Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.12.2022 звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав стосовно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що неповнолітня [PERSON] є її племінницею, рідний її брат який є батьком неповнолітньої, помер [INFO] , а відповідач, мати дитини [PERSON] почала не належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, а починаючи з 2022 року взагалі покинула дитину, та припинила виконання своїх батьківських обов`язків. Сім`я [PERSON] тривалий час перебувають на обліку у Районній адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, у зв`язку з складними життєвими обставинами. Дитина з матір`ю бачиться вкрай рідко, телефонує мати їй теж рідко: один раз на два-три місяці, особливого бажання спілкуватись з донькою та брати участь у її вихованні відповідач не виявляє, коштів на утримання доньки не надає. Позивач з своєю сім`єю та племінницею проживають за адресою: [ADDRESS] . Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Окрім того, відповідачка жодним чином не була позбавлена інформації щодо місця перебування дитини та їй не чинились перешкоди у спілкуванні з донькою, також їй ніхто не перешкоджав брати участь у вихованні дитини. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання га підготовку до самостійного життя, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, відповідач не забезпечує необхідним фізичним та духовним розвитком, освітніми навичками, знаннями та уміннями медичним доглядом, лікуванням, харчуванням, одягом, іграшками, засобами особистої гігієни, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання. На підставі викладеного, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав. Позивач позов підтримала, відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомлено. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору справи 13.03.2023 надано висновок № 376/01-34/22.01-344 про доцільність позбавлення батьківських прав. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлялася належним чином, відзив на позовну заяву не подала, а також те, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в заочному порядку, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , є рідною тіткою неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданими по справі доказами (копія свідоцтва про народження [PERSON] , копія свідоцтва про народження [PERSON] , копія свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яка змінила прізвище на [PERSON] , копія свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] , копія свідоцтва про народження [PERSON] , копія свідоцтва про смерть [PERSON] ) Батько [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що складений актовий запис № 6324 від 01.10.2014 міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Так, органом опіки та піклування з`ясовано, що неповнолітня [PERSON] перебуває на обліку у відділі по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах (проживання у сім`ї, у якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання батьківських обов`язків з виховання дитини). Згідно наказу служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 23.12.2022 № 1422 «Про тимчасове влаштування [PERSON] , [INFO] », неповнолітня тимчасово влаштована в родину рідної тітки [PERSON] , позивача по справі. [PERSON] створила належні умови для проживання, відпочинку та розвитку неповнолітньої дитини згідно акту обстеження умов проживання від 23.12.2022. Позивач зі своєю сім`єю та племінницею проживають за адресою: [ADDRESS] . Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання га підготовку до самостійного життя, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, відповідач не забезпечує необхідним фізичним та духовним розвитком, освітніми навичками, знаннями та уміннями медичним доглядом, лікуванням, харчуванням, одягом, іграшками, засобами особистої гігієни, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Органом опіки та піклування 13.03.2023 надано висновок № 376/01-34/22.01-344 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим. що мати ухиляється від виховання дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Спеціалісти відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради неодноразово намагалися зв`язатися з матір`ю дитини, але безрезультатно. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27.02.1991 № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує дитині необхідного медичного догляду та лікування, харчування, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу тощо. Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню неповнолітньої дитини, не забезпечує законних прав дитини на нормальні умови життя. Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). За таких обставин, суд приходить до висновку, що свідоме і тривале нехтування відповідачем, своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини, а тому позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Відповідно до положення ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved