Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

У листопаді 2022 року органу опіки та піклування виконавчого комітету Звягельської міської ради звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить: позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] ,та стягувати на користь неповнолітніх дітей аліменти на їх утримання, в розмірі 1/4 частки усіх видів доходу на кожну дитину, щомісяця починаючи з дня подання позову. В обґрунтування позову зазначає, що відповідачі є батьками неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Батько [PERSON] помер [INFO] . 22.01.2021 року [PERSON] , [PERSON] так [PERSON] взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах у зв`язку з тим, що батьки перебувають у місцях позбавлення волі. Відповідно до рішення виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради від 17.03.2021 року дітей влаштовано під опіку бабусі [PERSON] . Після звільнення з місць позбавлення волі [PERSON] та [PERSON] не мають на меті повертати дітей до себе в сім`ю. Відповідачі не виконують покладених на них обов`язків щодо виховання, навчання та матеріального утримання дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В судове засідання представник позивача не прибув, подав заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не прибули, подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали та не заперечують щодо їх задоволення. Третя особа в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі, просить позовні вимоги задовольнити. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Батько дитини [PERSON] , помер [INFO] (а.с.15). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.12, 13). З 22.01.2021 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] перебувають на первинному обліку служби у справах дітей міської ради як діти, позбавлені батьківського піклування. У зв`язку з перебуванням батька та матері в місцях позбавлення волі (а.с.14). Відповідно до рішення виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради від 13.03.2021 року № 85 "Про захист прав та законних інтересів дітей" малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та неповнолітню [PERSON] влаштовано під опіку баби [PERSON] (а.с. 20). [PERSON] та [PERSON] неодноразово були засудженні за вчинення злочинів та відбували покарання у місцях позбавлення волі (а.с.8, 23-24,25-61). [PERSON] та [PERSON] перебувають на диспансерному обліку по причині психічних і поведінкових розладів, внаслідок вживання наркотичних речовин, що підтверджується довідкам від 18.08.2022 року виданими Новоград-Волинським міськрай ТМО (а.с. 63, 64). Згідно висновку органу опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради від 09.11.2022 року, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав: [PERSON] стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] ,(а.с. 4-6). Згідно положень статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно, ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 26.04.2001 року вбачається, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 цього Закону, батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої Законом, зокрема, п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина та ін. За змістом ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову у підготовчому провадженні суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За змістом статей 12, 13, 83 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі неналежним чином не виконують покладені на них обов`язки щодо виховання та утримання дітей, свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей: не виявляють батьківської турботи та піклування, матеріальної допомоги на їх утримання не надають, не цікавляться їх життям, здоров`ям, свої обов`язки щодо виховання і піклування про фізичний, духовний і моральний розвиток дитини не виконують. Ураховуючи зазначені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей необхідно задовольнити. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України), який є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно зі ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Способи виконання обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст.181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. А згідно ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів дітей суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог та стягує з відповідачів аліменти у частці від заробітку (доходу) платника аліментів Відповідно ч. ч. 1-3 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття; якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial