Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

20.05.2022р. Адміністрація Шевченківського району ДМР в особі голови Дюткіна О. звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно двох малолітніх дітей та стягнення аліментів. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. від 08.06.2022р. цивільна справа була направлена для розгляду за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (а.с. № 36). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2022р. головуючою у справі визначена суддя Ткаченко Н.В. (а.с. №40-41). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 11.07.2022р. відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання (а.с. № 42). В обґрунтування позовних вимог голова Адміністрації Шевченківського району ДМР зазначив, що за інформацією управління-служби у справах дітей Адміністрації Центрального району ДМР 28.03.2022р. до них надійшла інформація з КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 6» ДМР, що 23.03.2022р. у супроводі співробітників ювенальної превенції в лікарню без законного представника було доставлено дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які мешкають за адресою: [ADDRESS] . За інформацією управління-служби у справах дітей Адміністрації Соборного району ДМР ці два хлопці знаходились на обліку в Самарському районі м. Дніпра, як діти, які перебували в складних життєвих обставинах та були зняті зі зміною місця проживання родини. Наказами управління-служби у справах дітей Адміністрації Шевченківської району ДМР № 15 та № 16 від 04.04.2022р. обидві дитини були взяті на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а 08.04.2022р. діти були тимчасово влаштовані до прийомної сім`ї [PERSON] . По тексту позову також містилася інформація про те, що і раніше, а саме в 2019р. [PERSON] залишала цих дітей без нагляду, з нею 22.10.2019р. проводилася бесіда, вона попереджувалася про адміністративну відповідальність за ст. 184 КобАП, а 24.10.2019р. їй було повернуто дітей. Враховуючи викладене, голова Адміністрації Шевченківського району ДМР просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідачки аліменти на двох дітей у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на користь особи, яка буде виконувати обов`язки законного представника її дітей. Підготовче засідання у справі відповідно до вимог ст. 197 та п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України проведено 20.09.2022р., під час якого було задоволено клопотання про допит свідків [PERSON] та [PERSON] , а також долучені додаткові письмові докази (а.с. № 57). Від відповідачки 30.11.2022р. суду надійшла заява, з якої вбачалося, що вона не згодна з позовними вимогами, а також, що їй потрібен час ознайомитися з матеріалами справи та отримати правову допомогу (а.с. № 86). З матеріалами справи відповідачка [PERSON] ознайомлена 09.12.2022р. (а.с. № 95). Письмового відзиву на позов в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачка не подала. Під час судового засідання 15.03.2023р. відповідачка заявила суду, що не потребує правової допомоги з боку адвоката та взмозі захищати свої права самостійно (а.с. №132, дія № 40). Під час судового засідання 15.03.2023р. була прийнята відмова представника позивача - [PERSON] від допиту свідка [PERSON] через її похилий вік (а.с. №131 зв.ст., дія № 25). Під час судового засідання 15.03.2023р. представником позивача - [PERSON] були долучені до матеріалів справи висновок органу опіки та піклування від 16.05.2022р. з виправленою по тексту опискою, якісні копії актів від 23.03.2022р., а також довідки з актуальною, станом на 15.03.2023р., інформацією про находження обох дітей у прийомній сім`ї та копію запиту ЦУ СЗН ДМР від 23.02.2023р. (а.с. № 117-124), а під час судового засідання 11.04.2023р. долучена якісна копія письмових пояснень [PERSON] від 22.10.2019р. (а.с. № 29, 157). Представник позивача - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 03.01.2023р. - а.с. № 109) в судовому засіданні 29.03.2023р. позовні вимоги підтримала, додатково звертала увагу суду на те, що [PERSON] в свій час не влаштувала дітей в дитячий садочок, пізніше не влаштувала їх і до школи. Через це, хлопчики, які між собою мають 2 роки різниці у віці, навчаються в одному класі. В школу хлопців вже влаштувала [PERSON] . У [PERSON] наявні розумова відсталість і мати через це не переймалася, дитину не обстежувала та не лікувала. Після влаштування 04.04.2022р. обох дітей в прийомну сім,ю [PERSON] та [PERSON] , відповідачка лише 13.06.2022р. згадала про дітей, написала заяву про дозвіл з ними побачитися, втім, після цього жодного разу до управління - служби дізнатися, як розглянута її заява, так і не звернулася. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні 29.03.2023р. з позовними вимоги не погодилася, просила в їх задоволенні відмовити. Суду дала наступні пояснення, що проблеми з алкоголем у неї почалися з 2019р., коли вона з 2018р. стала проживати з [PERSON] у нього в с. Сергіївка Томаківського району Дніпропетровської області, там вона проживала з 2018р. по 2021р. Відповідачка не заперечувала того, що сусіди писали скарги на неї стосовно умов проживання дітей (на те, що була одна кровать на двох хлопців). В той час вона не працювала, їй допомагав [PERSON] . Після розриву стосунків з [PERSON] , вона в 2021р. повернулася до м. Дніпра та відновила стосунки з батьком дітей - [PERSON] , проживала з ним до поки його не заарештували. Батько дітей 2 рази відбував покарання в місцях позбавленні волі за крадіжки, наразі з 2021р. знаходиться під вартою, вироку ще немає. Вона судимостей не має. Чи притягалася до адміністративної відповідальності, не знає, можливо і було якесь попередження, то вона точно не пам`ятає за що і коли. Після повернення до м. Дніпра у 2021р. вона мала намір влаштувати дітей до школи, в той час їй цьому завадила хвороба [PERSON] (розумова відсталість), що ускладнило збір документів, лікарів потрібних вона не пройшла. Також відповідачка суду розповіла, що трудової книжки взагалі немає, в житті ніколи не працювала офіційно, допоки були малими її п`ятеро дітей отримувала на них матеріальну дорогу, зараз періодами працює не офіційно (продавчинею, сторожем), втім, підтвердити це не може. В прийомній сім,ї дітей не навідувала, подала заяву про це 13.06.2022р., втім, дійсно, до управління - служби дізнатися результати розгляду цієї заяви, не з,являлася. Не заперечувала і того факту, що в березні 2022р. поліцію в кв. [ADDRESS] викликала не прабабуся дітей - [PERSON] , а її племінниця, через те, що її (відповідачки) не було вдома 5 днів. Тоді вона поїхала в с. Сергіївка, раніше також були випадки, коли вона залишала дітей прабабусі. В лікарні весною 2022р. вона дітей не навідувала, оскільки в неї захворіла тітка, яка мешкала в с. Діївка, тітка померла. За цей рік вона [PERSON] не бачила жодного разу, а Данила один раз в суді, коли він приходив разом зі свідком [PERSON] . Відповідачка в судове засідання 11.04.2023р. не з`явилася, у справі наявна розписка від 29.03.2023р., з якої вбачається, що [PERSON] повідомлена, що у справі оголошена перерва на 11.04.2023р. (а.с. №146), про причини неявки суд не сповістила, заяв про відкладення розгляду справи суду не подала. Ухвалою суду від 11.04.2023р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) суд вирішив завершити розгляд справи за відсутності відповідачки (а.с. № 160-161, дія № 11). При прийнятті такого рішення судом враховано те, що позиція відповідачки щодо невизнання позовних вимог суду відома, відповідачка приймала участь у декількох засіданнях. Суд, вислухав представника позивача, відповідачку (29.03.2023р.), допитавши свідка [PERSON] ( [INFO] ), дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. № 12, 13). По тексту висновку від 16.05.2022р. за 4/3-31 Адміністрації Шевченківського району ДМР вбачається, що відомості про батька дітей внесені відповідно до ст. 133 СК України (а.с. № 117-119). [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] 21.02.2014р. (а.с. № 11). Під час судового засідання 29.03.2023р. відповідачка суду повідомила, що шлюб з батьком дітей не розривала. По тексту позову наявна інформація, що батько дітей знаходиться під вартою в державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4» з 03.06.2019р. Ці обставини підтверджуються відповіддю від 11.10.2019р. державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» (а.с. № 28) та відповіддю Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції МЮУ від 22.09.2022р. (а.с. № 137). Актуальною інформацією про засудження (відбування покарання) або виправдання станом на день подачі позову та станом на дату судового розгляду позивач не володіє. Судом 29.03.2023р. було зроблено запит до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з приводу кримінальних проваджень відносно чоловіка відповідачки та батька дітей - [PERSON] . З відповіді від 03.04.2023р. за підписом голови суду вбачається, що у кримінальному провадженні № 200/9971/19 за вироком суду від 06.10.2021р. [PERSON] засуджено до 5 років 6 місяців позбавлення волі, вирок оскаржено, справа з апеляційної інстанції до суду першої інстанції не повернулася. Також наявне ще одне кримінальне провадження № 932/877/22 відносно [PERSON] , справа ще не розглянута судом (а.с. № 151-153). Матеріалами справи підтверджено, що принаймні 3 рази [PERSON] притягалася до адміністративної відповідальності у вигляді штрафів за ч.1 ст. 184 та ч. 2 ст. 184 КУпАП за невиконання обов`язків щодо виховання саме дітей: [PERSON] та [PERSON] . Так, постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2017р. [PERSON] притягнута до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за ч.1 ст. 184 КУпАП за те, що 05.10.2017р. діти перебували з нею в квартирі, вона знаходилася в стані алкогольного сп`яніння, залишила увімкнутим газ, внаслідок чого дітей забрала карета швидкої допомоги з отруєнням газом (а.с. № 139). Постановою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28.03.2018р. [PERSON] притягнута до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за ч.2 ст. 184 КУпАП за те, що 04.01.2018р. за адресою проживання [PERSON] та її дітей в с. Сергіївка Томаківського р-ну були виявлені незадовільні умови проживання малолітніх дітей (а.с.№ 140). Постановою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 26.10.2020р. [PERSON] притягнута до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за ч.1 ст. 184 КУпАП за те, що 09.10.2020р. її діти: [PERSON] та [PERSON] в с. Сергіївка Томаківського р-ну були без нагляду о 19год.00хв. на [ADDRESS] , в будинку було не прибрано, брудно, діти також були брудними (а.с. № 141). Судом 29.03.2023р. було направлено листа до Томаківського районного суду Дніпропетровської області відносно виправлення описки по тексту постанови (а.с. № 149-150). З листів служби у справах дітей Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської обл. та Шевченківської районної у місті Дніпрі ради також вбачається, що у 2019р. були також виявлені факти надходження [PERSON] за місцем свого проживання в нетверезому стані, факти залишення дітей без стороннього нагляду (а.с. № 24, 27). За інформацією служби у справах дітей Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської обл. від 28.08.2019р. на території Томаківського району Дніпропетровської обл. проживає без реєстрації [PERSON] з дітьми - [PERSON] та [PERSON] . Власного житла на території району вона не має, проживає у сторонніх людей, постійно змінюючи місця проживання, де відсутні умови для дітей. Крім того, на контакт з фахівцями із соціальної роботи, спеціалістами служби у справах дітей не йде, до помешкань не допускає, соціальні виплати не переоформлює, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, постійно влаштовує п`янки, бійки, що несе загрозу життю та здоров`ю дітей. Лише 22.08.2019р., завдяки інформації жителів с. Сергіївка, вдалося встановити місце перебування [PERSON] та її дітей, та потрапити до помешкання. Діти перебували в занедбаному стані, дуже брудні, на тілі були садна та синці, характерні наслідкам побиття, вигляд виснажений, як наслідок несистематичного харчування, одяг брудний. Дітей вилучено з родини та тимчасово влаштовано до дитячого відділення Томаківського ЦРЛ для проведення медичного обстеження стану здоров`я (а.с. № 27). 22.10.2019р. управлінням-службою у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради було проведено бесіду з матір`ю дітей з приводу виконання батьківських обов`язків, попереджено про відповідальність по ст. 184 КУпАП, відібрані пояснення (а.с. № 29, якісна копія - а.с. № 157). По тексту цих письмових пояснень [PERSON] не заперечувала, що діти проживають не з нею і вона лише має намір їх забрати та влаштувати в дитячий садочок та влаштуватися на роботу. 24.10.2019р. [PERSON] повернуто дітей (а.с. № 32 зв.ст.). Втім, менше, ніж за місяць, а саме 15.11.2019р. спеціалістами управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради спільно із фахівцем ЦСССДМ було здійснено вихід за місцем фактичного проживання дітей, а саме: [ADDRESS] . На час відвідування вдома були прабабуся дітей - [PERSON] та діти. Зі слів прабабусі, мати дітей поїхала в СІЗО до батька дітей. В подальшому, 26.11.2019р. зі [PERSON] проведено бесіду, в ході якої з`ясувалося, що її тиждень не було вдома, вона із старшим сином їздила в с. Сергіївка до свого співмешканця, пообіцяла не залишати дітей без нагляду. Також проведено профілактичну бесіду стосовно виховання дітей, попереджено про відповідальність по ст. 184 КУпАП (а.с. № 24). В матеріалах цивільної справи наявний лист від 13.04.2022р. начальника ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області Галушка В., з якого вбачається, що 23.03.2022р. до чергової частини надійшов рапорт від капітана поліції [PERSON] , про те, що надійшла інформація, що за адресою: [ADDRESS] знаходяться діти 5 та 7 років без батьківського піклування. Також в цьому листі зазначено, що під час відпрацювання за даним фактом інспектори СЮП ВП ДРУП здійснили вихід за вказаної адресою, де була виявлена бабуся [PERSON] та двоє онуків - [PERSON] та [PERSON] . Бабуся повідомила, що мати дітей [PERSON] вже близько тижня не з`являється вдома, а батько дітей знаходиться в місцях позбавлення волі. Інспекторами СЮП ВП ДРУП у супроводі зі швидкою медичною допомогою дітей було доставлено до КНП «МДКЛ № 6» ДОР та складено Акт ОВС України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, який затверджено МОЗ України та МВС України від 17.12.2013р. № 1095-1239. В цьому листі, який було адресовано на ім`я начальника служби у справах дітей Адміністрації Шевченківського району ДМР, було прохання провести профілактичну роботу щодо недопущення в подальшому подібних випадків (а.с. № 20). З листа-відповіді від 28.03.2022р., який підписала начальник управління-служби у справах дітей Адміністрації Шевченківського району ДМР Ткаченко А.О. вбачається, що 23.03.2022р. [PERSON] за викликом до служби не з`явилася, про причини неявки не сповістила, 24.03.2022р. [PERSON] за викликом до служби не з`явилася, про причини неявки не сповістила (а.с. № 22). У цій відповіді також зазначено, що 25.03.2022р. працівниками служби було здійснено вихід за адресою мешкання [PERSON] , було виявлено, що остання була вдома у стані після алкогольного сп`яніння, з нею була проведена профілактична бесіда та вона була запрошена до служби на 28.03.2022р. для вирішення питання подальшої долі дітей, від неї 25.03.2023р. відібрані пояснення, по тексту яких вона не заперечувала того, що діти вдома були залишені (а.с. № 60). 28.03.2022р. [PERSON] за викликом до служби також не з`явилася, втім, по телефону повідомила, що хворіє. 29.03.2022р. працівниками служби було здійснено вихід за адресою мешкання [PERSON] , втім вдома була лише бабуся, яка повідомила, що мати дітей дома не ночувала, забрала всі кошти у неї та пішла пиячити. Станом на 30.03.2022р. місцезнаходження [PERSON] невідомо. В листі було прохання встановити місцезнаходження [PERSON] для вирішення долі дітей (а.с. № 22). 23.03.2022р. діти були оглянуті старшим інспектором СЮП ВП ДРУП Дехтяренко І.О., про що складені відповідні Акти ОВС України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, з яких вбачається, що дітей було доставлено до КНП «МДКЛ № 6» ДОР, по тексту Акту зафіксована контактною особою - бабусю [PERSON] (а.с. № 120-121). Наслідком подій 23.03.2022р. було складання двох Наказів № 15 та № 16 від 04.04.2022р. про взяття на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, [PERSON] та [PERSON] було тимчасово влаштовано в прийомну сім`ю [PERSON] та [PERSON] (а.с. № 18,19). До речі, відповідачка в ході судового розгляду справи 29.03.2023р., суду підтвердила, що дійсно дітей в лікарні не відвідувала, оскільки в неї в той час в с.Діївка хворіла тітка, що суд не вважає поважною причиною невідвідування дітей у лікарні. Текстом заяви від 13.06.2022р. (а.с. № 138 - [PERSON] 29.03.2023р. підтвердила, що заяву вона писала саме 13.06.2022р., а не 13.06.2021р.) підтверджується, що відповідачка зловживала спиртними напоями, зазначала, що проходила анонімний курс лікування від залежності. В судовому засіданні 29.03.2023р. відповідачка суду пояснила, що діти станом на 2022р. у дитячий садочок влаштовані так і не були. Це при тому, що по тексту письмових пояснень від 22.10.2019р. [PERSON] обіцяла влаштувати дітей у дитячий садочок (а.с. № 157). Аналізуючи вищенаведені письмові докази, суд дійшов висновку, що події влаштування дітей 04.04.2022р. в прийомну сім`ю передувало систематичне, тривале невиконання з боку [PERSON] своїх обов`язків по вихованню дітей, тобто [PERSON] більше 5-ти років ухилялася від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей: сина [PERSON] , 2014р. народження та сина [PERSON] , 2016р. народження. Допитана в судовому засіданні 11.04.2023р. свідок [PERSON] суду підтвердила, що з 04.04.2022р. в їх з чоловіком прийомній сім`ї знаходяться двоє малолітніх дітей: [PERSON] (8 років) та [PERSON] (6 років). Окрім цих дітей станом на 04.04.2022р. у них проживали ще троє хлопців 19, 10 та 8 років, наразі проживає тільки двоє, оскільки той хлопець, що досяг повноліття виявив бажання проживати окремо. З перших днів проживання в їх сім`ї [PERSON] та [PERSON] вона відмічала, що обидві дитини були перелякані, майже не розмовляли ні з ким, лупцювали одне одного, [PERSON] зазвичай бив ногами. Свідок суду також розповіла, що [PERSON] (8 років) та [PERSON] (6 років) станом на 04.04.2022р. не вміли взагалі читати та писати. Вона їх з вересня 2022р. влаштувала обох в перший клас, оскільки старший хлопець має середню розумову відсталість, цей діагноз виставлений дитячим психіатром [PERSON] , через це [PERSON] визначена інвалідність з дитинства (хлопець у віці 8 років знаходиться постійно в памперсі, не може стримувати сечовиділення та випорожнення, йому виставлено діагноз - енурез/енкопрес). Стосовно матері [PERSON] та [PERSON] , то [PERSON] суду свідчила про те, що відповідачка за останній рік дітей не відвідувала, бачила старшого сина лише двічі в суді, коли свідок приходила з [PERSON] до суду за викликом як свідок (хлопця не можна залишати без догляду). [PERSON] мати в суді не впізнав, потім на вулиці у неї (свідка) питав, що це за жінка до нього зверталася в суді. Стосовно [PERSON] , то свідок розповіла, що на її запитання вдома, чи хоче він повернутися до матері, він їй відповів, що не хоче. Суд зазначає, що відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14-ти років. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З урахуванням викладеного, а також приймаючи до уваги висновок Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради від 16.05.2022р. за 4/3-31, суд вважає, що наявні передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстави для позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] відносно її малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Адміністрацією Шевченківського району Дніпровської міської ради складено висновок від 16.05.2022р. за 4/3-31, у відповідності до п.п.4,5 ст. 19 СК України, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей. По тексту цього висновку 15.03.2022р. виправлено описку у відомостях про дітей в резолютивній частині висновку (а.