Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Представник позивача [PERSON] адвокат Турчин Ю.І. подала до суду позовну заяву, в якій просить позбавити [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітніх дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; призначити опікуном [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , їх дядька [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликалася на те, що 31 січня 2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований у Стрийському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 23. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . У шлюбі в сторін народилося двоє дочок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є двоюрідною сестрою позивача [PERSON] , мама позивача і мама відповідачки [PERSON] є рідними сестрами. Відповідачка [PERSON] страждає параноїдною шизофренією з безперервним перебігом з вираженим емоційно-вольовим дефектом. Вона з дитинства відставала у психомоторному розвитку від однолітків. В дитинстві завжди була агресивною, імпульсивною, часто поводилася неадекватно. Психічні розлади вперше виникли в [PERSON] у 2018 році, тоді змінилась її поведінка, вона стала недовірлива, конфліктувала з оточуючими, багато часу проводила за молитвою, висловлювала ідеї переслідування, внаслідок чого лікувалася у районного психіатра. Наступне погіршення психічного стану спостерігалося під час вагітності [PERSON] , вона була агресивною, сексуально розгальмованою. Після вагітності лікувалась у КНП ЛОР «Заклад» у зв`язку із загостренням психічного стану з незавершеною суїцидальною спробою (вересень 2020 року). Після виписки ліки приймала нерегулярно, спостерігалась у районного психіатра, оскільки її психічний стан погіршився, вона перестала спати вночі, чула голоси, вважала, що її постійно переслідують. Відповідач [PERSON] після народження дітей переїхав проживати в м. Мукачево і з того часу ні дружиною, ні дітьми не цікавиться. Враховуючи складну сімейну ситуацію в родині [PERSON] , діти [PERSON] та [PERSON] фактично залишилися без належного догляду, опіки та виховання. З липня місяця 2020 року, коли дівчатам виповнилося п`ять місяців, сім`я [PERSON] (позивач та його мама) забрали дітей до себе в с. Керниця Городоцького району Львівської області і з того часу [PERSON] та [PERSON] проживають з позивачем та знаходяться на повному його утриманні. Позивач [PERSON] піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, влаштував дівчат у дошкільний навчальний заклад, створив всі належні умови для їх розвитку, забезпечує дітям необхідне харчування, медичний догляд, лікування та розвиток. Більше того, [PERSON] є хрещеним батьком [PERSON] , відтак він під час таїнства хрещення прийняв відповідальність перед Богом за духовне виховання та благочестя похресниці. Позивач виконує свій обов`язок як хрещений батько та дбає про духовний світ дівчат, сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі. Батьки дітей [PERSON] та [PERSON] не проявляють щодо своїх дочок батьківської турботи, не піклуються про їх здоров`я, фізичний і духовний розвиток, не надають матеріальної допомоги, взагалі не спілкуються з дітьми, не виявляють до них жодного інтересу. Участь у вихованні [PERSON] та [PERSON] бере тільки позивач. Відтак [PERSON] та [PERSON] свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Таке ставлення батьків до своїх дітей є свідченням їх байдужості до подальшої долі дочок. 15 лютого 2023 року позивач звернувся до Городоцької міської ради Львівської області як органу опіки та піклування із заявою про надання висновку про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітніх дочок: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , та отримав відповідь про те, що такий висновок буде надано суду на його ухвалу після з`ясування обставин справи і розгляду їх на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Городоцької міської ради та виконавчого комітету Городоцької міської ради. Крім того, позивачу було рекомендовано звернутися з відповідним позовом до суду за місцем реєстрації відповідачів. Відповідачі не скористалися правом на подання відзиву. Третя особа Городоцька міська рада Львівської області як орган опіки та піклування правом подачі пояснень щодо позову не скористалася. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 лютого 2023 року головуючим суддею визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 48/ Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.02.2023 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Городоцька міська рада Львівської області як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки над малолітніми дітьми прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 15.03.2023. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 49/. Розгляд справи по суті відбувся в підготовчому судовому засіданні 06.04.2023 за участю представника позивача [PERSON] адвоката Турчин Ю.І. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Турчин Ю.І. позовні вимоги підтримала, покликаючись на мотиви, викладені в позовній заяві, та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали клопотання, в якому просили розглянути дану справу за їх відсутності, позовні вимоги визнали та не заперечили проти їх задоволення. Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечив. Відповідно до ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачами слід прийняти, позов задовольнити з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] 31 січня 2020 року уклали шлюб, який був зареєстрований у Стрийському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 23. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] /а.с. 14/. Також судом встановлено, що відповідачі є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що свідчать свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.03.2020 та серії [NUMBER] від 11.03.2020 /а.с. 15-16/. Відповідачка [PERSON] є двоюрідною сестрою позивача [PERSON] (мама позивача і мама відповідачки [PERSON] є рідними сестрами) /а.с. 6-12/. З епікризу виписного медичної карти стаціонарного хворого № 7781/2022 встановлено, що відповідачка [PERSON] страждає параноїдною шизофренією з безперервним перебігом з вираженим емоційно-вольовим дефектом. Вона з дитинства відставала у психомоторному розвитку від однолітків. В дитинстві завжди була агресивною, імпульсивною, часто поводилася неадекватно. Психічні розлади вперше виникли в [PERSON] у 2018 році, тоді змінилась її поведінка, вона стала недовірлива, конфліктувала з оточуючими, багато часу проводила за молитвою, висловлювала ідеї переслідування, внаслідок чого лікувалася у районного психіатра. Наступне погіршення психічного стану спостерігалося під час вагітності [PERSON] , вона була агресивною, сексуально розгальмованою. Після вагітності лікувалась у КНП ЛОР «Заклад» у зв`язку з загостренням психічного стану з незавершеною суїцидальною спробою (вересень 2020 року). Після виписки ліки приймала нерегулярно, спостерігалась у районного психіатра, оскільки її психічний стан погіршився, вона перестала спати вночі, чула голоси, вважала, що її постійно переслідують /а.с. 13/. З довідки № 339 від 08.08.2022, виданої Городоцькою міською радою Львівської області, та акту обстеження житлового будинку від 08.08.2022 судом встановлено, що [PERSON] разом з братом та матір`ю [PERSON] (власником майна) проживає за адресою: [ADDRESS] . Малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають за вказаною адресою без реєстрації з вересня 2020 року /а.с. 19-20/. Вказані обставини наданими письмовими поясненнями підтвердили сусіди [PERSON] та [PERSON] /а.с. 37-40/ Більше того, судом встановлено, що [PERSON] є хрещеним батьком [PERSON] /а.с. 18/. Малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають під наглядом сімейного лікаря Бартатівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини. Проходять медичні огляди, вакцинацію, виконують рекомендації та призначення /а.с. 36/. Також з характеристики, виданої ПП «СадОК Здорової Родини» встановлено, що малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відвідують СадОК Здорової Родини з 01.09.2022. [PERSON] займається вихованням дітей та приділяє їм достатньо часу, здійснює матеріальне забезпечення /а.с. 35/. Судом встановлено, що позивач [PERSON] станом на 02.02.2023 до кримінальної відповідальності не притягався, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. Працює та має стабільний дохід. Згідно з висновком про стан здоров`я, наданим 13.01.2022 КНП Городоцької міської ради «Городоцька центральна лікарня», [PERSON] здоровий, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. З долучених документів встановлено, що позивач позитивно характеризується за місцем проживання та має на праві власності об`єкти нерухомого майна /а.с. 21-34/. Спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиконанням відповідачами обов`язків щодо виховання дітей та необхідності встановлення над ними опіки. При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року в справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує також висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Під час застосування наведених норм права суд враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70), Верховним Судом у постановах від 26.12.2018, 13.03.2019, 06.05.2020 та 26.01.2022 при розгляді справ № 404/6391/16-ц, № 631/2406/15-ц, №753/2025/19 та № 203/3505/19, відповідно до яких ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України»). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, в якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Крім цього, згідно з ч. 1, 2 ст. 20 Конвенції дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Відповідно до ч. 4 ст. 167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. В силу вимог ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (ст. 55 ЦК України). Згідно зі ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними (ст. 58 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. З наведеного вбачається, що встановлення опіки та піклування вирішується судом, коли під час розгляду інших спорів виявляється, що їх наслідком є залишення дітей без батьківського піклування. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України в пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Суд погоджується з аргументами позивача, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми. Так, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] (батьки дітей) не проявляють щодо своїх дочок батьківської турботи, не піклуються про їх здоров`я, фізичний і духовний розвиток, не надають матеріальної допомоги. Взагалі не спілкуються з дітьми і не бачаться з ними, не виявляють до них жодного інтересу. Участь у вихованні [PERSON] та [PERSON] бере тільки позивач. Відтак [PERSON] та [PERSON] свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Таке ставлення батьків до своїх дітей є свідченням їх байдужості до подальшої долі дочок. У суду відсутні підстави ставити під сумнів істинність фактів, зазначених у досліджених судом доказах, оскільки такі відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах. Крім цього, суд враховує, що згідно з ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь в її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Городоцької міської ради № 65 від 23.03.2023, судом встановлено, що орган піки та піклування - Городоцька міська рада вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] /а.с. 64-67/. Суд звертає увагу на відсутність доказів, які б свідчили про вжиття відповідачами будь-яких дій (заходів) щодо зміни ситуації, яка склалася, що, в свою чергу, давало б суду підстави вважати, що відповідачі бажають виправити свою поведінку в інтересах дітей. Більше того, самі відповідачі [PERSON] та [PERSON] не заперечують щодо позбавлення їх батьківських прав відносно дочок [PERSON] та [PERSON] , про що свідчать їх нотаріально посвідчені заяви від 18.07.2022 та 17.06.2022 /а.с. 41-42/. У цій справі наявні обставини, за яких відповідачі можуть бути позбавлені батьківських прав, що не суперечить Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дітей, оцінка яких включає в себе і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод органи державної влади не можуть втручатися у здійснення права на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Втручання у повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України»). Одним із фундаментальних принципів демократичного суспільства є законність, на яку посилається преамбула до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Законність передбачає, серед іншого, що втручання з боку виконавчої влади в права осіб повинне бути предметом ефективного контролю. Цей контроль звичайно здійснюється судовою владою, оскільки судовий контроль надає найкращі гарантії незалежності, неупередженості та належної процедури. Суд вважає, що позбавлення. батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відповідає пункту 2 частини 1 ст. 164 СК України. Таке втручання здійснено для захисту здоров`я та моралі малолітніх дітей, тобто відповідає цілям, зазначеним у пункті 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Позбавлення батьківських прав є втручанням у сімейне життя. Однак таке втручання в даному випадку є виправданим і пропорційним, оскільки цього потребують інтереси дітей, батьки яких [PERSON] та [PERSON] не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не беруть участі в їх вихованні, матеріально не забезпечують, не дбають про здоров`я дітей, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу, не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення. Така поведінка відповідачів відносно їх дітей дає підстави для обґрунтованих сумнівів у їх спроможності та волевиявленні виконувати свої природні батьківські обов`язки і свідчить про ризик неналежного виховання дітей. Таким чином, втручання є необхідним у демократичному суспільстві і державні органи діяли в межах своєї дискреції. З урахуванням наявних у справі доказів, обставин справи, сукупності усіх чинників і факторів, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачів не суперечить нормам міжнародного права та практиці ЄСПЛ. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Оскільки діти [PERSON] та [PERSON] позбавлені батьківського піклування, такі потребують встановлення над ними опіки. Позивач [PERSON] є дядьком малолітніх [PERSON] та [PERSON] та хрещеним батьком [PERSON] , є працездатною особою, займається підприємницькою діяльністю та має постійний стабільний дохід, позитивно характеризується за місцем проживання, до кримінальної відповідальності не притягався, відповідно до висновку КНП «Городоцька центральна лікарня» здоровий, протипоказів за станом здоров`я до опікунства не має, на обліку у психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває. З висновку органу опіки та піклування Городоцької міської ради про можливість [PERSON] бути опікуном малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Городоцької міської ради № 66 від 23.03.2023, судом встановлено, що орган опіки та піклування - Городоцька міська рада вважає за можливе призначення [PERSON] опікуном над малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] /а.с. 68-70/. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що відповідачі без поважних причин не виявляють щодо своїх дочок батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, необхідно позбавити їх батьківських прав та встановити над малолітніми [PERSON] та [PERSON] опіку, призначивши опікуном їх дядька [PERSON] , в сім`ї якого вони проживають, що буде відповідати якнайкращим інтересам дітей. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] умисно ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей, а тому позбавлення їх батьківських прав з подальшим призначенням [PERSON] їх опікуном буде лише сприяти розвитку дітей та відповідати якнайкращим їх інтересам, а відтак позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. Щодо судових витрат. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд зобов`язаний розглядати справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Враховуючи клопотання представника позивача у судових дебатах про залишення понесених позивачем судових витрат за ним, суд вважає за можливе залишити витрати зі сплати судового збору за позивачем.

Outcome: approved