Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

Позивач, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» у лютому 2021 року звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 07.08.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір б/н, згідно якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами» складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у анкеті-заяві. Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Однак, [PERSON] взятого на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 29.12.2020 року утворилась заборгованість в загальній сумі 16661,89 грн., з яких: 13436,39 грн. заборгованість за тілом кредита; 3225,50 грн., заборгованість за нарахованими відсотками. Оскільки відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та має заборгованість, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 07.08.2014 року у розмірі 16661,89 грн. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 лютого 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с.67). Під час розгляду справи, судом з`ясовано, що позов подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України. В зв`язку з чим, ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 20 червня 2022 року позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», до [PERSON] , про стягнення кредитної заборгованості, залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.90). На виконання вимог ухвали Кіровського районного суду міста Кіровограда від 20 червня 2022 року позивачем подано заяву (вх. № 18588 від 06.07.2022 року), якою недоліки вказані в ухвалі суду від 20.06.2022 року, усунуто (а.с.91-96). У зв`язку з чим, ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 13 липня 2022 року продовжено розгляд справи за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», до [PERSON] , про стягнення кредитної заборгованості. Призначено судове засідання (а.с.97). Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та підтриманні позовних вимог, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 61). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання, повідомлений належним чином, (а.с. 104), про причини неявки суд не повідомив, клопотань, заяв, відзиву на позов до суду не подавав. Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідачу направлялась повістка про виклик до суду на адресу, зазначену в позовній заяві, а також відповідача про розгляд справи було повідомлено в порядку, передбаченому частиною одинадцятою статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Розглянувши наявні матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Позивачем як на підставу звернення до суду з відповідним позовом до матеріалів позовної заяви долучено копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 07.08.2014 року (а.с.15). Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується пунктом 2.1.2.3, 2.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, де зазначенов яких зазначено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення щодо можливості встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється по рішенню банку, і клієнт дає право в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитиний ліміт. Підпис цього договору являється прямою і безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с.17-42). Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на [PERSON] , останньому на одній із кредитних карток починаючи з 07.08.2014 року встановлено кредитний ліміт в сумі 2500,00 грн., починаючи з 25.07.2015 року кредитний ліміт відповідач зменшено до 670,00 грн., починаючи з 09.10.2015 року кредитний ліміт знову зменшено до 600,00 грн., а починаючи з 07.12.2015 року кредитний ліміт відповідача збільшено до 2500,00 грн., починаючи з 09.08.2018 року кредитний ліміт відповідача знову збільшено до 8000,00 грн., починаючи з 09.08.2018 року кредитний ліміт відповідача збільшено до 13000,00 грн. (а.с.13). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 07.08.2014 року, станом на 29.12.2020 року заборгованість відповідача становить в загальній сумі 16661,89 грн., з яких: 13436,39 грн. заборгованість за тілом кредита; 3225,50 грн., заборгованість за нарахованими відсотками (а.с. 5-12), яку і заявив до стягнення позивач. Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта статті 202 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно із частиною першою статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частина друга статті 207 Цивільного кодексу України). В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 Цивільного кодексу України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення». Позивачем як на доказ підстав позову додано копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 07.08.2014 року, відповідно до якої ім`я, прізвище, по батькові позичальника вказано як [PERSON] , при цьому у графі «клієнт» вказано ім`я прізвище по батькові « [PERSON] », та стоїть підпис зазначеної особи, яка не є учасником справи (а.с. 15). На виконання вимог ухвали Кіровського районного суду міста Кіровограда від 20 червня 2022 року позивачем подано заяву (вх. № 18588 від 08.07.2022 року) в якій зазначено, що під час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 07.08.2014 року сталася помилка та в графі «клієнт» було помилково вказано іншу особу. Позивач зазначає, що виписка з карткового рахунку, свідчить про те, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Вважає, що виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами укладання кредитного договору (а.с.91-96). При цьому суд звертає увагу позивача, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 Цивільного процесуального кодексу України). Частиною першою статті 77 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом надання відповідачу кредитних коштів, оскільки розрахунок сум заборгованості за кредитом та відсотками не підтверджує рух коштів на картковому рахунку. Довідки про отримання кредитних карток, про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, а також виписка по рахунках, судом не приймаються до уваги, оскільки вони не підтверджують заборгованість відповідача саме за кредитним договором б/н від 07.08.2014 року, що є підставою для нарахування кредитної заборгованості, яка є предметом розгляду у даній справі. Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16). Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення між сторонами у належній формі кредитного договору, оскільки надана позивачем анкета-заява не містить підпису відповідача. Суд не приймає анкету-заяву в якій позичальником є відповідач, а в графі «клієнт» вказано ім`я прізвище по батькові « [PERSON] » та стоїть підпис, як належний та допустимий доказ укладення між сторонами кредитного договору. За таких обставин, суд приходить до висновку що кредитний договір б/н від 07.08.2014 року є неукладеним, а відтак у задоволенні позову суд відмовляє.

Outcome: dismissed