Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів та присудити стягувати з [PERSON] на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі частки від доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Оскільки спільне життя не склалося, то рішенням Калуського міськрайонного суду від 15.03.2018 шлюб між сторонами розірвано. Крім того, рішенням Калуського міськрайонного суду від 29.10.2019 стягнуто з відповідача в користь позивачки на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач сплачує аліменти, однак на даний час зріс розмір прожиткового мінімуму, в декілька разів зросли ціни на продукти харчування та одяг, дочка є школяркою, в зв`язку з чим є витрати, пов`язані з навчанням.Позивачка на даний час не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Відповідач фізично здоровий, інших осіб на утриманні не має, тому може матеріально забезпечувати дитину. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.02.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. Позивачкою до матеріалів позовної заяви долучено заяву, в якій вона вказує, що позов підтримує, просить розгляд справи проводити без її участі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові заяви та докази, які надані позивачкою на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Сторони по справі є батьками неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.03.2018 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, дочку [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю (а.с.4). Як вбачається з виконавчого листа № 345/3919/19, Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області 29.10.2019 вирішив стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття (а.с.5). 20.11.2021 [PERSON] змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » в зв`язку з одруженням, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с.10). Відповідно до довідки № 45 від 02.02.2023, виданої Середньоугринівським старостинським округом Новицької сільської ради, до складу сім`ї позивачки входить дочка - [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Між сторонами виник спір з приводу розміру аліментів, які повинен сплачувати батько на утримання дочки, спосіб стягнення яких позивачка відповідно бажає змінити. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. 7 ст. 8 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічна норма, викладена і в ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства". Частиною 1 ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України та п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (аб.4 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З аналізу наведених норм закону слідує, що суд визначає аліменти у частці від доходу матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі за вибором за заявою одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. При цьому, закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, Сімейний кодекс України встановлює підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у статтях 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок цілком узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17-ц Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце, як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Від відповідача будь-яких заперечень чи спростувань з приводу викладених у позові обставин до суду не поступало, а тому суд бере до уваги доводи позивачки про те, відповідач є фізично здоровим, працездатним, інших утриманців, яких він зобов`язаний утримувати у відповідності до вимог закону, у нього не має, отже, може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у визначеному нею розмірі. Однак суд не бере до уваги посилання позивачки про те, що відповідач працює за кордоном, оскільки таких доказів до позовної заяви не долучено, як і не здобуто під час розгляду справи по суті. З огляду на викладене, змінюючи спосіб стягнення аліментів, враховуючи матеріальне становище та стан здоров`я дитини, матеріальне та сімейне становище сторін по справі, інші обставини справи, а також те, що зміна способу стягнення аліментів є правом позивачки, суд вважає, що аліменти в стягнутому розмірі є недостатніми, а тому приходить до висновку, що справедливими та розумними, необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно на утримання дочки [PERSON] [INFO] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Беручи до уваги викладене, суд приходить до переконання, що позов необхідно задовольнити. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 1073,60 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидвісторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. З урахуванням положень даних статей із відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати за надання юридичної допомоги в розмірі 1000 гривень, яка підтверджується договором про надання правової допомоги, квитанцією та актом (а.с.13,14,15). На підставі викладеного, ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст.ст.141, 258, 259, 264, 265, 268, 280-282, 289, 430 ЦПК України, суд

Outcome: approved