Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-16 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача штраф у розмірі 256250,00 грн та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29 листопада 2006 року між [PERSON] та ВAT «Український професійний банк» було укладено кредитний договір № 643. У той же день для забезпечення виконання позичальником кредитних зобов`язань між [PERSON] та ВAT «Український професійний банк» було укладено договір іпотеки майнових прав від 29 листопада 2006 року, до якого сторонами в подальшому укладені додаткові угоди: договір про внесення змін № 1 до договору іпотеки майнових прав від 01 лютого 2008 року та договір про внесення змін № 2 до договору іпотеки майнових прав від 01 грудня 2011 року, договір про внесення змін до іпотечного договору від 02 грудня 2014 року. Відповідно до умов договору іпотеки, в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS] . 21 квітня 2017 року між ПАТ «Український професійний банк» та ТОВ «ФК «Женева» був укладений договір № 14 про відступлення прав вимоги за кредитним договором, а також договір № 14/1 про відступлення прав вимоги за договором іпотеки майнових прав (іпотечним договором). В серпні 2017 року відбулось прийняття у власність ТОВ «Фінансова компанія «Женева» квартири за адресою: [ADDRESS] . 19 жовтня 2017 року позивачем було направлено відповідачу повідомлення про виселення, яке відповідачем виконано не було. Відповідно до п. 10.1. Договору іпотеки майнових прав від 29 листопада 2006 року, в разі звернення стягнення на квартиру та продажу її для задоволення вимог за кредитним договором, іпотекодавець зобов`язується звільнити квартиру на першу вимогу іпотекодержателя, але не пізніше 10 календарних днів. В разі відмови іпотекодавця звільнити передану в іпотеку квартиру він сплачує на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 25% загальної вартості квартири і підлягає примусовому виселенню згідно з законодавством України. Заставна вартість квартири становить 1025000,00 грн, а отже розмір штрафу становить 256250,00 грн. На підставі викладеного позивач просить позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22.01.2018 у справі відкрито спрощене позовне провадження. 07.02.2018 від відповідача надійшов відзив у якому відповідач заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що він оскаржує в судовому порядку договори, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, а також рішення та запис про реєстрацію права власності за позивачем квартири, яка належить відповідачу. Відступлення права вимоги за оспорюваними договорами відбулось на користь ТОВ «ФК «Женева», яке не є фінансовою установою з правом надавати споживчі послуги в валюті, а відтак не наділено правом виступати кредитодавцем та іпотекодержателем у відносинах із відповідачем. Позивач не погоджував із відповідачем ціну за якою він реєстрував за собою право власності на квартиру. Відповідач не надавав згоди на реєстрацію за позивачем права власності на квартиру, яка перебувала в іпотеці. Існує різниця у вартості квартири та кредитного боргу відповідача, різниця у вартості квартири значно перевищує кредитну заборгованість відповідача. В даному випадку не було звернення стягнення на квартиру та її продажу, а відбулась перереєстрація квартири в шахрайський спосіб. Позивачем не було надано належних доказів надіслання і отримання відповідачем повідомлення про виселення, і таке повідомлення на адресу відповідача не надходило. Також відповідач у відзиві просить провести розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 09.02.2018 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення справи за правилами загального позовного провадження, також цією ухвалою зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішення або ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва по справі №826/16873/17 та Солом`янського районного суду м. Києва №760/2648/18, провадження №2/760/3894/18. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18.03.2021 поновлено провадження у справі. 13.07.2021 та 16.07.2021 від представника відповідача надійшли аналогічні за змістом клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29.07.2021 зупинено провадження у справі до розгляду Верховним Судом справи №760/2648/18. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12.08.2022 поновлено провадження у справі. 30.08.2022 від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17.04.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29 листопада 2006 року між [PERSON] та ВAT «Український професійний банк» було укладено кредитний договір № 643. У той же день для забезпечення виконання позичальником кредитних зобов`язань між [PERSON] та ВAT «Український професійний банк» було укладено договір іпотеки майнових прав від 29 листопада 2006 року, до якого сторонами в подальшому укладені додаткові угоди: договір про внесення змін № 1 до договору іпотеки майнових прав від 01 лютого 2008 року та договір про внесення змін № 2 до договору іпотеки майнових прав від 01 грудня 2011 року, договір про внесення змін до іпотечного договору від 02 грудня 2014 року. Відповідно до умов договору іпотеки, в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано за відповідачем. 21 квітня 2017 року між ПАТ «Український професійний банк» та ТОВ «ФК «Женева» був укладений договір № 14 про відступлення прав вимоги за кредитним договором, а також договір № 14/1 про відступлення прав вимоги за договором іпотеки майнових прав (іпотечним договором). 17 серпня 2018 року державним реєстратором Донським Я. С. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис № 21939077, відповідно до якого право власності на квартиру [ADDRESS] , було зареєстровано за ТОВ «ФК «Женева». Відповідно до п. 10.1. Договору іпотеки майнових прав від 29 листопада 2006 року, в разі звернення стягнення на квартиру та продажу її для задоволення вимог за кредитним договором, іпотекодавець зобов`язується звільнити квартиру на першу вимогу іпотекодержателя, але не пізніше 10 календарних днів. В разі відмови іпотекодавця звільнити передану в іпотеку квартиру він сплачує на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 25% загальної вартості квартири і підлягає примусовому виселенню згідно з законодавством України. Згідно змісту позовної заяви, 19 жовтня 2017 року позивачем було направлено відповідачу повідомлення про виселення, яке відповідачем виконано не було. На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача штраф у відповідності до положень п. 10.1. договору іпотеки майнових прав від 29.11.2006 року у розмірі 256250,00 грн., на що слід зазначити наступне. Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 січня 2021 року, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора філії КП «Добробут» Литвинівської сільської ради у м. Києві Донського Я. С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексовий №: 36681804 від 18 серпня 2017 року) про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «ФК «Женева»; скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 21939077 від 17 серпня 2017 року про реєстрацію речового права, а саме: права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «ФК «Женева», вчинений державним реєстратором КП «Добробут» Литвинівської сільської ради у м. Києві Донським Я.С., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1330548780000. Постановою Верховного Суду від 07.06.2022 у справі №760/2648/18, провадження №61-3471св21, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09.08.2019 та постанову Київського апеляційного суду від 18.01.2021 залишено без змін. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно змісту постанови Верховного Суду від 07.06.2022, висновки суду першої та апеляційної інстанції про те, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за товариством була проведена всупереч вимогам чинного законодавства, зокрема Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», є вірними; такі обставини є підставою для скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора. З огляду на наведене, станом на момент прийняття рішення у цій справі, позивачу не належить право власності на квартиру [ADDRESS] . За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 25% заставної вартості квартири в зв`язку із відмовою іпотекодавця (відповідача) звільнити квартиру у строки, визначені п.10.1. договору іпотечних прав від 29.11.2006, задоволенню не підлягає. Згідно положень статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивачем не було доведено належними та допустимими доказами обставини, на які позивач посилався при зверненні до суду з цим позовом. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог не знайшли своє підтвердження, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed