Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28 травня 2016 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, за актовим записом № 678 між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб. Крім того, від шлюбу сторони мають спільних дітей - [PERSON] та [PERSON] . Як зазначає позивач, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, шлюб існує лише формально. Подружжя має різний погляд на сімейне життя, їх відносини не склалися, приблизно з червня 2021 року спільне господарство ними не ведеться. Несумісність поглядів на життя, а також характерів створюють неможливість подальшого проживання однією сім`єю. Будь-які підстави та заходи для примирення сторін відсутні. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2023 року вказану справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Вказаною ухвалою сторонам встановлено строки для подання відповідних заяв по суті. Разом з тим, відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2023 року, судом було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про розгляд даної справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Крім того, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року було визнано необґрунтованою заяву представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про відвід головуючого судді у наведеній справі та передано вказану заяву, для її вирішення іншому судді, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 40 та ч. 1 ст. 33 ЦПК України. Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2023 року, у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про відвід головуючого судді у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - відмовлено. Відповідач про розгляд справи повідомлявся шляхом надсилання йому копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками, за зареєстрованою адресою його місця проживання. До суду повернувся поштовий конверт з рекомендованим повідомленням без вручення з відміткою «за терміном зберігання». Крім того, про розгляд даної справи повідомлявся також і представник відповідача - [PERSON] . Зокрема, як вбачається з відомостей, які містяться у базі даних автоматизованої системи документообігу суду «Д-3», 22 лютого 2023 року у відповідь на заяву представника відповідача, судом було відскановано матеріали даної справи, переведено їх в електронну форму, завантажено до АСДС «Д-3» та прикріплено їх до статистичної картки справи за №755/1807/23. Тобто представнику відповідача, як зареєстрованому користувачу системи «Електронний суд», було надано доступ до всіх матеріалів судової справи №755/1807/23, в електронній формі, для ознайомлення. На підставі наведеного, суд вважає, що сторона відповідача була належним чином сповіщена про проведення судового розгляду цивільної справи. Крім того, 06 березня 2023 року, через систему «Електронний суд», до суду надійшов відзив представника відповідача на дану позовну заяву, в якому вона зазначає, що не заперечує щодо задоволення вказаних позовних вимог про розірвання шлюбу, з підстав викладених у наведеному відзиві, вказуючи, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з середини 2021 року, спілкування між сторонами ведеться виключно щодо виховання дітей, в межах домовленості відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Крім того, з урахуванням того, що сторона відповідача визнала даний позов, просить, з огляду на положення закону, при ухваленні рішення повернути позивачці 50% судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду із вказаною позовною заявою. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 28 травня 2016 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, за актовим записом № 678 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Як вбачається із свідоцтва, після державної реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] змінено на « [PERSON] ». При цьому, вбачається, що [INFO] від шлюбу у подружжя народилась донька - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження, видане 17 жовтня 2017 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Крім того, відповідно до свідоцтва про народження від 16 травня 2020 року, виданого Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторони не виявили бажання примиритись. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Крім того, положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що також кореспондується з частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір». Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку відповідачем було визнано позов, про що свідчить відповідний відзив представника відповідача. Відповідно до квитанції від 05 лютого 2023 позивачем за даним позовом сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Отже, оскільки відповідач визнав дані позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд, на підставі положень цивільно-процесуального закону, приходить до висновку про повернення позивачеві з державного бюджету 50 відсотків сплаченого ним судового збору за подання даної позовної заяви, що становить 536,80 грн. В той же час, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, в порядку розподілу судових витрат з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений останнім судовий збір в сумі 536,80 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved