Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

08 грудня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою відповідно до якої просить суд стягнути солідарно з відповідачів ТОВ «Приват-Авторанс» та ТДВ «Страхова компанія «Кредо» на користь позивача [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 603,50 грн, моральної шкоди у розмірі 648\~000, 00 грн; стягнути з відповідачів солідарно витрати на правовому допомогу у розмірі 5000, 00 грн.. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 04 червня 2020 року він внаслідок ДТП в салоні автобуса «Мерседес Бенц 312D», реєстраційний номер [NUMBER] , отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, про що було відкрито кримінальне провадження 1202400230001054, розпочате 05.06.2020року, в якому він був потерпілим. Ухвалою судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Євтушенка О.І. від 29 вересня 2021 року кримінальне провадження №12020040230001054 від 05 червня 2020 року, відносно водія автобуса «Мерседес Бенц 312D», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрито, у зв`язку із смертю обвинуваченого. Цивільний позов, який було подано в рамках кримінального провадження розглянутий не був. Станом на початок червня 2020 року [PERSON] працював водієм за трудовим договором з ТОВ «Приват-Автотранс», керував автобусом «Мерседес Бенц 312D», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснював перевезення пасажирів за міським маршрутом №312 у м. Кривому Розі. На час ДТП цивільна відповідальність володільця автобуса «Мерседес Бенц 312D», реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована у встановленому порядку СК «Кредо». 04 червня 2020 року приблизно о 10 годині ранку [PERSON] керував вказаним автобусом, здійснював перевезення пасажирів, [PERSON] в якості пасажира знаходився у салоні автобусу. Автобус рухався по пр-ту Миру навпроти зупинки громадського транспорту «Героїв-підпільників» [PERSON] проявив неуважність до зміни дорожньої обстановки, необґрунтовано застосував різке гальмування, внаслідок чого не втримався у положенні сидячи, зірвав неякісно закріплений поручень, впав на підлогу автобусу та отримав тілесні ушкодження у вигляді: синці в області правового та лівого плеча, синці в області грудної клітини, синці в області правового та лівого стегна, садна правового стегна. Перелом хірургічної шийки лівої плечової кістки. Вказані ушкодження за своїм характером відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби). Для отримання страхового відшкодування 06 червня 2020 року [PERSON] відповідно до ст.. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2014 року звернувся до ТОВ СК «Кредо» із заявою про страхове відшкодування, однак виплата так і не була здійснена. Вважає бездіяльність СК «Кредо» неправомірною, такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Через отримання вказаних тілесних ушкоджень, позивач змушений витрачати кошти на придбання за порадою лікаря медичного обладнання, бандаж вартістю 603,00 грн. Відповідачем ТОВ «Приват-Автотранс» допущенго грубе порушення при обов"язковому щоденному огляді автобусу головним механіком і допущено транспортного засобу, що являє собою джерело підвищенної небезпеки до виїзду на маршрут для перевезення пасажирів в несправному стані. Водієм [PERSON] допущено грубе порушення при необгрунтованому застосуванні різкого гальмування, внаслідок чого було зірвано неякісно закріплений поручень, та в результаті падіння, він, позивач отримав тілесні ушкодженя. Крім того, через отримання тілесних ушкоджень, через ігнорування звернень [PERSON] до СК «Кредо», через безпідставне затягування СК «Кредо» розгляду страхового випадку [PERSON] було спричинено моральну шкоду, яка полягає у відчутті болю під час отримання тілесних ушкоджень та у подальшому під час лікування; необхідність змінювати звичайний спосіб життя, відмовлятися від запланованих дій, через необхідність звертатись до лікарів, проходити лікування; переживання обмеження звичайних фізичних можливостей в період тривалого розладу здоров`я; необхідність відвідувати судові засідання, під час яких знову згадувати «психотравмуючі» обставини отриманні тілесних ушкоджень; відчуття розпачу і зневіри в справедливість через безпідставне затягування «СК Кредо» розгляду страхового випадку. У зв`язку з чим, вважає справедливим розміром відшкодування моральної шкоди 648\~000,00 грн. Просить стягнути солідарно з відповідачів 603, 30 грн матеріальної шкоди та 648000 грн моральної шкоди, судові витрати 5000 грн, відповідно до вимог ст.1166, 1167, 1172 ЦК України. Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. (а.с.23-24). 03 березня 2022 року від представника відповідача ТОВ СК «Кредо» Кривцуна В.В. надійшов відзив на позовну заяву , відповідно до якого останній просить суд позов [PERSON] задовольнити частково, стягнути витрати на лікування у розмірі 603,30 грн., та моральну шкоду у розмірі 30,17 грн. в іншій частині позовних вимог відмовити. На обґрунтування своєї позиції вказує, що 04.06.2020 року близько 10-10 години у м. Кривому Розі на пр-ту Миру з боку пл.. Визволення в напрямку пл.. Горького сталася ДТП за участю автобуса «Mercedes Benz 312D», д.н.з. [NUMBER] (забезпеченого за полісом ТДВ СК «Кредо №АО/2925107» ) під керуванням [PERSON] який застосував різке гальмування. В результаті ДТП [PERSON] отримав середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження. За фактом вищезазначеної ДТП відкрито кримінальне провадження №120240230001054 за обвинуваченням [PERSON] за ч.1 ст. 286 КК України. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність «Mercedes Benz 312D», д.н.з. [NUMBER] була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/2925107 від 19.03.2021 року. Позивачем пред`явлено позов про відшкодування шкоди на загальну суму 653\~603,30 грн. Так, на адресу ТДВ СК «Кредо» від Позивача не надходила заява на виплату страхового відшкодування у відповідності до ст.. 35 Закону. Строк виплати страхового відшкодування визначений п. 36.2 ст. 36 Закону, згідно якого Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.. 35 Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав , визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. У зв`язку з тим, що на адресу ТДВ СК «Кредо» станом на день надання відзиву заяви про виплату страхового відшкодування від Позивача не надходило, в ТДВ СК «Кредо» навіть не розпочинався строк у відповідності до ст.. 36.2 Закону для вирішення питання про виплату/відмову у виплаті страхового відшкодування на користь Позивача. Щодо стягнення витрати на лікування у розмірі 603,30 грн. ТДВ СК «Кредо» визнає. Щодо відшкодування моральної шкоди, вказує, відповідно до ст.. 26-1 Законом страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі , який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП , моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплату за шкоду, заподіяну здоров`ю тобто 603,30х5%=30,17 грн. У зв`язку з чим ТДВ СК «Кредо» частково визнає вимогу Позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30,17 грн. В іншій частині вимоги, щодо відшкодування витрат пов`язаних з моральною шкодою не можуть бути задоволені, оскільки витрати не відповідають вимогам Статті 26-1 Закону. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу зазначає, що при подачі позовної заяви не було надано договору про надання правової допомоги та не вказав перелік послуг, які надавались під час виконання адвокатом такого договору. Відповідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, враховуючи вищевикладене вважають, що витрати на правничу допомогу підлягають задоволенню у розмірі 1000,00 грн. (а.с.51-82). 25 липня 2022 року до суду надійшла заява від [PERSON] про збільшення позовних вимог,(а.с.92) після чого заява про збільшення позовних вимог була неодноразово уточнена, відповідно до останньої редакції від 15 серпня 2022 року, останній просить суд стягнути солідарно з ТОВ «Приват-Автотранс» та ТДВ «СК «Кредо» на користь позивача [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 603,30 грн., інфляційні втрати з червня 2020 року у розмірі 803,65 грн. на липень 2022 року, відповідно до ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Постанови КМУ від 21.02.2001 №159, де визначена компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам; моральну шкоду у розмірі 648\~000,00 грн.; витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. з врахуванням інфляційних втрат з червня 2020 року у розмірі 6660,44 грн. на липень 2022 року. (а.с.126-128). 12 серпня 2022 року від представника відповідача ТДВ «СК Кредо» Кривцуна В.В. надійшло доповнення до відзиву з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, відповідно до якого вказав, що жодного порушення з боку ТДВ СК «Кредо» щодо строків прийняття рішення у вказаній страховій справі немає, а тому жодних підстав для сплати на користь Позивача пені, 3% річних та інфляційних втрат. Зветають увагу суду, на те, що заява про виплату страхового відшкодування від Позивача на адресу ТДВ СК «Кредо» не надходила, а тому у страховика е виник обов`язок за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для виплати страхового відшкодування Позивачу . Щодо відшкодування моральної шкоди ТДВ СК «Кредо» частково визнає вимогу Позивача , а саме у розмірі 30, 17 грн. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу зазначає, що при подачі позовної заяви не було надано договору про надання правової допомоги та не вказав перелік послуг, які надавались під час виконання адвокатом такого договору. Відповідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, враховуючи вищевикладене вважають, що витрати на правничу допомогу підлягають задоволенню у розмірі 1000,00 грн. (а.с.114-116). 03 жовтня 2022 року від Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" надійшли заперечення відповідно до яких генеральний директор Кривцун В.В. вказує, що ознайомившись із наданим позивачем відповідю від Національного банку України на скаргу Позивача у своїй відповіді НБУ невірно оцінило дії ТДВ СК "Кредо" та неправильно розтлумачило положення ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". По перше, у своїй відповіді НБУ спирається лише на першу частину ст. 36.2 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а в абзаці 4 ст.36.2 ЗУ передбачено; "Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Такаж позиція висловлена Верховним судом у справі №755/7666/19. По друге, після отримання вимоги НБУ №14-0004/50873 від 26.07.2022 року представниками ТДВ СК "Кредо" було перевірено відомості наявні в ЄДРСР на наявність судового рішення, яке набрало законної сили та виявлено, що ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.09.2021 року у справі №214/5437/20 закрито кримінальне провадження відносно [PERSON] обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України у зв`язку із смертю останнього. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19.01.2022 року клопотання потерпілого про поновлення строку апеляційного оскарження на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29.09.2021 року залишено без задоволення. Крім того, звертає увагу суду, що Законом не передбачено обов`язок Страховика перевіряти відомості в ЄДРСР щодо наявності або відсутності рішення суду у тій чи іншій справі. 05.08.2022 року ТДВ СК "Кредо" було повторно направлено лист-роз`яснення на адресу [PERSON] . Станом на момент відповіді, від потерпілої особи на адресу ТДВ СК "Кредо" не надходило жодного судового рішення. Отже, враховуючи те, що ТДВ СК "Кредо" лише 27.07.2022 року стало відомо, про набрання рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29.09.2021 у справі №214/5437/20 законної сили, строк прийняття рішення відповідно до ст. 36.2 Закону ще не сплив, розгляд справи триває. Також, звертають увагу суду, на те що НБУ не було прийнято жодного рішення, щодо засобів впливу до ТДВ СК "Кредо" та лише вбачаються порушення частини першої ст. 36.2 Закону ( але при написані даної відповіді не було враховане виключення яке передбачено в абзаці 4 цієї ж частини статті) та в листі зазначено, що відповідно до ст. 45 ЗУ "Про страхування" спори, пов`язані із страхуванням вирішуються в порядку, передбаченому чинним законодавстом України, зокрема у судовому. На підставі вищевикладеного просить відмовити в задоволенні заяви позивача про залучення у справі доказів та не приймати докази до розгляди справи. У разі прийняття до розгляду заяви Позивача просять врахувати зі заперечення при винесенні рішення по справі. (а.с.133-134). Ухвалою суду від 13 жовтня 2022 року судом прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог, вирішено розгляд справи здійснювати з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 15.08.22 (а.с. 140) Позивач у судовому засідання позовну заяву, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, підтримав, просив суд задовольнити її в повному обсязі. Вказав на те, що 4.06.2020 у громадському транспорті під керуванням водія [PERSON] отримав тілесні ушкодження . Під час руху водій застосував різке гальмування, він не втримався, оскільки відірвався незакріплений поручень, впав на підлогу, у результаті падіння отримав перелам лівої плечевої кістки. Водій [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ "Приватавтотранс", відповідальність була застрахована в СК"Кредо". Кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрито у зв"язку зі смертю обвинуваченого. 6 червня 2020 року він звернувся до СК "Кредо" із заявою про стахове відшкодування, однак від нього лише вимагали нові документи і відшкодування безпідставно не виплатили. Відповідальність ТОВ "Приватавтотранс" він вбачає в тому, що вони не слідкували за технічним станом автотранспорту, який здійснював пасажирські перевезення. Вважає, що ТОВ "Приват-Автотранс" та СК "Кредо" мають нести солідарну відповідальність за спричинену шкоду. Після отриманої травми він придбав медичне обладнання - бандаж вартістю 603,3 грн, , які просить стягнути солидарно з врахуванням інфляційних втрат з червня 2020 по липень 2022 року 803, 65 грн. Крім того, йому завдано моральну шкоду, оскільки він втратив здоров"я, відчував постійні болі в руці, був обмежений у фізичних можливостях, тривалий час витрачає на доведення справедливості в суді. Просить стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду в розмірі 648000 грн. Також просить стягнути з відповідачів солідарно витрати на правовву допомогу в сумі 500 грн з врахуванням інфляційних витрат з червня 2020 року на липень 2022 в сумі 6660 грн 44 коп. Відповідачі будучи належним чином повідомленими про дату та час судового засідання до суду не з`явилися, причини неявки суду невідомі. Представник відповідача ТДВ СК "Кредо" у запереченні на позов , просив розглядати справу за його відсутності (а.с.134), після збільшення позивачем позовних вимог, ніяких заяв до суду не направляв. Відповідач ТОВ «Приват-Автотранс» жодного документу по справі не надіслав, процесуальні документи направлялись відповідачеві , відповідно до відомостей, вказаних в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження, дійшов наступного висновку. З матеріалів справи встановлено, що відповідно до витягу з ЄРДР № 12020040230001054 від 05.06.2020 року 04 червня 2020 року приблизно о 10.10 годині в світлий час доби по сухому асфальтному покриттю проїзної частини пр. Миру з боку пл. Визволення в напрямку пл. Горького в Саксаганському районі м. Кривого Рогу , рухався в технічно-справному стані автобус «Mercedes benz 312D», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який здійснював перевезення пасажирів по міському маршруту № 312. [PERSON] проявив неуважність до зміни дорожньої обстановки, необґрунтовано застосував різке гальмування, внаслідок чого [PERSON] не втримався у положенні сидячи, зірвав неякісно закріплений поручень, впав на підлогу автобусу та отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Відповідно до довідки з ТОВ «Приват-Автотранс» вих.. № 57 від 17.06.2020 [PERSON] працював водієм автотранспортних засобів (за сумісництвом) на підприємстві ТОВ «Приват-Автотрнас» з 02.06.2020 року Транспортний засіб «Mercedes\~benz\~312D»,\~ державний\~ номерний\~ знак\~ [NUMBER] належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Приват-Автотранс», цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована ТДВ «СК «Кредо», поліс № АО/2925107. (а.с.59-60) Відповідно до полісу було встановлено ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, в розмірі 130000 грн. та франшиза у розмірі 2600 грн. 29 вересня 2021 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито у зв`язку із смертю обвинуваченого. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою Відповідно до висновку експерта № 904 від 11 червня 2020 року у [PERSON] при судово-медичній експертизі виявлені тілесні ушкодження синці в області правого і лівого плеча, грудної клітини, правого і лівого стегна, садна правого стегна, перелом хірургічної шийки лівої плечової кістки без зміщення уламків. Синці утворилися від дії тупих твердих предметів, за механізмом (удар-стиснення). Садно виникло від дії тупого твердого предмету за механізмом тертя-ковзання. Перелом хірургічної шийки лівої плечової кістки виник від дії тупого твердого предмету, за механізмом удару. Виявлені у [PERSON] ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби . 6 червня 2020 року [PERSON] звернувся до ТДВ «СК «Кредо» з заявою про настання страхового випадку (а.с.146-147) та в подальшому направив відповідачеві затребувані документи (а.с.145, 148-150). Відомості про визначення страховою компанією суми збитку та щодо виплати позивачу суми страхового відшкодування матеріали справи не містять. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Частиною 1 ст. 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України Законом України «Про страхування» цим та іншими Законами України, нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього закону передбачають інше, ніж положення, інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. (ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). В п.22.1. ст.22 Закону України №1961-IV зазначено: у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 37.1. ст.37 Закону України №1961-IV передбачено, що виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місця з дня отримання документів. Відповідно до п.п.33.1.4. п.33.1. ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Відповідно до п.35.1. ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про страхування» страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування» Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відповідно до ст.511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як вбачається з наданих суду доказів, позивач своєчасно повідомив страховика про настання страхового випадку, вимоги позивача про відшкодування витрат на медичне обладнання в сумі 603,30 грн (а.с.14) передбачені Полісом №АМ 9011824 обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (а.с.95 матеріалів кримінального провадження), були визнані відповідачем Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», однак не відшкодовані, тому наявні усі правові підстави для їх відшкодування. Проаналізувавши норми статей 524,533,535,625 ЦК України, суд дійшов висновку, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті) тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Таким чином, грошових зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.3 ст.510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договорі про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору страхову суму. Тобто, можна зробити висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склались між сторонами у справі, є грошових зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статі 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Як встановлено п.36.2. ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Враховуючи вищевикладене, позивач має право вимагати від відповідача ТДВ «СК «Кредо» стягнення 3% річних, пені, інфляційного збільшення боргу за прострочене виконання зобов`язання, яке виникло внаслідок несвоєчасної виплати страхового відшкодування, при цьому, строк розрахунків повинен здійснюватися з наступного дня після закінчення 90 днів з моменту отримання відповідачем заяви про здійснення страхової виплати до фактично отриманих грошових коштів. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем у якому мав бути здійснений платіж і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Відповідно до п.36.5. Закону України №1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до ст.36.7 Закону України №1961-IV рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування у судовому порядку. Таким чином, на час подання позовної заяви відповідач прострочив грошове зобов`язання, тому у позивача з червня 2020 року по завершенню 90 днів після подання заяви про відшкодування, виникло право стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за час прострочення виплати страхового відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Позивачем наведено розрахунок інфляційних витрат з червня 2020 року по червень 2022 року 133,209% , що складає 200,35 грн, який відповідає розрахунку по офіційним вихідним даним розміру інфляційних втрат. Враховуючи вищевикладене з ТДВ «СК «Кредо» слід стягнути матеріальну шкоду 603,30 грн. з врахуванням інфляційних втрат у розмірі 803,65 грн. Суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача щодо солідарного стягнення матеріальних збитків з відповідачів, оскільки цивільна-правова відповідальність була застрахована, а відповідно до матеріалів кримніального провадження, водій керував технічно справним транспортним засобом, а настання ДТП пов"язано з застосуванням водієм [PERSON] різкого гальмування. З наведених підстав, суд відмовляє в задовлені позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди з Товариства \~з \~обмеженою відповідальністю\~«Приват-Автотранс». Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Так, відповідно до статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. В контексті статті 23 ЦК України при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Оскільки неправомірними діями водія [PERSON] , який працював у ТОВ «Приват-Автотранс» були завдані позивачу середньої тяжкості тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 904 від 11.06.2020 року є тілесним ушкодженням середнього ступеню тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я більше 21 доби, а з цього приводу і моральні страждання та психологічні переживання, пов`язані з ушкодження здоров`я і фізичним болем, суд доходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральну шкоди, яку суд оцінює у 50 000 грн. Суд не находить підстав для стягнення моральної шкоди зі страховика, оскільки вимоги позивача щодо відповідальності ТОВ «Приват-Автотранс» пов"язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної працівником підприємства під час виконання ним трудових обов"язків та грунтуються на підставі ст.1172 ч.1 ЦК України. З наведених вище підстав , суд задовольняє частково вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів солідарно витрат на правову допомогу у сумі 5000 грн. та компенсувати позивачу інфляційні втрати на цю суму з червня 2020 року складає 6660,44 грн. на липень 2022 року відповідно до ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Постанови КМУ від 21.02.2001 року № 159. \~ \~ \~ \~Суд зазначає наступне, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2\~ст. 625 ЦК України). Відтак, враховуючи положення ч. 2\~ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст. 131 ЦПК України частини третьої пунку першого зокрема до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. На підставі вищевикладеного інфляційні витрати не можуть входити до обсягу витрат понесених позивачем на оплату послуг адвоката, а тому в цій частині позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Частиною 3 статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Представник відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» звернувся до суду із заявою про зменьшення витрат на правничу допомогу до 1000 грн. Вирішуючи питання\~про визначення\~розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, суд виходить з наступного. Позивачем понесені витрати на надання правової допомоги адвокатом Якименко С.Г. в розмірі 5 000 грн (а.с.16), який представляв інтереси потерпілого [PERSON] в кримінальному провадженні (а.с.15 матер. крим. провадження). Позивач , через свого адвоката, з червня 2020 року звертався до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» із заявами про відшкодування заподіяної шкоди (а.с.12-13). Через ігнорування вимог позивача, в грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вразовуючи наступні критерії, суд приходить до висновку про відповідність таких витрат в розмірі 5 000 грн фактично наданим послугам. Отже з відповідачів підлягає стягненню в рівних частках витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141ЦПК України\~суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь держави в рівних частках судові витрати по 454 грн судового збору. Позивача було звільнено від сплати судового збору, відповідно до п.6 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір". Позивачем не наведено правових підстав щодо солідарної відповільності відповідачів. За таких обставин, враховуючи вищевикладене позов слід задовольнити частково. Враховуючи наведене та

Outcome: partial