Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

позивач в поданому позові посилається на те, що в жовтні 2017 року він запустив новий проект "monоbank", в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам, спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки "monоbank". На останніх за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт, а банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та реєстраційного номеру облікової картки платника податку в мобільний додаток, а видача картки після верифікації фізичної особи здійснюється в точці видачі чи спеціалістом банку за адресою, яку вказує клієнт. Умови обслуговування рахунків фізичних осіб в банку опубліковані на офіційному сайті цього банку та доступні для ознайомлення. Відповідно до п.п.4.3., 4.8.1. цих Умов клієнт погоджується, що операції, здійснені з використанням коду доступу до додатку, вважаються вчиненими клієнтом і оскарженню не підлягають, за винятком прямо передбачених в законодавстві. Клієнт може скористатися послугами банку через мобільний додаток та інші канали обслуговування в Інтернет для отримання інформації та здійснення операцій. Підпунктами 3.1., 3.4., 3.5. пункту 3 розділу ІІ Умов визначено, що для надання послуг банк видає клієнту картку. Підписанням анкети-заяви клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг «monоbank». Датою укладення договору є дата підписання клієнтом анкети-заяви та отримання картки. Карта передається клієнту не активованою, для її активації необхідно додати інформацію в мобільний додаток з авторизацією за номером телефону. При проведенні операції з карткою встановлюється пін-код, який є аналогом власноручного підпису клієнта. Надання і обслуговування кредиту обумовлюється п.5 розділу ІІ Умов. Клієнт повинен здійснювати операції в межах кредитного ліміту з урахуванням вартості послуг банку, відповідно до тарифів. На суму наданого кредиту банк нараховує відсотки, які нараховуються за кожен календарний день використання кредитного ліміту, з розрахунку 365/366 календарних днів в році, за процентними ставками, зазначеними в тарифах, а процентна ставка за кредитом на календарний місяць, наступний за звітним, вказується у мобільному додатку. Клієнт зобов`язаний щомісячно сплачувати мінімальний платіж в розмірі та термін, зазначені в мобільному додатку. При несплаті щомісячного мінімального платежу нараховується штраф. В разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в тарифі, що діють на дату нарахування. У разі порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся заборгованість за кредитом вважається простроченою. На залишок такої простроченої заборгованості банк нараховує штраф, який не може бути більше 50% від суми одержаного клієнтом кредиту та діє відсоткова ставка за користування кредитом в розмірі 0,00001%. При істотному порушенні зобов`язань банк надсилає на мобільний додаток повідомлення про порушення із зазначенням дій, щодо їх усунення. Позивач зазначає, що відповідач 08.11.2020 року звернувся в банк з метою отримання кредиту, підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг та отримав кредит в розмірі 6 000 грн. у вигляді кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Проте, умови договору відповідачем не виконувалися належним чином, що призвело до утворення заборгованості заборгованості за тілом кредиту, загальний розмір якої станом на 12.10.2022 року складає 14 491, 04 грн. Від погашення цієї заборгованості відповідач ухиляється, тобто не виконує своїх зобов`язань за кредитним договором, що є порушенням прав позивача. Отже, цей боржник вважається таким, що прострочив виконання зазначених зобов`язань, оскільки він не виконав їх у встановлений договором строк. Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати в сумі 2 684,00 грн., понесені позивачем по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві вказав про розгляд справи в його відсутності, підтримання позовних вимог в повному обсязі та не заперечив проти заочного розгляду справи (а.с.7). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, 17.03.2023 року подав заяву про розгляд справи без його участі та про визнання ним позовних вимог в частині стягнення вказаної заборгованості за основним боргом (так вказано в заяві, а.с.55). Отже, оскільки предметом даного позову і є стягнення заборговності за тілом кредиту, то суд вважає, що відповідач визнав позов в повному обсязі (а.с.55). В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 вказаного Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 вказаного Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 08.11.2020 року відповідач звернувся до позивача з метою отримання кредиту, підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг та отримав кредит в розмірі 6 000 грн. у вигляді кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка (а.с.11). Позивачем вказано, що відповідач станом на 12.10.2022 року порушив умови зазначеного кредитного договору і має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 14 491, 04 грн. Вказане також стверджується даними відповідного розрахунку (а.с.9). На підставі наведеного суд дійшов висновку що позивачем надано належні, допустимі та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог. Зокрема, суд погоджується із вищевказаним фактом укладення сторонами 08.11.2020 року зазначеного договору про надання банківських послуг «monоbank», а також погоджується із визначенням позивачем розміру вказаної заборгованості. Судом також встановлено, що на час ухвалення даного рішення вказана заборгованість добровільно не погашена відповідачем, оскільки суду не надано жодних відомостей про протилежне. Крім того, згідно з правилами, передбаченими ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому позов підлягає задоволенню. Судом також встановлено, що позивачем за звернення з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 2\~684 грн., що стверджується платіжним дорученням від 12.01.2023 року (а.с.8). Дані судові витрати підлягають присудженню з відповідача на користь позивача на підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог. На підставі ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 1050 ЦК України та,

Outcome: approved