Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-11 00:00:00

15 грудня 2021 року на адресу суду надійшла позовна заява, у якій представник позивача просить: визнати за позивачем, [PERSON] , ІПН [NUMBER] , право власності на: квартиру [ADDRESS] , яка складається із: 1. коридору (8,7 кв.м.) 2. кухні, (10,6 кв.м.) двох житлових кімнат (3 - 15.4 кв.м, 4 - 9.8 кв.м), 5. коридору (6.0 кв.м,) 6. кладової (5.1 кв.м), 7. кладової (2.0 кв.м), 8. східцевого маршу (3,6 кв.м.), 9. житлової кімнати (11.5 кв.м,), 10. житлової кімнати (11.5 кв.м,), 11. кладової (0.7 кв.м). - всього загальною площею 89,3 кв.м.; із них: житловою площею 52,6 кв.м., допоміжною площею 36,7 кв.м. В обґрунтування поданої позовної заяви зазначає, що позивачка з 02 серпня 1994 року та по теперішній час зареєстрована і проживає у квартирі (кімнаті) [ADDRESS] . Вселення в кімнату гуртожитку було здійснено на законних підставах на підставі виданого покійній матері позивачки, [PERSON] , 1964 року народження, ордеру на житлову площу в гуртожитку. До складу сім`ї' матері, на ім'я котрої виписано ордер, входили на той час також батько позивачки, [PERSON] , 1964 року народження, та [PERSON] . Прізвище Позивачки із « [PERSON] » на « [PERSON] » було змінене у зв`язку із реєстрацією шлюбу. Батько позивачки [PERSON] помер [INFO] . Мати Позивачки [PERSON] померла [INFO] . За цією ж адресою за період проживання у гуртожитку [INFO] народився син Позивачки - [PERSON] , а [INFO] - [PERSON] . Діти проживають разом із Позивачкою. У зв`язку із ліквідацією Летичівської птахофабрики Позивачка із дітьми залишилися проживати у виділених їм кімнатах гуртожитку. Сплачують комунальні платежі. З період проживання в квартирі Позивачка здійснювала за нею відповідний догляд. Вела поточні, косметичні ремонти. Також за весь період проживання у вказаній квартирі, у тому числі й після смерті батьків сплачувала земельний податок (платежі за землю) тощо. На сьогоднішній день Позивачка продовжує проживати у вказаній квартирі. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, оглядає за квартирою та будинком, утримує її, постійно робить поточні та косметичні ремонти. Інших осіб котрі б мали право на дане нерухоме майно, яке залишилось після смерті батьків Позивачки, крім самої Позивачки, немає. 23 листопада 2021 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницькій області позовну заяву залишено без руху та надано строк для виправлення недоліків. 15 грудня 2021 року до суду надійшла виправлена позовна заява, у якій позивач просить визнати за нею, [PERSON] , ІПН [NUMBER] , право власності на: квартиру [ADDRESS] , яка складається із 1. коридору (8,7 кв.м.) 2. кухні, (10,6 кв.м.) двох житлових кімнат (3 - 15.4 кв.м, 4 - 9.8 кв.м), 5. коридору (6.0 кв.м,) 6. кладової (5.1 кв.м), 7. кладової (2.0 кв.м), 8. східцевого маршу (3,6 кв.м.), 9. житлової кімнати (11.5 кв.м,), 10. житлової кімнати (11.5 кв.м,), 11. кладової (0.7 кв.м). - всього загальною площею 89,3 кв.м.; із них: житловою площею 52,6 кв.м., допоміжною площею 36,7 кв.м. 17 грудня 2021 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницькій області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. 09 березня 2022 року на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог в справі за позовом в інтересах [PERSON] про визнання прав власності на нерухоме майно за набувальною давністю, відповідно до якої позовну вимогу викладено в такій редакції: визнати за позивачем, [PERSON] , ІПН [NUMBER] , право власності на: квартиру [ADDRESS] , яка складається із 1. коридору (8,7 кв.м.) 2. кухні, (10,6 кв.м.) двох житлових кімнат (3 - 15.4 кв.м, 4 - 9.8 кв.м), 5. коридору (6.0 кв.м,) 6. кладової (5.1 кв.м), 7. кладової (2.0 кв.м), 8. східцевого маршу (3,6 кв.м.), 9. житлової кімнати (11.5 кв.м,), 10. житлової кімнати (11.5 кв.м,), 11. кладової (0.7 кв.м). - всього загальною площею 89,3 кв.м.; із них: житловою площею 52,6 кв.м., допоміжною площею 36,7 кв.м. 24 квітня 2022 року, представник Летичівської селищної ради подав заяву № 992 від 26 квітня 2022 року, у якій просить справу розглянути без участі їхнього представника за наявними у справі і доказами. 23 грудня 2022 року на адресу суду надійшла позовна заява із зміненими позовними вимогами про визнання права власності на нерухоме майно в порядку приватизації, у якій просить визнати неправомірною відмову органу приватизації (органу місцевого самоврядування), яким є Летичівська селищна рада та виконавчий комітет Летичівської селищної ради Летичівської об`єднаної територіальної громади Хмельницької області, в передачі у власність шляхом приватизації позивачці, [PERSON] , квартири [ADDRESS] ; визнати за позивачем, [PERSON] , ІПН [NUMBER] , право власності на: квартиру [ADDRESS] , яка складається із 1. коридору (8,7 кв.м.) 2. кухні, (10,6 кв.м.) двох житлових кімнат (3 - 15.4 кв.м, 4 - 9.8 кв.м), 5. коридору (6.0 кв.м,) 6. кладової (5.1 кв.м), 7. кладової (2.0 кв.м), 8. східцевого маршу (3,6 кв.м.), 9. житлової кімнати (11.5 кв.м,), 10. житлової кімнати (11.5 кв.м,), 11. кладової (0.7 кв.м). - всього загальною площею 89,3 кв.м.; із них: житловою площею 52,6 кв.м., допоміжною площею 36,7 кв.м. У судовому засіданні представник позивача Мариняк М. В. підтримав заявлені позовні вимоги та просить задовольнити. Представник відповідача Летичівської селищної ради Коберник О. В. у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог покладається на думку суду. Заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до заяви про прийняття рішення про надання дозволу на приватизацію квартири від 20 серпня 2021 року, яка подана [PERSON] до Летичівської селищної ради, позивачка просила прийняти відповідне рішення про передачу їй у приватну власність в порядку приватизації квартиру [ADDRESS] , яка складається із 1. коридору (8,7 кв.м.) 2. кухні, (10,6 кв.м.) двох житлових кімнат (3 - 15.4 кв.м, 4 - 9.8 кв.м), 5. коридору (6.0 кв.м,) 6. кладової (5.1 кв.м), 7. кладової (2.0 кв.м), 8. східцевого маршу (3,6 кв.м.), 9. житлової кімнати (11.5 кв.м,), 10. житлової кімнати (11.5 кв.м,), 11. кладової (0.7 кв.м). - всього загальною площею 89,3 кв.м.; із них: житловою площею 52,6 кв.м., допоміжною площею 36,7 кв.м. Листом Летичівської селищної ради № 3603 від 27 вересня 2021 року, [PERSON] було повідомлено про неможливість прийняти рішення про передачу їй у квартири приватну власність в порядку приватизації, оскільки приміщення гуртожитку по [ADDRESS] у власність, повне господарське відання або оперативне управління громади на підставі Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не передавалося. 02 серпня 1994 року [PERSON] , яка працює (навчається) в Летичівській птахофабриці було видано ордер на житлову площу у гуртожитку [ADDRESS] . Відповідно до повідомлення № 731198 від 20 серпня 2021 року, Хмельницьким бюро технічної інвентаризації перевірено наявність/відсутність зареєстрованого права власності на нерухомість в смт Летичів та в Летичівському районі згідно даних архіву, та за: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] право власності не зареєстровано. Відповідно до архівних довідок №94-н, виданих трудовим архівом Летичівської селищної ради 22 лютого 2021 року [PERSON] дійсно працювала на підприємстві Летичівська птахофабрика Летичівського району Хмельницької області. Згідно відповіді № 94-н трудового архіву Летичівської селищної ради від 22 лютого 2021 року, книги наказів за 1991-1992 роки н зберігання до трудового архіву не надходили, тому підтвердити наказ на прийняття [PERSON] не можливо. Відповідно до листа Державного архіву Хмельницької області №Н-1372/01.01-14/2021 від 05 липня 2021 року документи Летичівської птахофабрики на державне зберігання не надходили, тому надати інформацію про виділення кімнати в гуртожитку [PERSON] неможливо. Як вбачається з листа ГУ ДПС у Хмельницькій області № 1975/22-01-24-07 від 06 липня 2021 року, [PERSON] з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2018 року перебував в ДПІ як фізична особа - платник земельного податку. Нарахування земельного податку проводилось за земельні ділянки: площею 0,03 га, земля [ADDRESS] , житл. Для будівництва і обслуговування житлових будівель і споруд. Відповідно до довідки КГП «Злагода» № 110 від 16 серпня 2021 року, будинок за адресою: [ADDRESS] на балансі підприємства не стоїть. Відповідно до довідки № 2288, виданої виконавчим комітетом Летичівської селищної ради хмельницького району Хмельницької області 06 липня 2021 року, згідно земельно-облікової документації, [PERSON] дійсно користувався більше 12 років земельною ділянкою орієнтовною площею 0,0300 га (прибудинкова територія багатоквартирного житлового будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ). Правовстановлюючі документи на земельну ділянку відсутні. Відповідно до Журналу книги Летичівської птахофабрики, [PERSON] та [PERSON] проживають у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Летичіської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області № 2168 від 29 червня 2021 року, [PERSON] , син [PERSON] проживає по [ADDRESS] . Згідно листа № 2909 від 18 серпня 2021 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на балансі Летичівської селищної ради не перебуває. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 54 років, про що 23 липня 2018 року складено відповідний актовий запис № 211. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 56 років, про що 24 вересня 2020 року складено відповідний актовий запис № 249. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно з ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК України). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Зокрема, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22.02.2021 року по справі № 607/21758/19, зазначив, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Також ВС зазначив, що давнісне володіння має бути безперевним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна тривалість володіння складає 10 років. Крім того, в зазначеній постанові Верховний суд вказав, що аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. При цьому, як вбачається з технічного паспорту на приміщення житлового будинку по [ADDRESS] , у ньому наявно чотири квартири. Відповідно до Журналу книги Летичівської птахофабрики, [PERSON] та [PERSON] проживають у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 2288, виданої виконавчим комітетом Летичівської селищної ради [PERSON] дійсно користувався більше 12 років земельною ділянкою орієнтовною площею 0,0300 га (прибудинкова територія багатоквартирного житлового будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ). До позовної заяви позивачка подала розрахунки про оплату за комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] . Проте позивачка просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . Таким чином, доводи позивачки про те, що вона відкрито, безперервно та більше 10 років користувалася саме квартирою [ADDRESS] , не створюють для неї юридичних наслідків, передбачених частиною першою ст.344 ЦК України, оскільки вона не довела, що є добросовісним володільцем в розумінні цієї норми цивільного закону. Щодо визнання неправомірною відмови органу приватизації (органу місцевого самоврядування), яким є Летичівська селищна рада та виконавчий комітет Летичівської селищної ради Летичівської об`єднаної територіальної громади Хмельницької області, в передачі у власність шляхом приватизації позивачці, суд враховує наступне. З системного аналізу норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а також Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, вбачається, що вказаними нормативно-правовими актами визначена певна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян. Вказана процедура здійснюється лише визначеними на те органами, і лише вони визначають питання чи має громадянин права на приватизацію згідно наданого пакету документів. Беручи до уваги, що приміщення гуртожитку [ADDRESS] не передавалося у власність, повне господарське відання або оперативне управління громади на підставі Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», тому орган приватизації (Летичівська селищна рада та виконавчий комітет Летичівської селищної ради Летичівської об`єднаної територіальної громади Хмельницької області) не міг надати дозвіл та правомірно відмовив у приватизації квартири [ADDRESS] . Судом також враховується, що після роздержавлення птахофабрики об`єкти інфраструктури, в тому числі житловий фонд (гуртожитки), повинен був переданий та прийнятий на баланс органами місцевої влади, однак вказаний об`єкт на період зміни власності птахофабрики та на даний час не передано на баланс Летичівської селищної ради (Летичіської територіальної громади). Отже, враховуючи встановлені у справі обставини, зазначені вище норми права, правові висновки Верховного суду та Верховного суду України, суд дійшов висновку про те, що позовна заява задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати суд залишає за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed