Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

05 січня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] , який в подальшому було уточнено, про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, треті особи [PERSON] , Покровський відділ ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 29.11.2002 року перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] , який було розірвано 03.09.2019 року рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] (є вже повнолітньою), та сина [PERSON] , [INFO] . З вересня 2017 року відповідачка з позивачем та дітьми не проживає, оскільки виїхала на заробітки за кордон. 08.11.2022 року позивач дізнався, що його банківський рахунок арештований на підставі постанови Покровського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Звернувшись до останнього позивач дізнався, що відповідачкою було отримано судовий наказ про стягнення з нього аліментів на утримання їх спільних дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 13 червня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Зазначає, що він одноособово виховує, піклується та утримує їх спільних дітей. З вересня 2017 року відповідачка дітьми не цікавиться, допомоги з їх утримання не надає, при цьому на її користь судовими рішеннями стягнуто аліменти. На підставі вищевикладеного, просив суд звільнити його від сплати заборгованості по аліментам за період з 13.06.2018 по 30.11.2022 рік, що стягуються за судовим наказом № 2-н/212/371/18 (справа № 212/4080/18), виданого 07.08.2018 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на користь відповідачки на утримання їх дітей, припинити стягнення за вказаним судовим наказом та стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів починаючи з моменту звернення із даним позовом і до досягнення дитини повноліття. Ухвалою суду від 26 січня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву - 15 днів з дня вручення копії ухвали. Ухвалою суду від 14 березня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. На підставі ухвали суду від 14 березня 2023 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України докази у справі. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, вказаних у позові, просили їх задовольнити у повному обсязі, не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі. У судове засідання відповідачка не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, будь-яких заяв, клопотань від неї до суду не надходило, правом на надання відзиву не скористалась. Третя особа [PERSON] до суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До суду надійшла заява представника третьої особи адвоката Німець Ю.С. про розгляд справи у відсутність третьої особи, підтримала позовні вимоги [PERSON] . Представник третьої особи Покровського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляд справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивача. Позивач мешкає разом із малолітнім сином, відповідача [PERSON] востаннє бачила до лютого 2022 року, знає, що відповідач перебуває за кордоном, сім`єю не турбується. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона знає родину позивача. Позивач мешкає разом із сином, відповідача не бачила з 2017 року. Загалом відповідача бачила 3-4 рази. Знає, що відповідач перебуває за кордоном, вихованням сина займається батько. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних чи доказів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Також, згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідачка в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Суд, заслухавши позивача у справі та його представника, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно статей 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу - [PERSON] ) перебували у шлюбі з 29 листопада 2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 29.11.2002 року (а.с. 6). Шлюб між сторонами розірваний за рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2018 року, яке набрало законної сили 03.10.2018 року(а.с. 7). Від шлюбу сторони мають двох дітей, а саме: доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28.07.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського Жовтневого районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 742, та сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.03.2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 286 (а.с. 8, 20). На виконанні у Покровському відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться виконавче провадження № 56986696 з примусового виконання судового наказу № 2-н/212/371/18, виданого 07.08.2018 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини, що підтверджується копією постановою державного виконавця Покровського відділу ДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області Кіптик К.С. від 13.08.2018 року про відкриття виконавчого провадження № 56986696 та довідкою Покровського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 22.11.2022 року (а.с. 10, 11). Згідно наданих відомостей Покровського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на запит адвоката Івасик Т.Р. від 06.12.2022 року, станом на 30.11.2022 року заборгованість позивача зі сплати аліментів по вказаному виконавчому документу за період з 13.06.2018 року (початкова дата стягнення аліментів за судовим наказом № 2-н/212/371/18) по 30.11.2022 рік складає 218639,87 грн. (а.с. 12-13). За відомостями з Реєстру територіальної громади, наданих Департаментом адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради від 16.11.2022 року, місце проживання сина позивача - [PERSON] , [INFO] , з 09.06.2015 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). Відповідно до копії характеристики, наданої Криворізькою гімназією № 121 Криворізької міської ради, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] та виховується в неповній родині батьком [PERSON] . Останній здійснює постійний контроль, допомагає дитині в навчанні, приділяє належну увагу вихованню сина та займається забезпеченням його побутових потреб. Також, батько сам надав документи до гімназії, здійснює необхідні оплати, забирає зошити та повідомляє щодо відсутності сина. За період навчання матір хлопчика не з`являлась в навчальному закладі, досягненнями сина не цікавилась, батьківські збори не відвідувала (а.с. 14). З 09.06.2015 року [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своїм батьком - позивачем [PERSON] . Матір хлопчика, відповідачка [PERSON] , з вересня 2017 року за вказаною адресою не мешкає, що підтверджується копіями Актів, складених мешканцями цього будинку від 22.11.2022 та 02.02.2023 року (а.с. 9, 46). Згідно довідки Головного Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за вих. № 91-12092/18/23 від 21.03.2023 року, відповідачка [PERSON] у період з 21.03.2018 року по 16:00 21.03.2023 року неодноразово перетинала державний кордон України. 24.12.2021 року [PERSON] виїхала за межі країни та в`їзд на територію України не зафіксовано (а.с.56). Вирішуючи позов суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, якими, зокрема, є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також ураховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.09.2019 (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Так, в ході судового розгляду знайшов підтвердження належними, допустимими та достатніми в їх сукупності доказами факт, що малолітній син позивача - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком - [PERSON] - позивачем по справі, за адресою: [ADDRESS] та повністю знаходиться на його утриманні. Тобто, змінились обставини, що впливають на обставини, встановлені судом у справі № 212/4080/18 (2-н/212/371/18) щодо стягнення аліментів на користь відповідача. Доказів протилежного відповідачкою до суду надано не було, як і доказів використання сплачуваних позивачем на її користь аліментів на утримання спільних дітей за цільовим призначенням та в інтересах дітей. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у цій частині та захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідачки аліментів, визначених судовим наказом Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 2-н/212/371/18 (справа № 212/4080/18) з дня набрання законної сили рішенням суду. Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, ураховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з нею не проживала і знаходилась у платника аліментів, однак в межах заявлених позивачем позовних вимог. Вирішуючи вимоги позивача про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, суд виходить з положень ч. 2 ст. 197 СК України, згідно з якими за позовом платника аліментів, суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Обставинами, що мають істотне значення можуть бути визнані судом такі обставини, які вказують на те, що платник аліментів фактично виконав свій обов`язок по утриманню дитини, але зробив це у інший спосіб, ніж визначений у рішенні суду, однак співмірною вартістю, яка не була зарахована під час примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів. Проживання дитини разом з батьком, з якого стягнуто аліменти, утримання батьком своєї дитини, її виховання, добровільне виконання батьківських обов`язків і несплату аліментів внаслідок утримання дитини суд вважає суттєвою обставиною, яка є підставою для звільнення від заборгованості зі сплати аліментів. Оскільки, судом встановлено, що син позивача - [PERSON] , [INFO] , з вересня 2017 року проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні, що підтверджено письмовими матеріалами справи та показами свідків, а також відсутні інші докази, які б це спростовували, тому звільнення позивача від заборгованості в межах позовних вимог, а саме за період з 13.06.2018 року (початкової дати стягнення аліментів за судовим наказом № 2-н/212/371/18) по 30.11.2022 рік, відповідатиме інтересам дитини. У зв`язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у цій частині. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на відповідачці також лежить обов`язок по утриманню дітей. Враховуючи встановлені судом обставини справи та надані до суду докази у їх сукупності, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з моменту звернення з позовом і до досягнення дитини повноліття, слід задовольнити. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача 992,40 грн. у рахунок відшкодування витрат позивача по сплаті судового збору. Також, оскільки на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за пред`явлення вимоги про стягнення аліментів, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави. У порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved