Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-19 00:00:00

В березні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач вказала, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно довідки №М-03-7083 від 23.02.2023 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, в даній квартирі зареєстрований [PERSON] , [INFO] , відомості про реєстрацію 05.05.1994р., який не є членом її сім`ї. Будь-яких договірних правовідносин між нею та відповідачем, які б давали підстави для обмеження прав позивача як власника майна, не існує. Оскільки, відповідач з реєстрації не знявся, він порушує права позивача на вільне користування та розпорядження майном. Також позивач зазначила, що законом не передбачено збереження права користування житлом за колишнім власником та членами його сім`ї, відтак збереження реєстрації відповідача у належній їй на даний час квартирі є протиправним. З врахуванням наведеного, позивач просить: визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач, її представник в судове засідання не з`явились, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечив, судовий збір просив не розподіляти. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріли справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу №307 від 13.02.2023р. Відповідно до довідки Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради №М-03-7083 від 23.02.2023 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] , відомості про реєстрацію 05.05.1994р.. Вказані обставини підтверджуються: довідкою №М-03-7083 від 23.02.2023 року; витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.02.2023 року № 322658806; договором купівлі-продажу №307 від 13.02.2023р.. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК УРСР - зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідач не являється членом сім`ї позивача, між нею і відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування квартирою.Оскільки відповідач з реєстрації не знявся, він порушує права позивача на вільне користування та розпорядження майном. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право на користування квартирою [ADDRESS] , а вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved