Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у сумі 21244 грн. 59 коп. та понесені судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, зазначивши, що їх з відповідачем спільна дитина є інвалідом з дитинства, яка потребує додаткових витрат на лікування. У зв`язку із захворюванням, дитина потребує цілодобового догляду, тому позивачка не може піти на роботу. Вона щомісячно отримує дохід у розмірі 7200 грн. державної допомоги на утримання дитини-інваліда, також отримує щомісячно 300 грн. по догляду за дитиною, оскільки сама не працює. Крім цього отримує допомогу від Черкаського фонду, а саме отримали інвалідний візок, памперси для дитини. Від батька дитини отримує аліменти. Інших додаткових коштів вона не отримує. Крім того, дитина потребує постійного і вчасного лікування, оскільки буде втрачено ефект від уже пройденого курсу лікування, що потребує фінансових затрат. Два роки тому, після проведених консультацій, здійснили операцію та встановили імплант. Через рік у Черкаській обласній лікарні, після проведених лабораторних обстежень невдало дістали імплант і зламали ногу. Потрібно було повторно ставити імплант, часу було обмаль, рішення потрібно було приймати швидко, тому до фонду соціального захисту звертатися не було часу, та імплант придбали самостійно. Щоб отримати відповідну допомогу від органів соціального захисту необхідно пройти ряд процедур, зокрема комісія розглядає дане питання протягом 14 днів і надають своє рішення, але [PERSON] чекати на оформлення відповідних документів не мала можливості, тому змушена була позичати гроші на імплант. Позивач попереджувала свого колишнього чоловіка, що дитина потребує оперативного втручання. Вона надсилала чоловіку відеозапис з лікувальної установи де дитина лікується, з детальним описом, що відбувається. Також мати позивача зустрілася з відповідачем і його дружиною та повідомила, що його донька [PERSON] перебуває у лікарні та потребує допомоги, однак відповідач, у присутності свідків, нагрубив їй. Також позивачу відомо, що кожна дитина-інвалід має право отримати допомогу близько 20000 грн. за рахунок фонду соціального захисту, але вони вже скористалися даною допомогою, оскільки брали взуття, памперси, пристосований візок, що є дороговартісним обладнанням. Одного разу [PERSON] з`явився до них після виписки з лікарні та намагався дитину забрати до себе, але [PERSON] не дозволила, оскільки дитина перебувала в тяжкому стані та ще необхідно було знімати гіпс. Також позивач запропонувала відповідачу, що якщо він має намір приймати участь у догляді за донькою, то щоб він один тиждень провів із нею під час реабілітації, а другий тиждень проведе вона. Однак [PERSON] відмовився від даної пропозиції, також відмовився від пропозиції поспілкуватися з лікарем, щоб приймати участь у лікуванні дитини. Позивач вважає, що як вона так і батько дитини повинен нести відповідальність за життя та здоров`я дитини. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що його довірителька із 18.06.2011 до 23.10.2019 перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, у якому народилася дочка [PERSON] . Після розірвання шлюбу було вирішено питання про місце проживання дитини - з матір`ю та вирішено питання щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини. Останній дійсно сплачує аліменти на утримання дочки, однак вона є інвалідом із дитинства та потребує додаткових витрат на оздоровлення. Із жовтня по листопад 2019 року дитина проходила курс лікування, на який було потрачено грошові кошти [PERSON] у розмірі 17236 грн. 55 коп., що поєднує у собі витрати на проживання, витрати на лікування. Також, після проведеного обстеження, проходили електростимуляцію головного мозку, необхідно було пройти програму лікування по дефектології та логопедії, вартість якої 5527 грн. Пройдено 4 курси лікування, встановлено діагноз, було здійснено 15 сеансів у м. Києві, тому орендували квартиру на проживання. Крім того, дитина потребує постійного відвідування лікарів та здачі аналізів, проведення біологічних досліджень. Невролог у м. Черкаси пояснив, що аналізи слід робити у лабораторії « Синево ». На підтвердження даних витрат, надано відповідні квитанції про оплату. Також у червні-липні 2022 року дитина перебувала на стаціонарному лікуванні та потребувала хірургічне втручання. [PERSON] здійснювала витрати на лікарські препарати у розмірі 16244 грн., комплект імплантів у розмірі 11900 грн. Всього за період із серпня 2021 року по жовтень 2022 року позивачем було витрачено 42489 грн. Відповідач грошових коштів на лікування дитини не надавав і на даний час у добровільному порядку відмовляється сплатити половину вартості вказаних витрат, пояснюючи тим, що є інвалідом 3 групи. Представник вважає, що надані стороною відповідача відеозаписи не підтверджують ті обставини, що [PERSON] приймає участь або має бажання її приймати у забезпеченні дитини необхідним лікуванням, у спілкуванні з дитиною, у її вихованні. Якщо відповідачу чинили перешкоди у спілкуванні з дитиною, він міг би звернутися у службу у справах дітей за місцем проживання дитини за наявності таких перешкод. Вважає, що відповідач не надав доказів своєї участі у вихованні дитини. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кучеренко Н.В. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що [PERSON] і [PERSON] дійсно перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду був розірваний. Мають на утриманні неповнолітню дочку [PERSON] , яка є інвалідом з дитинства. [PERSON] приймає участь у матеріальному утриманні дитини шляхом сплати аліментів у розмірі 1300,00 грн. щомісячно. Враховуючи сплачувані позивачем аліменти на утримання дитини та розмір виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, визначений у постанові КМУ від 13.02.2021 року № 79, позивач отримує щомісячно близько 8000,00 грн. у той час, коли дохід [PERSON] у місяць складає 2300,00 грн., з яких 1300,00 грн. він сплачує аліменти на утримання дитини. Крім того, у минулому році останній отримав травму та потребував додаткових витрат на лікування. Щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 42489,18 грн. заперечує, оскільки позивачем надано підтвердження на понесення даних витрат у розмірі 7900,00 грн. Докази на підтвердження оплати частини послуг і матеріалів позивачем не надано, лише виставлені рахунки. Кошти на оплату орендованої квартири є необґрунтованими їхньої необхідністю. Також, посилаючись на практику Верховного Суду, адвокат зазначила, що витрати на лікування не являються додатковими витратами на дитину та охоплюються розміром аліментів, що стягуються із батька на утримання дитини. Більше того, безоплатне та пільгове надання соціально-побутових та медичних послуг, забезпечення технічними засобами (протезно-ортопедичними виробами, взуттям, засобами пересування) здійснюється за рахунок Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю. Вважати додатковими витратами можна лише курс «Логопед інтелект», однак підтверджуючих документів щодо перерахунку коштів на даний курс позивачем не надано. Крім того, позивач з початку 2022 року чинить її довірителю перешкоди у спілкуванні з дитиною, не надає можливість зустрітися за місцем проживання дитини, блокує номер у мобільному телефоні. Щодо перебування дитини у лікувальній установі відповідач дізнався від сторонніх осіб. У судовому засіданні адвокат Кучеренко Н.В. пояснила, що її довіритель позов не визнає, оскільки він сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини. Він сам є інвалідом 3 групи. Протягом тривалого періоду позивач не зверталася до відповідача з даним питанням. Лікування дітей даної категорії повністю здійснюється за рахунок державних коштів. Відповідач щомісячно отримує близько 8000 грн. на дитину, фактично дитина перебуває на державному утриманні. Батько даних коштів від держави не отримує. Грошові кошти, що потрачені на пройдений курс логопеда, можна вважати додатковими витратами на дитину, оскільки держава не профінансує дані витрати. Із наданих товарних чеків не можливо встановити за що було здійснено оплату. Якщо обрахувати всі надані чеки та розділити по м`ясцях, то виходить сума щомісячно близько 1214 грн., що можна вважати повністю перекривається сплаченими аліментами. Витрати здійснені позивачем на імпланти повністю покладаються на фонд соціального захисту. У позивача з відповідачем виник конфлікт, коли їх спільній дитині робили операцію. [PERSON] не повідомила про це батька дитини, який неодноразово намагався зв`язатися з нею по телефону, але позивачка його відключила. Тому [PERSON] листувався з колишньою дружиною за допомогою додатку «Вайбер» та дізнався, що дитина перебуває на операції. Також позивач вимагала, щоб відповідач написав відмову від дитини. [PERSON] намагався відвідати дитину, але йому перешкоджали в цьому. Про те, що дитині потребується оперативне втручання, його ніхто не повідомляв. Коли дитині святкували День народження, то його вигнали зі свята, після чого їхнє спілкування припинилося. Відповідач приймає участь у житті та розвитку дитини, сплачує аліменти, відвідує дитину. Перешкоди у спілкуванні з дитиною йому стали чинити нещодавно і дане питання він має намір вирішувати після реабілітації дитини. На даний час він не може проживати спільно з дитиною, оскільки дитина після операції потребує особливого догляду, а він сам являється інвалідом 3 групи. Також представник відповідача наголосила, що дитина має статус інваліда і частина витрат, які потребує дитина для лікування, забезпечуються за рахунок державних коштів. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно свідоцтва про народження, батьком [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] . Рішенням Городищенського райсуду від 23.10.2019, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Визначено місце проживання дитини [PERSON] - з матір`ю [PERSON] . Рішенням Городищенського райсуду від 23.12.2019, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено аліменти на утримання дитини [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. Згідно медичного висновку № 672 від 27.10.2020 на дитину (підлітка) - інваліда з дитинства до 18 років, [PERSON] має захворювання (патологічний стан), що відповідає р. І п. 3 п.п. 3.10 «Преліку медичних показань, які мають право на отримання соціальної пенсії дітям-інвалідам віком до 18-ти років», затвердженої наказом МОЗ України № 454 від 08.11.2001. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. У п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України, до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Аналізуючи положення ст. 185 СК України слід дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких основних обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Верховний Суд України звернув увагу, що вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні врахувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначити у твердій грошовій сумі (Постанова Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17). Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У якості доказів понесених витрат на лікування дитини, позивачем надано медичний висновок № 672 на дитину - інваліда з дитинства віком до 18 років від 27.10.2020, висновок лікаря психолога-дефектолога Центру Дефектології і Логопедії [PERSON] щодо проходження курсу програми «Логопед Інтелект» [PERSON] від 14.10.2019. Відповідно до товарних чеків № 23 та № 22 від 28.10.2019, № 24 від 04.11.2019, № 26 від 12.11.2019, квитанції АТ КБ ПриватБанк від 23.12.2019, позивач оплатила курс програми «Логопед Інтелект» у загальній сумі 15077 грн. 64 коп. Вказані докази не викликають у суду жодного сумніву та підтверджують те, що позивач понесла додаткові витрати, пов`язані з тяжкою хворобою дитини. У той же час, витрати на оренду житла згідно квитанцій до прибуткового касового ордера від 28.10.2019, від 04.11.2019, від 11.11.2019 на загальну суму 7600 грн., та витрати на придбання ліків за фіскальним чеком від 10.11.2019 на суму 86 грн. 55 коп., не є додатковими витратами на дитину в розумінні ст. 185 СК України. Здача аналізів у лабораторії «Synevo» також є добровільним волевиявленням позивача, здійсненим нею без погодження з відповідачем. При цьому позивач не довела, що ці витратити не покриваються розміром сплачуваних аліментів шляхом щомісячної економії коштів. А враховуючи те, що з позовом про компенсацію таких витрат позивач звернулася лише через два роки після їх понесення, тому слід вважати, що позивач мала достатньо коштів від отриманих аліментів та за рахунок державної допомоги дітям з інвалідністю, щоб прийняти самостійне рішення про проведення аналізів у лабораторії. Крім цього, позивач мала б враховувати і наявну інвалідність самого відповідача та узгоджувати з ним питання понесення витрат понад встановлений розмір сплачуваних аліментів. Також [PERSON] надала суду виписку № 3497 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 06.07.2022, про перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні у КНП «Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради» у період з 06.06.2022 по 06.07.2022. Рахунок на оплату № 3988 від 28.06.2022, комплекту імплантів для блокуючого накісткового остеосинтезу проксимального відділу стегнової кістки, на суму 11900 грн. 00 коп., квитанцію АТ КБ ПриватБанк від 29.06.2022 про здійснення оплати на вказану суму. Також надано товарні чеки на придбання медичних препаратів. Щодо стягнення вказаних витрат суд враховує наступне. Пунктами 39, 41, 43 Постанови КМУ від 05.04.2012 № 321 «Про затвердження Порядку забезпечення допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення і виплати грошової компенсації вартості за самостійно придбані такі засоби, їх переліку» передбачено, що забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, інших осіб засобами реабілітації і виплата компенсації здійснюються у межах відповідних бюджетних призначень, передбачених Мінсоцполітики у державному бюджеті. Дострокова заміна засобів реабілітації, виданих особі з інвалідністю, дитині з інвалідністю, іншій особі, здійснюється на підставі медичних показань, що підтверджуються висновком МСЕК, індивідуальною програмою або довідкою ЛКК, рішенням ВЛК, довідки про викрадення, руйнування внаслідок дій непереборної сили (пожежа, повінь, землетрус тощо), а також для осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, інших осіб, які проживали безпосередньо в районах та у період проведення воєнних (бойових) дій або в районах, що піддавалися бомбардуванням, авіаударам та іншим збройним нападам під час військової агресії Російської Федерації проти України, за їх заявою на підставі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Ремонт засобів реабілітації проводиться підприємством за заявкою особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю, іншої особи, їх законних представників, поданою до територіальних відділень Фонду, за формою, що затверджується Мінсоцполітики. Особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю, інша особа мають право на післягарантійний ремонт за рахунок коштів державного бюджету в разі дотримання умов експлуатації засобу реабілітації, зазначених у договорі на обслуговування засобу реабілітації, укладеному між підприємством та особою з інвалідністю, іншою особою або їх законними представниками. Ремонт засобу реабілітації, гарантійний строк експлуатації якого не закінчився, проводиться підприємством, яке забезпечило особу таким засобом, за рахунок коштів підприємства. Із викладеного вбачається, що саме держава забезпечує дітей-інвалідів засобами реабілітації. При цьому доводи позивача про те, що вона не зверталася за отриманням комплекту імплантів оскільки їх потрібно було придбавати терміново, суд оцінює критично, оскільки позивач, після їх самостійного придбання, не була позбавлена можливості звернутися за компенсацією їх вартості, однак цього не зробила. Крім того, згідно пояснень позивача, імпланти дитині установили у медичному закладі у м. Харкові, однак у подальшому, у Черкаській обласній дитячій лікарні провели невдалу операцію та необхідно було встановлювати новий імплант. У даному випадку суд вважає, що якщо причина придбання нового імпланту пов`язана з помилкою лікарів, то позивач мала б пред`являти позов до медичної установи, а не вимагати такої компенсації від батька дитини. На підставі викладеного суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача половини вартості витрат на придбання комплекту імплантів. Також, як зазначалося вище, придбання медичних препаратів не є додатковими витратами на дитину в розумінні ст. 185 СК України, а тому відсутні підстави для стягнення половини вартості придбаних ліків, згідно фіскальних чеків на загальну суму 4374 грн. 96 коп. Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути половину витрат за проходження курсу програми «Логопед Інтелект» 15077,64/2=7538,82, а в іншій частині позову слід відмовити. При цьому суд звертає у вагу й на те, що відповідач [PERSON] , згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] , серії [NUMBER] , є інвалідом 3 групи з дитинства та, згідно довідки про доходи № 6774 7170 5683 1728 від 05.10.2022, отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2300 грн. 00 коп. щомісячно. Разом із тим суду не надано доказів того, що відповідач не має змоги самостійно працювати та отримувати додатковий дохід. А тому суд вважає, що стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину в сумі 7538,82 грн. буде об`єктивним і справедливим. Відповідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 1241 грн. 80 коп. Також, оскільки при пред`явленні позову позивачем судовий збір сплачений не був, тому його слід розділити між сторонами пропорційно до задоволених позовних вимог. Твердження представника позивача у позовній заяві, що його довірителька звільнена від сплати судового збору, суд вважає помилковим.

Outcome: partial