Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-23 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами було зареєстровано шлюб, у період якого у них народились донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22.05.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивач вказує, що ще до розлучення відповідач повністю самоусунувся від виховання та утримання дітей. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16.11.2018 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей. Вказує, що відповідач виїхав за межі України у 2018 році. Життям дітей взагалі не цікавиться. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08.04.2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.07.2021 року справу скеровано до Голосіївського районного суду міста Києва. 24.09.2021 року на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. Відповідач не скористався своїм правом на подання письмового відзиву. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17.10.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Позивачем подана заява про розгляд справи у її відсутність. Відповідач, представники третьої особи в судове засідання не з`явились, про місце і час розгляду справи були повідомлені належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертались, в зв`язку з чим суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутність. На підставі положень ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 2000 по 2015 рік. Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Наразі діти проживають разом з матір`ю. Відповідно до заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16.11.2018 року у справі №752/22110/17 з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1500 грн на кожну дитину, щомісяця, починаючи стягувати з моменту звернення до суду 27.10.2017 року до досягнення дітьми повноліття. Постановою Київського апеляційного суду від 30.09.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено та скасовано рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16.11.2018 року та ухвалено нове рішення, яким вирішено стягувати аліменти у розмірі 3000 грн на кожну дитину, щомісяця, починаючи з 27.10.2017 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Відповідно до довідки від 17.11.2020 року Васильківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 батько [PERSON] контакту зі школою, де навчається дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується. При здійснені перевірки доцільності позбавлення відповідача батьківських прав Службою у справах дітей встановлено, що батько не підтримає контактів з закладами освіти, де навчаються діти, не турбується про їх здоров`я, не надає матеріальної допомоги. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] та малолітньої [PERSON] , що затверджений рішенням Васильківської міської ради Київської області від 23.02.2021 року, виконавчий комітет Васильківської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] та малолітньої [PERSON] . Зазначені обставини підтверджують, що батько не проживає з дітьми, не піклується про їх виховання та матеріальне забезпечення, не цікавиться їх розвитком, не дбає про їх інтереси, що свідчить про умисне ухилення батька від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України та в зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору.

Outcome: approved