с. № 6-8, 116, 117-119). Розглядаючи позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до синів [PERSON] та [PERSON] , поза увагою суду не може залишитися той факт, що відповідачка рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2012р. у цивільній справі № 412/7743/2012 позбавлена батьківських прав і відносно інших своїх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. № 63-64). А рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13.06.2013р. у цивільній справі №201/5093/13-ц зі [PERSON] на доньку [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] (бабусі), по тексту рішення зазначається, що [PERSON] була згодна на стягнення аліментів (а.с. № 61-62). Також, варто зазначити, що у відповідачки немає на праві власності нерухомого майна, де б вона могла проживати з дітьми, з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 29.03.2023р., окрім цієї інформації, вбачається, що у відношенні [PERSON] наявне виконавче провадження № [NUMBER], в межах якого накладено арешт на її майно (а.с. № 136). Судом перевірено статус виконавчого провадження № [NUMBER], з якого вбачається, що станом на 11.04.2023р. на виконанні в Соборному відділі ДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № [NUMBER], де зазначено стягувачем - [PERSON] (бабуся [PERSON] ), а боржником - [PERSON] , дата відкриття виконавчого провадження 13.09.2013р. (а.с. № 154-156). Ці відомості у сукупності з вищезазначеним рішенням суду та Витягом з Державного реестру речових прав дають суду можливість зробити висновок, що протягом 10 років відповідачка не виконує рішення про стягнення з неї аліментів ще на старшу дитину - доньку [PERSON] , відносно якої вона також позбавлена батьківських прав, на майно накладено арешт. Посилання відповідачки про те, що від дня народження молодших дітей вона періодами працювала, працює і зараз (інколи продавчинею, інколи охороняє стоянку), втім, не офіційно, отримує на місяць близько 7 000 грн., суд не бере до уваги, оскільки вони не підтверджені жодним доказом. Посилання відповідачки про те, що вона отримує ще щомісячно по 3 000 грн. за здачу в оренду квартири на ж/м «Північний», суд також не може прийняти до уваги, оскільки договір оренди укладено з [PERSON] , сама відповідачка суду підтвердила, що квартира належить на праві власності прабабусі [PERSON] - [PERSON] . З [PERSON] вона має намір розлучатися, втім, ще цього не зробила. Крім того, сама [PERSON] стверджувала, що [PERSON] в неї викрадає гроші (а.с. № 22 зв.ст.). Тому суд відхиляє твердження відповідачки, що [PERSON] , начебто, саме їй довірила отримання грошей від здачі квартири в оренду. Також суд зазначає, що в судовому засіданні 29.03.2023р. було оголошено перерву на 11.04.2023р. (окрім допиту свідка) ще і для того, щоб відповідачка надала суду копію цього договору оренди житла, втім, як зазначалося вище, відповідачка в судове засідання 11.04.2023р. не з`явилася. Посилання відповідачки про те, що вона у випадку повернення їй дітей, буде з ними проживати в квартирі, яка належить на праві власності [PERSON] ( [ADDRESS] ), суд оцінює критично, оскільки в квартирі відсутні належні умови для проживання 2-х дорослих людей ( [PERSON] , [PERSON] ) та 2-х малолітніх хлопців: [PERSON] , 2014р. та [PERSON] , 2016р. народження, оскільки це однокімнатна квартира (акт - а.с. № 17). Посилання відповідачки про те, що в неї є квартира, яку вона може успадкувати від свого батька, який помер, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де вона, до речі, зареєстрована зі старшою донькою [PERSON] , відносно якої позбавлена батьківських прав у 2012році, суд також оцінює критично. Так, відповідачка в ході судового розгляду справи 29.03.2023р. сама суду повідомила, що, по-перше, вона пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини, по-друге, в неї конфліктні відносини з іншими родичами батька (його братом та сестрою, які разом з її батьком в свій час приватизували квартиру в частках). Відповідачка зазначала, що конфлікт досяг того, що родичі її не впускають до житла, вона 28.07.2022р. через цей конфлікт кинула каміння у вікно квартири, через що була викликана поліція, стосовно неї складено протокол про адміністративну відповідальність за ст. 173 КУпАП, втім, суд провадження у цій справі закрив (а.с. № 142-143). Посилання відповідачки про те, що вона може з дітьми жити і на ж/м «Південний» ( [ADDRESS] ), суд також оцінює критично, оскільки в цьому ж судовому засіданні 29.03.2023р. [PERSON] стверджувала про те, що це квартира [PERSON] , яка здається по договору оренди. Отже, під час судового засідання 29.03.2023р. [PERSON] називала три адреси, де вона гіпотетично може проживати з дітьми, втім, судом дана оцінка вище цим квартирам та реальним можливостям для відповідачка там проживати. Суд приймає до уваги тільки ті дані, що відповідачка, як інвалід 3-ї групи (а.с. № 91), з її слів, у неї немає нирки (а.с. № 86 ), отримує пенсію. Розмір пенсії по інвалідності, який дорівнює 1 564грн. на місяць, відповідачка зазначала станом на 22.10.2019р. (а.с. № 157). Розмір пенсії станом на 2023р. відповідачка не підтвердила, після перерви в судовому засіданні обіцяла суду принести відповідну довідку, втім, в судове засідання 11.04.2023р. не з`явилася. Отже, аналізуючи, окрім вищезазначених аспектів, що підлягають дослідженню при розгляді справ про позбавлення батьківських прав, ще й аспект матеріального становища [PERSON] , суд зазначає, що поза сумнівом суду знаходиться лише отримання відповідачкою пенсії як інваліда 3-ї групи (а.с. № 91). З інших аспектів матеріального становища, суд зазначає, що відповідачка офіційну (або не офіційну) роботу нічим не підтвердила, не має власного житла, на протязі 10 років має борг по аліментам ще на старшу доньку [PERSON] . Діти з 04.04.2022р. та станом на період ухвалення судом рішення (а.с. № 122, 123) знаходяться в одній тій самій прийомній сім`ї, яка ними опікується, до речі, безкоштовно (а.с. № 124), оскільки виплати прийомним батькам призначаються лише після надання дитині статусу дитини, яка позбавлена батьківського піклування, а з 04.04.2022р. у [PERSON] та [PERSON] наявний лише статус дітей, які залишилися без батьківського піклування. Відповідачка в судовому засіданні 29.03.2023р. зазначила, що дітей вона не бачила рік, лише в суді взимку 2023р. поруч зі свідком [PERSON] бачила старшого сина [PERSON] . Вона 13.06.2022р. (а.с. № 138 - [PERSON] 29.03.2023р. підтвердила, що заяву вона писала саме 13.06.2022р., а не 13.06.2021р.) подавала заяву до управління-служби у справах дітей Адміністрації Шевченківського району ДМР, в якій просила дозвіл на повернення дітей, повідомляла, що пройшла анонімний курс лікування від алкогольної залежності, що працює не офіційно сторожем, що з дітьми має намір жити на ж/м «Південний» ( [ADDRESS] ). Втім, представник позивача в судовому засіданні 29.03.2023р. суду пояснила, що подавши цю заяву 13.06.2022р., [PERSON] жодного разу потім не зверталася до управління-служби у справах дітей дізнатися результати її розгляду. Не спростувала цих обставин і відповідачка. Частиною 8 ст. 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За вищезазначеного позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно двох її малолітніх дітей обґрунтовані, отже підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог Адміністрації Шевченківського району ДМР про стягнення аліментів зі [PERSON] на двох дітей у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на користь особи, яка буде виконувати обов`язки законного представника її дітей, то в цій частині позову слід відмовити, оскільки право на стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей повинно виникнути у конкретної особи від дня встановлення опіки над дітьми зі сторони цієї особи. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне розподілити судові витрати наступним чином. Позовні вимоги в частині позбавлення відповідачки батьківських прав відносно двох малолітніх дітей задоволено, отже з відповідачки за цю частину позовних вимог слід стягнути на користь держави 992грн.40коп., оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору. Що стосується судових витрат за ту частину позовних вимог, в задоволенні якої позивачу відмовлено (стягнення аліментів),то судові витрати в цій частині відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial