Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину. У позові вказала, що з 17.11.2007 року по 11.02.2011 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач, згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області на утримання дитини до досягнення нею повноліття сплачує аліменти. Разом з тим, дочка з 2020 року і по теперішній час тяжко хворіє на її лікування нею було витрачено 17 737 грн. 07 коп. В цю суму входить консультація лікаря, медичне обстеження , здача платних аналізів, придбання медичних препаратів. Позивачка вважає, що відповідач повинен так як і вона брати участь у лікування їх дитини, тобто нести додаткові витрати, а тому прохає суд стягнути з [PERSON] на її користь 17 737 грн. 07 коп. У судовому засіданні позивачка позов підтримала. Відповідач [PERSON] пояснив, що не проти брати участь в додаткових витратах на дитину, однак вважає, що така сума коштів має бути розподілена між двома батьками. Суд, заслухавши сторони, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 17.11.2007 по 21.02.2011 перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду від 11.02.2011 року було розірвано (а.с.4). Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Згідно консультативних висновків спеціаліста ТОВ «Центр медико-санітарної допомоги» у [PERSON] , [INFO] встановлено діагноз вегетосудинна дисфункція пубертатного періоду (а.с.6-11) У зв`язку з вищевикладеним у період з 2020 по теперішній час на лікування дитини позивачкою було витраченого 17 737 грн. 07 коп. В цю суму входить консультація лікаря, медичне обстеження, здача платних аналізів, придбання медичних препаратів, що підтверджується відповідними , чеками та актами виконаних робіт (а.с.13-62). Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912)та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з хворобою дитини. Такі обставини могли відбутись в минулому і повністю закінчитись на момент розгляду справи, продовжити своє існування ще протягом певного строку чи безстроково. Відповідно до цього суд і приймає рішення при обранні способу сплати додаткових витрат: разово, періодично або постійно. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2017 року (справа № 6-1489цс17). Отже, лікування дитини (необхідність такого та обов`язок батьків з цього приводу) слід розглядати, як підставу для стягнення додаткових витрат на дитину в розумінні положень ст. 185 СК України, оскільки викликані особливими обставинами (хворобою), тому такі витрати підлягають стягненню. Враховуючи принцип рівності обов`язку батьків по утриманню дитини, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає половина суми витрат на лікування дитини, що становить 8 868 гривень 54 коп. При цьому, суд враховує визнання позову відповідачем у розмірі половини витрачених на лікування коштів, матеріальний стан відповідача, який працює, отримує регулярний заробіток, інших стягувачів немає. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 127/16614/15-ц. Відтак, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. При подачі до суду позову, позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», а тому, відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial