Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

1.Позиція заявника. 07 грудня 2022 року через канцелярію Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області заявник [PERSON] подав матеріали зазначеної заяви, за якою просить: -встановити факт належності йому, [PERSON] ( [INFO] ; реєстраційний номер платника податків [NUMBER] ; місце проживання: [ADDRESS] ), договору купівлі-продажу жилого будинку під [ADDRESS] , який посвідчено 19 квітня 1978 року державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Напріенко Н.І. за реєстровим № 1483. В обґрунтування заявлених вимог, заявником зазначено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого «19» квітня 1978 року державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Напріенко Н.І. за реєстровим № 1483, [PERSON] , набув на праві приватної власності жилий будинок під [ADDRESS] . Право власності на зазначений жилий будинок було зареєстровано Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації за заявником «10» травня 1978 року за реєстровим №13515 в реєстровій книзі № 81, що підтверджується відповідною відміткою на договорі купівлі-продажу від «19» квітня 1978 року. Починаючи з часу придбання заявником зазначеного жилого будинку та по теперішній час, заявник зареєстрований та проживає у ньому. Однак, під час посвідчення «19» квітня 1978 року зазначеного договору купівлі-продажу, прізвище заявника записано як « [PERSON] », що не збігається із даними зазначеними у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який видано Заводським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області «28» лютого 2000 року, та свідоцтві про народження серії [NUMBER] від «01» квітня 1980 року, де моє його прізвище зазначене, як « [PERSON] ». Внаслідок розбіжностей у договорі купівлі-продажу посвідченого «19» квітня 1978 року, із паспортними даними заявника, він обмежений у іншій спосіб усунути данні розбіжності. 2.Позиція заінтересованої особи. Департамент комунальної\~власності,\~земельних відносин\~та реєстрації\~речових прав\~на нерухоме\~майно Кам`янської\~міської ради,\~будучи належним\~чином сповіщеним\~ про місце, дату та час судових засідань згідно до вимог ст. 130 ЦПК України, заяв та клопотань не надходила, представник до судового засідання не прибув, причину неявки не повідомив. 3.Заяви, клопотання, процесуальні питання. 07 грудня 2022 року заявником подана заява до суду. 07 грудня 2022 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області заява прийнята до провадження суду та призначеного до розгляду в порядку окремого провадження. Заявником [PERSON] подано заяву про розгляд справи без його участі та без застосування засобів технічної фіксації. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Неявка учасника справи, який належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання і від якого не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, не перешкоджає його розгляду. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, у відповідності до вищезазначеної норми, фіксування\~судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 4.Фактичні обставини. «19» квітня 1978 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, загальною жилою площею 39,7 кв.м, з господарчими будівлями, розташованого за адресою [ADDRESS] , на земельній ділянці 300 кв.м.. Даний договір був посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Напріенко Н. І., і зареєстрований за реєстровим №1483, що підтверджено копією договору (а.с. 9-10). При складанні даного договору, прізвище [PERSON] , зазначено як « [PERSON] ». Договір купівлі-продажу був зареєстрований у Дніпродзержинському бюро технічної інвентаризації за [PERSON] в реєстрі у книзі № 81 за реєстровим № 1351 від 10 травня 1978 року, що підтверджено даними про реєстрацію (а.с. 11). Згідно до копії свідоцтва про народження заявника, серії [NUMBER] виданого Петрівським с/с Глобинського району Полтавської області від 01 квітня 1980 року (а.с. 12), зареєстровано за актовим записом № 9 від 27 березня 1950 року народження [PERSON] , народженого [INFO] . Згідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Заводським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області від 28 лютого 2000 року, данні заявника зазначені як [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Петрівка Глобинського р-ну Полтавської області (а.с. 5). Також, згідно до картки платника податків, оформленого на ім`я заявника, його прізвище зазначено як [PERSON] (а.с. 7). 5.Норми права застосовані судом. Так, згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом положень статей\~15, 16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди,\~\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; \~ \~ \~ \~ 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 частини 2 цієї статті, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про\~встановлення фактів, що мають юридичне значення; Відповідно до ч.3\~ст.294 ЦПК України\~справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У\~статті 315 ЦПК України\~наведено перелік, які саме факти можуть бути встановленні в судовому порядку, проте він не є вичерпним. Вказана норма передбачає встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п.6 ч.1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 №5 із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. 6.Висновки та мотиви прийнятого рішення. З урахуванням вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264\~ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст.ст. 8, 55 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до частини третьої статті 12\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У\~статті 315 ЦПК України\~наведено перелік, які саме факти можуть бути встановленні в судовому порядку, проте він не є вичерпним. Вказана норма передбачає встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п.6 ч.1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 12\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~убачається, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6\~ст. 315 ЦПК\~факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, в порядку встановленому\~ЦПК України\~громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. З огляду на представлені документи та доводи, наявність у заявника правовстановлюючих документів на житловий будинок, загальною жилою площею 39,7 кв.м, з господарчими будівлями, розташований за адресою [ADDRESS] , на земельній ділянці 300 кв.м., суд вважає доведеним факт належності заявникові [PERSON] права власності на зазначений житловий будинок із господарчими будівлями, розміщеними на зазначеній земельній ділянці, на підставі Договору купівлі-продажу укладеного та посвідченого «19» квітня 1978 року державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Напріенко Н. І., і зареєстрований за реєстровим №1483. На підставі зазначеного, вимоги заявника є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення\~(справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року )»\~ «Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)». \~ \~ \~ \~ 7. Судові витрати. При зверненні із заявою, заявником [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 496,20 гривень, що підтверджено квитанцією (а.с. 13). Проте, понесені стороною заявника судові витрати, покладаються на заявника, згідно до п. 7 ст. 294 ЦПК України, якою передбачено що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved