Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12018150000000222, яке розглядалося судом у справі № 484/4478/18, провадження № 1-кп/484/57/21, пред`явили цивільний позов до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «УНІКА» (далі ПрАТ СК «УНІКА») та [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), в якому просили: 1) стягнути з ПрАТ СК «УНІКА» на користь [PERSON] матеріальну шкоду, пов`язану з похованням [PERSON] в розмірі 30 633 грн.; 2) стягнути з ПрАТ СК «УНІКА» на користь [PERSON] матеріальну шкоду на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 200 000 грн.; 3) стягнути з ПрАТ СК «УНІКА» на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю [PERSON] 44 676 грн.; 4) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у зв`язку із втратою годувальника по 4 584 грн. 11 коп. щомісячно з [INFO] довічно; 5) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] на відшкодування моральної шкоди по 200 000 грн. Під час розгляду зазначеного вище кримінального провадження вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.06.2021 року було прийнято відмову потерпілих [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від позовних вимог: 1) про стягнення з ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА" на користь потерпілої [PERSON] витрат на поховання [PERSON] у розмірі 30 633 грн.; 2) про стягнення з ПрАТ СК «УНІКА» на користь [PERSON] шкоди, заподіяної смертю [PERSON] на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 200 000 грн.; 3) про стягнення з ПрАТ СК «УНІКА» на користь потерпілих [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди у зв`язку зі смертю [PERSON] 44 676 грн. кожному. Провадження в цій частини позовних вимог закрито. Цивільний позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди (позовні вимоги 4 і 5) був задоволений частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної смертю чоловіка, 4 584 грн. 11 коп. щомісячно, починаючи з [INFO] і довічно, та 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди по 100 000 грн. кожному. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18.01.2022 року зазначений вирок в частині вирішення цивільного позову про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, та стягнення з [PERSON] моральної шкоди на користь [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] скасовано. Призначено новий судовий розгляд в цій частині в порядку цивільного судочинства. 08.02.2022 року справу в порядку цивільного судочинства розподілено судді Шикері І.А. Ухвалою від 08.02.2022 року задоволено самовідвід судді Шикері І.А., справу передано до канцелярії для визначення головуючого. Того ж дня справу передано для розгляду судді Маржиній Т.В. Ухвалою суду від 11.02.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у наданій справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням внаслідок ДТП. Вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 10.03.2022 року. 24.02.2022 року почалося повномасштабне вторгнення Російської Федерації на територію України, в тому числі були захоплені території м. Херсон, Херсонської області, зокрема і м. Гола Пристань, де зареєстрований і проживав відповідач [PERSON] і де мав виконуватись зазначений вище вирок суду, яким [PERSON] було визнано винуватим за ч.2 ст. 286 КК України і засуджено до реального відбування покарання у виді позбавлення волі. Відправлення поштової кореспонденції на територію Херсонської області було зупинено, про що у справі наявна інформаційна довідка Укрпошти. Крім того, за інформацією канцелярії Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області вирок в частині направлення [PERSON] до відбування покарання у виді позбавлення волі не був виконаний до початку збройної агресії Російської Федерації, він не був затриманий і направлений до місць позбавлення волі на території України, яка не була окупована. За таких обставин була відсутня будь-яка можливість належним чином повідомити відповідача про час та місце розгляду справи. Крім того, позивачі також не отримували кореспонденцію суду, у зв`язку з чим підготовче судове засідання в наданій справі неодноразово відкладалося. Після деокупації частини Херсонської області і м. Херсон суд отримав від представника позивачів [PERSON] і [PERSON] - адвоката Мутьєва Д.В. заяву про проведення підготовчого засідання без їх участі. Позивачі [PERSON] і [PERSON] надіслали заяви про проведення розгляду справи без їх участі. Відповідач [PERSON] повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на веб-порталі Судової влади. За таких обставин ухвалою суду від 20.02.2023 року закрите підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду на 20.03.2023 року. У призначений час сторони в судове засідання не прибули, у зв`язку з чим судовий розгляд було відкладено на 24.04.2023 року. Позивачі в судове засідання не явилися, в адресованих суду заявах просили розглянути справу в їх відсутність і задовольнити позов. Проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на веб-порталі Судової влади, однак до суду не прибув, відзиву і доказів суду не надав. Сторонами не подано інших заяв по суті справи. Ухвалою суду від 24.04.2023 року вирішено провести заочний розгляд справи. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними і достатніми. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позовні вимоги, що передані на розгляд суду в порядку цивільного судочинства (вимоги 4 і 5) мотивовані тим, що [INFO] близько 07.30 години під час ДТП, яка сталася з вини водія [PERSON] по вул. Київській в м. Первомайську Миколаївської області, загинув пішохід [PERSON] , який був чоловіком [PERSON] і батьком [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Позивачка [PERSON] є інвалідом 3 групи по зору, отримувала пенсію у розмірі 2 000 грн., її чоловік за життя завжди їй допомагав і матеріально утримував. Він отримував пенсію від ПФУ в розмірі 1 400 грн., працював та отримував заробітну плату в розмірі 4 152 грн. 99 коп., отримував пенсію з Естонії в розмірі 112,10 євро, що еквівалентно 3 615 грн. 23 коп. Його сукупний дохід складав 9 168 грн. 22 коп., і вона фактично перебувала на його утриманні. Вважає, що за таких обставин має право на половину доходу, який отримував її чоловік за життя в сумі 4 584 грн. 11 коп. довічно, починаючи з 31.07.2018 р. Крім того, позивачі зазначили, що внаслідок протиправних винних дій [PERSON] вони зазнали і моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях через втрату найдорожчої для них людини, з яким прожили майже 40 років у достатку та радості, який був для жінки та дітей опорою та підтримкою. Смерть рідної людини змінила їх сталий спосіб життя, а події, пов`язані з проведенням поховання, спричинили емоційне перевантаження, яке триває досі. За таких обставин просили стягнути з відповідача на їх користь на відшкодування завданої відповідачем моральної шкоди по 200 000 грн. кожному. Судом встановлено, що вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.06.2021 року у справі № 484/4478/18, провадження № 1-кп/484/57/21 [PERSON] визнаний винуватим і засуджений за ч.2 ст. 286 КК України за те, що [INFO] близько 07.30 годині в м. Первомайську Миколаївської області, керуючи вантажним автомобілем "Renault Magnum", д.н.з. [NUMBER] , у складі з напівпричепом "Samro SR334", д.н.з. [NUMBER] , які мали технічні несправності, що суперечить вимогам п. 6.8.2 ДСТУ 3649:2010, п.п.31.1, 31.4.1"а" ПДР України, рухаючись по вул. Київській в районі будинку №4, грубо порушив п.п.2.3"б", 12.1 ПДР України, внаслідок чого допустив наїзд транспортним засобом на бордюрний камінь, який примикає до проїзної частини справа, з подальшим перекиданням автомобіля та напівпричепу на лівий борт та падінням вантажу з напівпричепа на пішохода [PERSON] , який в цей момент рухався по тротуару, внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18.01.2022 року вирок в частині засудження [PERSON] залишено без змін, а в частині вирішення цивільного позову скасовано і направлено до суду першої інстанції на новий розгляд в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п.3 ч.2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно до п.2 ч.1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дружині, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом - довічно. Відповідно до ч.2 ст. 1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Як роз`яснив Верховний суд України у постанові від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи. Для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць, що має бути підтверджене належними і допустимими засобами доказування, як-то довідка про розмір пенсії, довідка про доходи тощо. Якщо предметом позову є відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі. Викладені в позовній заяві обставини, якими позивачка [PERSON] обґрунтовує вимогу про відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, підтверджуються сукупністю наданих нею доказів: копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , згідно якого вона була дружиною загиблого [PERSON] ; копією довідки Первомайського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області від 24.09.2018 р. №1767/02, з якої вбачається, що [PERSON] отримала пенсію по втраті годувальника; копією довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ від 06.02.2014 року, згідно якої вона є інвалідом 3 групи безстроково; характеристикою Первомайського ЦПЗ №3 та довідкою Миколаївської дирекції ПАТ "Укрпошта" про доходи №667 від 07.09.2018 року, якими підтверджено факт роботи [PERSON] та розмір його заробітної плати; актом звірки взаємних розрахунків між Первомайським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Миколаївської області та ПАТ КБ "Приватбанк" від 11.06.2018 р. по виплаті пенсії та допомоги, що надійшли з Естонської республіки [PERSON] , листом департаменту соціального страхування республіки Естонія від 21.05.2018 р. №60212/19208, яким підтверджується призначення [PERSON] пенсії за віком в Естонії. З наведених вище документів вбачається, що позивачка [PERSON] була дружиною загиблого внаслідок ДТП з вини [PERSON] [PERSON] , тобто входить до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого на підставі ст. 1200 ЦК України. Сукупний дохід потерпілого [PERSON] на момент смерті складав 9 168 грн. 22 коп. Склад та розмір доходів позивачки [PERSON] , який нею зазначений в позові, ніким з учасників процесу не оспорюється, а тому на підставі ст. 82 ЦПК України суд вважає його встановленим в сумі 2 000 грн. на момент звернення до суду з позовом. Також учасниками процесу не оспорюються ті обставини, що [PERSON] на момент смерті чоловіка проживала разом з ним. За таких обставин судом встановлено, що дохід позивачки був значно меншим за дохід її чоловіка, не забезпечував її нормального існування, вона мала право на половину отриманого доходу померлого чоловіка, що складає 4 584 грн. 11 коп., тобто фактично перебувала на його утриманні. Відповідно до ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки наперед. Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивачки [PERSON] слід стягнути на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, по 4 584 грн. 11 коп. щомісячно, довічно, починаючи з [INFO]. Крім того, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, рішеннями або бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механизмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює відповідну небезпеку. Згідно п.3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. З наданих суду документів: свідоцтв про народження і про шлюб встановлено, що [PERSON] є дружиною загиблого внаслідок ДТП [PERSON] , а [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] є його дітьми, тобто вони є родичами першого ступеня споріднення. Суд визнає, що внаслідок умисних протиправних дій відповідача позивачам як родичам першого ступеню споріднення із загиблим, було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, тривалих емоційних переживаннях через непоправну втрату чоловіка і батька, зміні звичайного укладу їх життя. З наданих суду документів вбачається, що незважаючи на пенсійний вік, [PERSON] працював, що свідчить про його добрий стан здоров`я і про те, що його смерть була передчасною, несподіваною і спричинила непоправне горе його сім`ї. Суд погоджується з тим, що розмір такого відшкодування може становити 100 000 грн. для дружини і по 50 000 грн. для дітей. Такий розмір суд вважає розумним і справедливим в даному випадку, таким, що відповідає вимогам ст.ст. 3, 15, 16, 23 ЦК України, враховуючи обставини справи. Тож в частині відшкодування моральної шкоди позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, позивачі при зверненні до суду були звільнені від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: partial