Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він з відповідачем 24.10.2002 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу [INFO] народився син - [PERSON] , а [INFO] -лась донька - [PERSON] . Позивач вказував, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні харак-тери та погляди на життя, через що між ними часто виникали сварки та суперечки, що призвело до втрати почуття поваги та кохання, без яких сімейне життя неможливе. [PERSON] просив розірвати шлюб, укладений 24.10.2002 року між ним та [PERSON] , а також встановити факт, що він, [PERSON] , [INFO] , самостійно виховує двох неповнолітніх дітей, а саме [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також залишити неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] проживати разом з ним на його самостійному вихованні та утриманні за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загаль-не позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з п.4 ч.6 ст.19 ЦПК України, малозначними справами є справи про розір-вання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провад-ження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.03.2023 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запе-реченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, даною ухвалою було залучено до справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей Чернівецької міської ради. Позивач в судовому засіданні уточнив позовні вимоги. Вказав, що його син [PERSON] , [INFO] , на момент подання позовної заяви досяг 17-річного віку, а тому, згідно чинного законодавства, має право сам вирішувати, з ким із батьків йому проживати. У зв`язку з викладеним, просив задовольнити його позовну заяву в частині розірвання шлюбу а також встановлення факту самостійного виховання та утримання лише відносно доньки - [PERSON] , [INFO] . Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги [PERSON] визнала у повному обсязі та пояснила, що внаслідок тривалих неприязних відносин їх сім`я розпалася, і вони втратили взаємні почуття любові та поваги. Тривалий час не підтримують сімейні стосунки та спільний побут. Крім того, після припинення сімейних відносин, їх спільні діти залишилися проживати разом з батьком, оскільки він кращим чином може забезпечити їх належне виховання та життя. Зазна-чила, що вона продовжує спілкуватися з дітьми, приймає участь у їх вихованні, але по-зивач має кращі умови для їх розвитку та життя, а тому [PERSON] не заперечує проти визначення місця проживання дочки разом з батьком. Також наголосила, що вре-гулювати спір в добровільному порядку сторони не змогли, і наполягають, щоб спір було вирішено саме в судовому порядку. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Чернівецької міської ради, в судове засідання не з`явився, направив за-яву, згідно якої просив провести засідання без його участі та винести рішення відповід-но до вимог чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані позивачем документи і ма-теріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволен-ню, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24.10.2002 року. Шлюб зареєстровано Санковецькою сільською радою Хотинського району Чернівецької області, про що зроблено актовий запис №10 (а.с.12). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с.10), та [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Між сторонами 23.02.2023 року було укладено нотаріально посвідчений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання та виховання дітей, згідно п.1.1 якого місцем проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьки визначили місце фактичного проживання батька, а саме: [ADDRESS] (а.с.11). На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, сторони про-живають окремо та не бажають збереження сім`ї, наполягають на розірванні шлюбу. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за за-хистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явле-ний одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що по-дальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встанов-лені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх вста-новлення. Як вбачається із ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та запе-речення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розпо-ділити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання су-дового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті об-ставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випад-ків, встановлених цим Кодексом. Отже, як встановлено судом, позивач та відповідач перебувають в зареєстрова-ному шлюбі, від шлюбних відносин в них народились дитина, [PERSON] , [INFO] , яка проживає та перебуває по теперішній час на утриманні батька. При цьому, судом встановлено, що відповідач не заперечує факту проживання та перебування на вихованні з батьком спільної дитини. Однак, як встановлено судом, у позивача виникає необхідність щодо вирішення питання щодо юридичної фіксації факту самостійного виховання дитини, оскільки в по-дальшому виникають обставини у необхідності оформлення документів для допомоги на дитину, яка виховується тільки одним із батьків. Враховуючи вищевикладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переко-нанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому до-слідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги часткове визнання позовних вимог матір`ю дитини, та ту обставину, що встановлення вищезазначеного факту необхідно позивачу для використання його права на отримання допомоги на дитину, суд вважає, що вимоги про встановлення факту перебування дитини на вихованні батька, підляга-ють задоволенню. Тому, відповідно до встановлених судом обставин, які мають значення для спра-ви, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для встановлення вказа-ного юридичного факту. Вирішуючи позовну вимогу позивача про залишення дитини після розірвання шлюбу проживати з ним, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може ви-рішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд у своїй постанові №200/952/18 від 15 січня 2020 року. Судом встановлено, що між сторонами існує спір стосовно місця проживання їх спільної дитини після розірвання шлюбу, з метою вирішення якого сторони уклали нотаріально оформлений договір, яким визначили порядок та спосіб здійснення бать-ківських прав та визначили місця проживання та ви-ховання спільних дітей. Разом з тим, сторони наполягають, щоб їх спір був вирішений саме в судовому порядку, з ухваленням відповідного рішення. У зв`язку із вказаним, суд вважає необхідним після розірвання шлюбу малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , залишити прожива-ти із позивачем, на його самостійному вихованні, за адресою - [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved