження [PERSON] навчання. Разом з тим, частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Також, позивач просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем до суду подано договір про надання правової допомоги у цивільній справі від 20.02.2023, в якому зазначено, що за послуги, які передбачені даним договором, клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованому розмірі 1000 грн.; акт виконаних робіт від 20.02.2023; квитанцію №79 від 21.02.2023 на суму 1000 грн.. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Разом з тим, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що позов [PERSON] задоволено частково, а саме на 50 %, з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500,00 грн. Крім того, у відповідності до вимог ст.141ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн., враховуючи те, що при зверненні до суду [PERSON] була звільнена від сплати судового збору на підставі ч.1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial