Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 9465, 01 грн. та витрати, пов?язані з володінням спільним сумісним майном, у розмірі 14533, 86 грн., а всього 23998 грн. 87 коп., та стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати. При цьому, посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . В 2020 році позивач ініціювала розірвання шлюбу з відповідачем. З лютого 2021 року відповідач, продовжуючи користуватися спільним будинком, перестав приймати участь у витратах з оплати житлово-комунальних послуг. Позивач самостійно несе витрати з утримання спільного майна та оплачує житлово-комунальні послуги, а оскільки співвласники мають рівні обов`язки зі сплати за надані послуги, просить стягнути з відповідача частину понесених позивачем витрат. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 27.12.2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 09.01.2023 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат з оплати житлово-комунальних послуг передано на розгляд до Корольовського районного суду м. Житомира. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира Адамовича О.Й. від 07.02.2023 року цивільну справу за позовною заявою представника позивача [PERSON] - адвоката Кашапової Вікторії Олексіївни до [PERSON] про стягнення витрат з оплати житлово-комунальних послуг передано на розгляд до Богунського районного суду м. Житомира за підсудністю. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 03.03.2023 року постановлено справу прийняти до свого провадження та розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У встановлений судом строк відповідач не надав суду відзив на позов. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 12.08.2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. В 2020 році [PERSON] ініційовано розірвання шлюбу з [PERSON] . Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 15.02.2022 року розірвано шлюб між сторонами у справі. Зі змісту договору купівлі-продажу вбачається, що 21.12.2009 року, під час перебування у шлюбі, [PERSON] придбала у власність нерухоме майно, а саме житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] є співвласниками вищевказаних житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20.09.2022 року по справі № 296/75/22 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею витрати з оплати за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 27037, 98 грн. та витрати зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), пов`язаних з володінням спільним сумісним майном, в розмірі 1910, 65 грн., що разом становить 28948,63 грн., а також 992, 40 грн. судового збору. З лютого 2021 року відповідач, продовжуючи користуватися спільним будинком, перестав приймати участь у витратах з оплати житлово-комунальних послуг. Звертаючись до суду з позовом, представник позивача послалася на те, що позивач, за період з серпня по грудень 2022 року, сплатила за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги 18930, 01 грн. та оплатила технічне обслуговування котла, встановленого в будинку, на суму 1500 грн., та проведені ремонтні роботи, в тому числі пов?язані із заміною деталей котла, на суму 27552, 72 грн. На підтвердження оплати за житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги та витрат,\~пов?язаних з\~володінням спільним\~сумісним майном, представник позивача долучила відповідні квитанції за зазначений період. Згідно зі\~статтею 41 Конституції України,\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 317 ЦК України,\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 4 статті 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. У частині 1\~статті 322\~ЦК України зазначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.ч. 1, 3\~ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ст. 68 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В силу положень п. 2\~ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1, п. 5 ч. 2\~ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,\~індивідуальний споживач, яким є, зокрема, співвласник нерухомого майна, зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Нормами ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно ч. 1 ст. 526\~ЦК України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Нормами ч. 1\~ст.\~544\~ЦК України передбачено, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Виходячи з аналізу наведених правових норм, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Сторони у справі є співвласниками житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , а тому, відповідно до закону, зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею\~322 ЦК\~України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування, право зворотної вимоги - регрес, в рівній частині. Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц та у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15. На підтвердження оплати за надані житлово-комунальні послуги, за період з серпня по грудень 2022 року, представник позивача долучила квитанції на суму 18514 грн. 93 коп. (з яких 18483 грн. 93 коп. оплата комунальних послуг та 31 грн. 00 коп. - банківська комісія) та квитанцію на суму 2757 грн. 72 коп. - витрати, пов`язані з володінням спільним сумісним майном (з яких 27552 грн. 72 коп. сума витрат, 15 грн. 00 коп. - банківська комісія). Разом з тим, судом встановлено, що сума 415 грн. 08 коп. за телекомунікаційні послуги, яку просить стягнути представник позивача, не підлягає стягненню з відповідача, оскільки телекомунікаційні послуги не охоплюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та не входять до переліку послуг, передбачених статтею 5 цього Закону, і відповідно, не є предметом позовних вимог. Крім того, не підлягає і стягненню сума - 1500 грн. 00 коп., яку представник позивача просить стягнути з відповідача, як витрати, пов?язані з володінням спільним сумісним майном, оскільки на підтвердження цієї суми, представником позивача надано лише акт виїзду на об?єкт, проте, не долучено доказів, які підтверджують оплату цієї послуги. Враховуючи те, що сторони зобов`язані утримувати майно та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, представник позивача підтвердила факт оплати за надані житлово-комунальні послуги та частково підтвердила факт оплати за послуги, пов`язані з володінням спільним сумісним майном, а тому відповідач зобов`язаний компенсувати позивачу сплачену нею 1/2 частину вартості вказаних витрат. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини витрат з оплати житлово-комунальних послуг в сумі 9257 грн. 47 коп. та витрат, пов`язаних з володінням спільним сумісним майном, в сумі 13783 грн. 86 коп., що разом становить - 23041 грн. 33 коп., розмір яких підтверджується дослідженими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України,\~судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Outcome: partial