Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування, завданої матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 07.08.2021 року в м. Одесі по вул. Отамана Головатого 60 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ЗАЗ -DAEWOO SENS, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та транспортного засобу ЗАЗ 110307, реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Постановою Баранівського районного суду Житомирської області від 22.09.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку експерта № 7162 автотоварознавчого дослідження, вартість матеріального збитку, завданого автомобілю потерпілого становить: 28 338 грн. 94 грн., вартість відновлювального ремонту становить: 32 404 грн. 39 грн. Фактичні витрати на відновлювальний ремонт склали: 31 200 грн. 00 коп. Цивільно-правова відповідального винуватця ДТП була застрахована полісом у АТ «СК «ТАС», у зв`язку з цим, страховик у добровільному порядку, здійснив виплату потерпілому у розмірі: 9 706 грн. 98 коп., що не є неповною сумою страхового відшкодування. На підставі викладеного позивач просить: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь позивача невиплачену суму страхового відшкодування у розмірі: 18 631 грн. 96 коп.; стягнути з [PERSON] на користь позивача майновий збиток (різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою) у розмірі: 2 861 грн. 06 коп.; стягнути з [PERSON] , на користь позивача моральну шкоду у розмірі: 10 000 гривень; стягнути з ПАТ «СГ «ТАС» на користь позивача витрати з оплати висновку експерта у розмірі: 3 000 гр.; стягнути з [PERSON] , на користь позивача витрати з оплати висновку експерта у розмірі: 3 000 гривень. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду від 14 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, сторонам направлено копію ухвали суду, відповідачам роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву. Не погоджуючись з позовними вимогами 18.05.2022 року (вх. № 8236) представник АТ «СГ «ТАС» І.Пилипчак подав відзив на позовну заяву. Згідно відзиву представник відповідача зазначає, що позовні вимоги відповідач не визнає, та просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, оскільки останні є безпідставними. Відповідно до положення ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» «страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, яка надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна». Так, позивач 16.08.2021 р. подала до страховика заяву про страхове відшкодування, та відповідно погодилась з розміром страхового відшкодування у розмірі: 9 755, 76 гривень. Таким чином, страховик діяв виключно у межах Закону, а саме, відповідно до абзацу 2 п. 36.2 ст. 36 Закону. Крім того, постановою ВС від 06.06.2018 року (справа № 357/3729/17) встановлено, що факт спати страхового відшкодування у розмірі, погодженому між страховиком та потерпілим, свідчить про виконання страховиком свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілого від одержання відшкодування в більшому розмірі. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.60-69). Також, 11.01.2023 року (вх. № 740) [PERSON] подав відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач зазначив, що заявлені позовні вимоги до нього є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, та не містять підтвердження. Посилання позивача на висновок експерта викликають сумнів, оскільки у висновку експерта зазначені завищені ціни на відновлення транспортного засобу, необхідність здійснення заміни всіх деталей не обґрунтована. Щодо моральної шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідача, зазначив, що до позовної заяви позивач взагалі не надала жодних доказів на підтвердження розміру моральної шкоди. Щодо стягнення витрат на проведення експертизи зазначив, що позивач на підтвердження витрат на оплату експертизи надала квитанцію, згідно якої вартість становить 3 000 гривень, при цьому, позивач просить стягнути з кожного відповідача по 3000 гривень, що загалом становить 6 000 гривень, що не відповідає фактичним обставинам справи. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.86-87). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, разом з цим, 11.04.2023 року (вх. № 9798), позивач звернулась на адресу суду з заявою щодо можливості розгляду справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, що викладені в позові (а.с.101). Представник відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» та відповідач [PERSON] до суду також не з`явились, відповідачі повідомлені про час та місце слухання справи належним чином та своєчасно (а.с.99,100) про причини не явки суду не повідомили, з будь-якими заявами на адресу суду не звертались. Раніше, надали суду відзив на позовну заяву. Отже, з урахуванням зазначеного судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно, позивач надала заяву про слухання справи за її відсутності та про підтримку позовних вимог, відповідачі повідомлені, та надали відзив в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з підстав безпідставності його пред`явлення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, докази та відзив на спростування позовних вимог в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначила, що внаслідок ДТП, яке відбулось 07.08.2021 року її автомобіль було пошкоджено, винуватцем ДТП визнано відповідача [PERSON] . Згідно висновку експерта № 7162 експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику ТЗ, вартість матеріального збитку становить - 28 338, 94 гривень, вартість відновлювального ремонту становить - 32 404, 39 гривень. Фактичні витрати на ремонт склали - 31 200. Позивач зазначає, що в добровільному порядку страховик здійснив виплату в розмірі 9 706, 98 гривень, що є неповною сумою. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь позивача невиплачену суму страхового відшкодування у розмірі: 18 631 грн. 96 коп. З відповідача [PERSON] стягнути на користь позивача майновий збиток (різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою) у розмірі: 2 861 грн. 06 коп.; моральну шкоду у розмірі: 10 000 гривень. Та, стягнути з ПАТ «СГ «ТАС» та [PERSON] , на користь позивача витрати з оплати висновку експерта у розмірі: 3 000 гр. з кожного. З огляду на зазначене судом досліджуються наступні документи. Судом встановлено, що постановою Баранівського районного суду Житомирської області від 22.09.2021 року (справа № 273/1931/21) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.15). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Матеріалами справи встановлено, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП застрахована полісом № АР8565336 діючий на 07.08.2021 року АТ «СГ «ТАС» (а.с.16). Згідно висновку експерта № 7162 від 30.11.2021 року встановлено: вартість відновлювального ремонту автомобіля ЗАЗ -110307, реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок ДТП, яке сталось 07.08.2021 року, становить: 32 404 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля становить - 28 338, 94 гривень (а.с.18-24). Згідно Акту огляду транспортного засобу до висновку експерта № 7162, огляд пошкодженого ТЗ було проведено 03.09.20021 року (а.с.30). Судом досліджується калькуляція опису робіт, перелік запчастин, матеріалів і їх вартість - дата приймання - 01.10.2021 року, дата видачі - 15.10.2021 року, згідно якої вартість відновлювального ремонту склала - 31 200 гривень (а.с.41). На підтвердження оплати вартості відновлювального ремонту позивач надала суду товарний чек від 15.10.2021 року, згідно якого за ремонт автомобіля ЗАЗ 110307 сплатила 31200 гривень (а.с.42). Отже, з огляду на досліджені докази та обставини позову, позивач, пред`являючи даний позов посилається на положення ст. 1194 ЦК України, та, зазначає, що повного відшкодування завданої їй шкоди не відбулося, тому відповідачі зобов`язані виплатити їй різницю вартості відновлювального ремонту. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092). Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Частиною 2 статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Аналіз вказаних норм свідчить про те, що законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдано не з його вини. При цьому потерпілий повинен надати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до частини 3 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Таким чином, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суди на підставі статті 1194 ЦК України постановляють стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної у результаті пошкодження транспортного засобу, у більшості випадків ця різниця утворюється внаслідок того, що страхові компанії вартість відновлювального ремонту обраховують з урахуванням коефіцієнту зносу транспортного засобу, тоді як фактичні витрати на ремонт здебільшого перевищують зазначену суму. Отже, з огляду на зазначені норми закону, потепліла особа, тобто позивач, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутись з позовом про стягнення з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, різниці вартості між виплаченим страховим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту. Як встановлено матеріалами справи вартість відновлювального ремонту, згідно квитанції, наданої позивачем становила 31 200 гривень. Разом з цим, суд зазначає, що позивач з вимогами про відшкодування страхового відшкодування в розмірі: 18 631, 96 гривень, звернулась саме до страховика. Як встановлено матеріалами справи, та згідно відзиву на позовну заяву, позивач, 10.08.2021 року звернулась з заявою до страховика, тобто до АТ «СГ «ТАС» з заявою про страхове відшкодування. В заяві зазначено, що [PERSON] , погоджується з розміром страхового відшкодування, вартість якого становить: 9 755, 76 гривень (а.с.62). Суд погоджується з доводами представника відповідача щодо того, що у разі підтвердження факту сплати страхового відшкодування у розмірі, погодженому між страховиком та потерпілим, свідчить про виконання страховиком свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілого від одержання відшкодування в більшому розмірі. У пункті 36.2. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. При цьому згідно з частиною першої статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину). Таким чином, судом встановлено, що страховик виконав обов`язки щодо виплати страхового відшкодування, за погодженням сторін, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Саме така позиція викладена в постанові ВС від 06.06.2018 року (справа № 357/3729/17). Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] , на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у розмірі: 2 861, 06 гривень, суд зазначає наступне. Як вже зазначалось судом, вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ становила 31 200 гривень, сума коштів виплачених позивачу страховиком становить: 9 755, 76 гривень. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто, якщо виплачена сума страхового відшкодування є недостатньою для відновлення автомобіля, абзацом 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Разом з цим, згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 2 861, 06 гривень, а відтак, з урахуванням того що суд не може виходити за межі заявлених вимог, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача [PERSON] , на користь позивача моральної шкоди в розмірі: 10 000 гривень, суд зазначає наступне. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Зважаючи на її сутність, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. В обґрунтування визначення вартості моральної шкоди позивач зазначила, що у зв`язку з пошкодження її приватної власності відбулось порушення звичного способу життя, позивач втратила можливість вільно пересуватись власним транспортним засобом, була змушена користуватись міським транспортом, доклала додаткових зусиль пов`язаних з забезпеченням ремонту транспортного засобу, перебувала в нервовій напрузі та занепокоєнні тощо, у зв`язку з цим позивач оцінює розмір моральної шкоди в сумі: 10 000 гривень. Разом з цим, вирішуючи вимоги щодо стягнення моральної шкоди суд виходить також з того, що відповідач - фізична особа, до дати подачі даного позову до суду, був поінформований про суму отриманого позивачем страхового відшкодування від страховика, та відповідно обізнаний про згоду позивача з отриманим розміром страхового відшкодування, що відповідно підтверджується матеріалами справи, а відтак, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, а саме, в розмірі 1 000 гривень. Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача витрат понесених з проведенням експертизи в розмірі 3 000 гривень з кожного, суд зазначає наступне. Згідно квитанції на оплату вартості експертизи по визначенню збитків ДТП (а.с.40), позивач на рахунок експерта сплатила 3 000 гривень. А відтак вимоги щодо стягнення з кожного відповідача 3 000 гривень є безпідставними. Крім іншого, суд зазначає, що проведене експертне дослідження пошкодженого ТЗ не має для розгляду справи правового значення, оскільки, висновок експерта складено 30.11.2021 року, а відновлювальний ремонт пошкодженого в ДТП ТЗ відбувся 15.10.2021 року. Позивач, звертаючись до суду в своїх позовних вимогах посилається на необхідність стягнення на її користь різниці між вартістю сплаченого страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту, а відтак, на думку суду, проведене на вимогу позивача експертне дослідження пошкодженого ТЗ, не має об`єктивного значення при розгляді даної справи. У зв`язку з цим, витрати понесені позивачем з оплати проведеного експертного дослідження, розподілу між відповідачами не підлягають. За умовами ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, дійшов висновку щодо наявності підстав часткового задоволення позовних вимог. Виходячи з того, що шкода, на момент виплати визначалася особами, які перебували в договірних відносинах зі страховими компаніями, позивач погодилася з виплатою, не заперечувала проти її розміру. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахування викладеного з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають до стягнення витрати пов`язані з розглядом справи, зі сплати судового збору, які є документально підтвердженні у загальному розмірі: 992,40 гривень.

Outcome: partial