Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-18 00:00:00

[PERSON] в інтересах якої діє адвокат Гулян Я.В. звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, строком на 6 місяців, стосовно сина [PERSON] внаслідок вчинення ним систематичного психологічного насильства, зокрема: заборонивши останньому наближатися ближче, ніж на 100 метрів до місця її проживання по [ADDRESS] ; особисто і через третіх осіб розшукувати заявницю, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Заявниця та представник заявника у судовому засіданні суду пояснили, що син систиматично вчиняв відносно неї психологічний тиск, ображав її, принижував, погрожував розправою. Після проведеної правоохороними органами профілактичної роботи, та винесення Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області 06.03.2023 постанови, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідалльності за ч.1 ст.173-2 КупАП та накладено адміністративне стягнення, він тимчасово припинив свої насильницькі дії щодо неї, однак враховуючи його попередню поведінку, а також зважаючи на те, що він ніде не працює, не має власного доходу, то в неї немає жодних сумнівів в тому, що він відновить насилля і погрози відносно неї найближчим часом. На запитання суду заявниця пояснила, що з часу винесення Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області постанови про притягнення її сина до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення він висилився з її будинку і жодного разу не приходив та не телефонував. Будь-яких погроз з цього часу їй не висловлював, не переслідував її. Один раз приходив онук, щоб забрати його документи і з її дозволу взяв вживані господарські мішки. Жодного разу вона з ним не зустрічалася та не перетиналася у місті. Заінтересованої особи в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення телефонограми, проте останій повідомив, що знаходиться за межами Кіровограської області, тому в судове засідання не з`явиться. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст.ст.\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом враховані та виконані приписи\~ст. 294 ЦПК України, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих\~Конституцією\~і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені ІV розділом. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, заслухавши заявницю та її представника, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов до такого висновку. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що учасники справи, а саме заявниця [PERSON] є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , на підставі договору дарування від 05.06.2002 року належить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . У цьому будинку зареєстрована та проживає лише вона. Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.03.2023 року [PERSON] , [INFO] притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 170 грн. Заявник звернувся до суду з заявою про видачу відносно [PERSON] обмежувального припису строком на шість місяців з підстав застосування останнього по відношенню до неї психологічного та фізичного насильства, яке проявляється в образах та принижуванні. Відповідно до правил\~ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято\~Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною 2\~ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Судом встановлено, що всі долучені до матеріалів справи документи на які посилається заявник свідчать про те, що вона двічі зверталася до державних органів з повідомленням щодо домашнього насильства. Проте після понесеного 06.03.2023 за рішенням суду адміністративного стягнення, [PERSON] висилився з її будинку, жодного разу не телефонував, не приходив, не переслідував і не вчиняв відносно потерпілої особи будь-яких дії фізичного, психологічного або економічного насильства. Під час вирішення вимог щодо видачі обмежувального припису суду необхідно встановити, чи є зазначені заявником в обґрунтування заявлених вимог правовідносини такими, що регулюються спеціальним\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дати їм оцінку на предмет того, чи є зазначені обставини проявом домашнього насильства, а також чи є потреба вживати заходів щоб запобігти домашньому насильству в подальшому. Відповідно до п.п. 7, 9\~ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Судом встановлено, що між сторонами існують неприязні стосунки, однак з огляду на встановлені судом обставини та за результатами судового розгляду не встановлено, що [PERSON] чинить відносно [PERSON] фізичне насильство щодо запобігання якому у суду були б підстави застосувати положення чинного\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не встановлено судом і обставин, які відповідно до положень цього ж\~Закону\~свідчили б про психологічне насильство по відношенню до [PERSON] . За встановлених судом обставин, відносини між сторонами не є такими за умови яких суд прийшов би до висновку про наявність домашнього насильства та необхідність застосування відносно [PERSON] обмежувальних приписів з метою протидії домашньому насильству відповідно до\~ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а відтак заявлені [PERSON] вимоги не підлягають задоволенню судом. З огляду на висновки суду, про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявник був звільнений при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил\~ст. 141 ЦПК України\~необхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed