Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-12 00:00:00

В лютому 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 287\~650,78\~грн. та сплаченого судового збору. Як на підставу позовних вимог вказано, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 10.07.2017 був укладений кредитним договір №\~NKH0GK0040300004, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 308\~437,50 грн. на строк до 10.07.2031. Відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти у строк та в порядку, визначеному кредитним договором. Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надав [PERSON] грошові кошти в обумовлених розмірі і порядку, проте відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював платежі для погашення кредиту, в зв`язку з чим виникла заборгованість. 01.11.2022 позивач направив на адресу відповідача вимогу про погашення заборгованості або дострокове повернення кредиту, проте вказану вимогу [PERSON] було проігноровано. Враховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» звертається із даним позовом до суду. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 15.02.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Згідно ухвали Ленінського районного суду від 16.03.2023 суд перейшов від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи - до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено судове засідання. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні усно позов визнав, погодився з нарахованою Банком заборгованістю. Однак просив врахувати суд, що він останній раз сплачував кредит за графіком у лютому 2022 року. З початком воєнного стану втратив тимчасово роботу, не зміг сплачувати кредит, у зв`язку з чим звертався до працівників банку навесні 2022 року, які йому пояснили, що він звільняється від сплати сум за кредитом на період воєнного стану, він писав банку заяву про це, але точно зміст її не пам`ятає, оскільки не є юристом. На питання суду пояснив, що намагався вирішити питання з Банком і після подання Банком позову до суду, (що стало для нього несподіванкою, оскільки він не отримував від нього досудові вимоги як за адресою реєстрації, так і за адресою іпотечного майна), однак не зміг зв`язатися з працівниками юридичного відділу банку, але бажає домовитись з банком про реструктуризацію боргу та ввійти в довоєнний графік платежів. Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 10.07.2017 між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ\~КБ\~«ПриватБанк») та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит № NKH0GK0040300004, відповідно до умов якого кредитор зобов`язується передати позичальнику грошові кошти в сумі 305\~375,00 грн. у вигляді не відновлювальної кредитної лінії на цілі придбання нерухомості та сплату страхових платежів, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит. Розмір реальної відсоткової ставки 24,10 % річних, тип відсоткової ставки фіксована. Строк повернення кредиту не пізніше 10.07.2031 (а.с. 19-22). Відповідно до п. 2.3 договору про іпотечний кредит позичальник зобов`язується до 10\~числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладення цього договору, здійснювати повернення кредиту та сплачувати нараховані відсотки за користування кредитом, ануїтентними платежами в розмірі, зазначеному відповідно до графіку погашення кредиту. Згідно п. 5.3.3 договору про іпотечний кредит позичальник зобов`язаний у разі порушення умов цього договору на вимогу кредитора достроково повернути кредит з одночасною сплатою нарахованих відсотків за користування кредитними коштами. Банк свої зобов`язання за договором про іпотечний кредит виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою з особового рахунку (а.с. 6-9), проте відповідач [PERSON] не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, що призвело до виникнення заборгованості. З метою досудового врегулювання спору позивач 01.11.2022 направив відповідачу вимогу про погашення простроченої заборгованості або дострокове виконання грошових зобов`язань в повному обсязі, яку виконано не було (а.с. 10-11). Згідно наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованість [PERSON] за договором про іпотечний кредит станом на 09.12.2022 становить 287\~650,78 грн., а саме: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом - 241\~296,40 грн., загальний залишок заборгованості за процентами - 46\~354, 38 грн. Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного правового врегулювання. За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України). Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини першоїстатті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зістаттею 638 цього ж Кодексу встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами були обумовленні істотні умови укладеного договору, зокрема розмір кредитного ліміту, строк договору, порядок нарахування і сплати процентів, тощо. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір, умови якого позивачем були виконані. Однак відповідач свої зобов`язання за цими договором щодо повернення кредитних коштів виконує неналежним чином, внаслідок чого утворилася заборгованість згідно розрахунку позивача, який відповідає умовам, передбаченим кредитним договором. Доказів, які б спростовували правильність наданих Банком розрахунків, матеріали справи не містять. Суд не бере до уваги пояснення відповідача про те, що він домовився з працівником банку навесні 2022 року про відстрочку сплати кредиту, оскільки таких доказів ним суду не надано. Суд вважає, що його пояснення щодо написання в цей період заяви до Банку, зміст якої він не пам`ятає можуть стосуватися п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Однак такі положення закону не стосуються стягнення з божників (позичальників) тіла кредиту за заборгованості за відсотками за користування ним, а банк звернувся до суду саме з таким позовом до [PERSON] . Тому посилання відповідача щодо його домовленості з позивачем щодо відстрочки сплату кредиту на період воєнного стану, суд вважає необґрунтованими, оскільки вони зроблені при невірному тлумаченні відповідачем законодавства, що підлягає застосуванню у виниклих правовідносинах. Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті\~610,\~611 ЦК України). Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконав, кредитні кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, яка не спростована, згідно статей 526, 1054\~ЦК України з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 287\~650,78 грн., яка підтверджена розрахунком позивача. Згідно положень ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4\~314,76 грн.

Outcome: approved