Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів з наступних підстав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають однією сім`єю. [INFO] у них народилася донька, [PERSON] , відповідач [PERSON] визнав батьківство та вказаний як батько цієї дитини. 13.10.2022 року Службою у справах дітей та сім`ї була отримана інформація щодо неналежного виховання та утримання малолітньої дитини на території промислового району м.Київа. В ході перевірки інформації спеціалістами Служби у промисловому районі по [ADDRESS] було виявлено відповідачів та їх малолітню доньку [PERSON] , [INFO], які проживали у вагончику без належних побутових умов. Відповідачі були попереджені про відповідальність за неналежне забезпечення нормальних умов життя дитини, також було з`ясовано, що відповідачка [PERSON] зареєстрована у с.Юрківка Звенигородського району Черкаської області і за місцем її реєстрації разом з бабусею проживають ще четверо її малолітніх дітей, у вихованні та утриманні яких ні вона, ні батько, відповідач [PERSON] , участі не приймають. 24.03.2023 року під час проведення рейду «Діти вулиці» у [ADDRESS] у промисловому районі у вагончику знов були виявлені відповідачі разом з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO]. У вагончику були відсутні тепло- та водопостачання, опалення, запаси їжі, дитячі речі та речі, необхідні для житті та розвитку дитини. Оцінивши рівень безпеки для життя та здоров`я малолітньої [PERSON] ,[INFO], як низький, Орган опіки та піклування Голосівської районної в Києві державної адміністрації 24.03.2023 року прийняв рішення про негайне відібрання дитини від батьків та тимчасове влаштування її до Київської міської клінічної лікарні №1. Таким чином, позивач зазначає, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків по вихованню, утриманню та забезпеченню нормального та безпечного рівня життя своєї малолітньої дитини, [PERSON] ,[INFO]. На підставі викладеного позивач просить позбавити відповідачів батьківських прав щодо неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та передати малолітню [PERSON] , [INFO] , органу опіки та піклування Ватутінської міської ради Черкаської області в особі Служби у справах дітей виконкому Ватутінської міської ради Черкаської області для подальшого влаштування до сімейних форм вихїовання. 10.04.2023 року ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області було відкрито провадження по справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву, у якій просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що у вагончику у промисловій зоні вони жили тимчасово, після першої перевірки Службою у справах дітей відповідачка разом з дитиною орендувала квартиру, де жила до 20 березная 2023 року, а потім була змушена звідти виїхати та поки підшукувала інше житло декілька днів жила у вагончику. Також відповідачка пояснила, що на теперішній час вона винаймає житло у Києві і має намір там проживати з дитиною, однак жодних доказів на підтвердження цього не надала. Крім того, відповідачі вказували на те, що їх малолітня дитина була здорова, забезпечена усім необхідним, проте, оскільки на теперішній час вони мають скрутне матеріальне становище, вони згодні на тимчасове відібрання у них дитини, однак не згодні на позбавлення їх батьківських прав відносно дочки. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконкому Ватутінської сільської ради Черкаської області позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснивши, що про вказану ситуацію з неповнолітньою дитиною [PERSON] , [INFO], Служби дізналася від органу опіки та піклування Голосіївської РДА у жовтні 2022 року. До березня 2023 року відповідачі разом з дитиною так і не повернулися до с.Юрківка, де зареєстровані, а у березні з`ясувалося про відібрання дитини у відповідачів та поміщення її до лікарні. Після цього Службою у справах дітей були вжиті відповідні заходи і на теперішній час дитина перебуває у патронатній сім`ї до вирішення питання щодо її правового статусу. Також представник Служби повідомила, що відповідачі вкрай негативно характеризуються як батьки, оскільки у с.Юрківка мешкають ще четверо їх малолітніх дітей, які перебувають на вихованні у бабусі - матері відповідача, при цьому самі відповідачі жодним чином не беруть ніякої участі ані в утриманні ані у вихованні цих дітей. Крім того, представник третьої особи пояснила, що коли малолітню [PERSON] , [INFO], працівники Служби забирали з лікарні, лікарі повідомили, що дівчинка надійшла у занедбаному стані, не мала простих побутових навичок, необхідних для дитини у відповідному віці, із затримкою розвитку. На підставі викладеного представник третьої особи просить задовольнити позов, позбавивши відповідачів батьківських праві щодо їх малолітньої доньки. Заслухавщи пояснення відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою ВР від 27.02.1991року № 789-ХІІв усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Пунктом 16 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно до свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] , її батьками є відповідачі по справі - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану, при реєстрації народження дитини позивач визнав своє батьківство, був записаний як батько. 13.10.2022 року Службою у справах дітей та сім`ї була отримана інформація щодо неналежного виховання та утримання малолітньої дитини на території промислового району м.Київа. В ході перевірки інформації спеціалістами Служби у промисловому районі по [ADDRESS] було виявлено відповідачів та їх малолітню доньку [PERSON] , [INFO], які проживали у вагончику без належних побутових умов. Відповідачі були попереджені про відповідальність за неналежне забезпечення нормальних умов життя дитини, також було з`ясовано, що відповідачка [PERSON] зареєстрована у с.Юрківка Звенигородського району Черкаської області і за місцем її реєстрації разом з бабусею проживають ще четверо її малолітніх дітей, у вихованні та утриманні яких ні вона, ні батько, відповідач [PERSON] , участі не приймають. 24.03.2023 року під час проведення рейду «Діти вулиці» у [ADDRESS] у промисловому районі у вагончику знов були виявлені відповідачі разом з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO]. У вагончику були відсутні тепло- та водопостачання, опалення, запаси їжі, дитячі речі та речі, необхідні для житті та розвитку дитини. Оцінивши рівень безпеки для життя та здоров`я малолітньої [PERSON] ,[INFO], як низький, Орган опіки та піклування Голосівської районної в Києві державної адміністрації 24.03.2023 року прийняв рішення про негайне відібрання дитини від батьків та тимчасове влаштування її до Київської міської клінічної лікарні №1. Зазначені факти підтверджені самими відповідачами у судовому засіданні та наданими копіями пояснень, які надавали відповідачі Органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації було надано висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав від 11.04.2023 року, з якого вбачається, що виходячи з інтересів малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав щодо доньки. З досліджених по справі доказів суд робить висновок, що відповідачі по справі свідомо ухиляються від виконання обов`язків по вихованню своєї дитини, припускають повну бездіяльність у створенні належних та безпечних умов проживання доньки, що може загрожувати її життю та здоров`ю. Як роз`яснено у абз. 7 п. 16 постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язків щодо утримання дитини. Згідно до ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів законні, однак не підлягають задоволенню з тих підстав, що аліменти на утримання дитини, відповідно до вимог законодавства, стягуються на користь особи чи організації, на утриманні якої перебуває ця дитина. Проте, позивачем не було надано судові жодних відомостей щодо місця перебування неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , на теперішній час, також жодних документів щодо особи, на утриманні якої вона зараз перебуває. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнений від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України ці витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial