Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, який уточнив (а.с. 22-23), в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення суду від 15.10.2009 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , з 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) на 1/5 часину усіх видів заробітку (доходу). Свої вимоги мотивував тим, що з 04.11.2006 року позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі та від вказаного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . 22.01.2010 року шлюб між сторонами було розірвано. 15.10.2009 року рішенням суду з позивача на користь відповідачки було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 18.08.2020 року позивач уклав шлюб з [PERSON] , та від вказаного шлюбу народилась донька [PERSON] , [INFO] . Крім того, на утриманні позивача знаходиться пасинок [PERSON] , 2006 року народження. У зв`язку із чим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. До судового засідання позивач не з`явився, але від нього надійшла до суду заява, в якій просив справу слухати у його відсутність, на позові наполягав (а.с. 39). В судове засідання представник відповідачки не з`явилася, але надала до суду заяву, відповідно до якої просила провести розгляд справи у відсутність сторони відповідача та відмовити у задоволенні позову з підстав недоведеності та необґрунтованості позивачем заявлених позовних вимог (а.с. 42). Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15.10.2009 року, по цивільній справі № 2-2198/2009 з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів його доходів, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.08.2009 року і до повноліття дитини (а.с. 6). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеської області №1439 від 14.12.2022 року, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , до складу його сім`ї входять: дружина [PERSON] , донька [PERSON] , пасинок [PERSON] , зі слів заявника діти проживають разом з батьками та знаходяться на їх утриманні (а.с. 7). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.08.2020 року, [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] (а.с. 10). Від вказаного шлюбу у позивача є малолітня дитина донька [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.10.2020 року (а.с. 8). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) дитина, враховуючи її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181\~СК України \~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України. Статтею 192 СК України\~визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192\~СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами\~ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184\~цього Кодексу (ч. 2\~ст. 182 СК України). На підставі ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів позивач в позові посилався на те, що уклав шлюб з із [PERSON] , та від вказаного шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , також на утриманні позивача знаходиться пасинок [PERSON] , 2006 року народження, тому змінився сімейний стан позивача. Однак, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі або покращився майновий стан відповідачки, оскільки зміна сімейного стану позивача не є підставою щодо зміни розміру аліментів. Та, обставина, що у позивача народилась донька [PERSON] , сама по собі не свідчить про погіршення матеріального стану позивача. Суд також не виключає той обставини, що [PERSON] може отримувати аліменти з біологічного батька її сина [PERSON] , 2006 року народження, на утримання останнього. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19. Враховуючи те, що позивач працездатний, не надано доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі, будь-яких інших належних та допустимих доказів, про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже факт наявності у позивача іншої дитини, яку він утримує, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого\~Сімейного кодексу України, а тому суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed