Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-09 00:00:00

Позивач 29 березня 2022 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, спричинену внаслідок ДТП у розмірі 85\~905,37 грн.; матеріальні збитки в розмірі 2\~700,00 грн. у вигляді витрат на проведення товарознавчої експертизи; судові витрати в розмірі 992,40 грн. Позов мотивований тим, що відповідач 13 квітня 2021 року о 20:30 год. в м. Дніпрі на пр. О. Поля, 86, керуючи автомобілем Hyundai Elantra, д.н.з. [NUMBER] , під час виникнення перешкоди для руху, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, внаслідок чого скоїв зіткнення з зупинившимся попереду нього автомобілем ВАЗ, д.н.з. н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2021 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач є власником автомобіля Hyundai Elantra, д.н.з. [NUMBER] . Згідно висновку експерта № 0407/21 від 02.07.2021 року по визначенню вартості матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу автомобіля Hyundai Elantra, д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП складає 85 905,37 грн. Також позивач був вимушений звертатись до судового експерта для встановлення вартості матеріального збитку, послуги якого становлять у розмірі 2\~700,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, натомість її представник адвокат Авраменко О.Ю. з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв та/або відзиву від нього не надходило. Представник третьої\~особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмету спору\~ \~ТДВ «Страхова\~компанія «Кредо»» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв та/або відзиву від нього не надходило. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та зібрані у справі докази, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] 13 квітня 2021 року о 20:30 год. в м. Дніпрі на пр. О. поля, 86, керуючи автомобілем Hyundai Elantra, д.н.з. [NUMBER] , під час виникнення перешкоди для руху, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, внаслідок чого скоїв зіткнення з зупинившимся попереду нього автомобілем ВАЗ, д.н.з. н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 65). В силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Позивач є власником автомобіля Hyundai Elantra, д.н.з. [NUMBER] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 15). Згідно висновку експерта № 0407/21 від 02 липня 2021 року по визначенню вартості матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу автомобіля Hyundai Elantra, д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП складає 85 905,37 грн. (а.с. 66-91). Позивач сплатив послуги судового експерта для встановлення вартості матеріального збитку в розмірі 2 700,00 грн. (а.с. 91). Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За нормами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішення спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved